Справа № 804/2803/15
Суддя: Єфанова Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 грудня 2020 року Справа № 804/2803/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Єфанової О.В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат" до Дніпровської митниці Держмитслужби про скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, визнання недійсним та скасування рішення про коригування митної вартості,-
Публічне акціонерне товариство «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського» звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби (надалі - відповідач), в якому просить:
- визнати недійсним та скасувати рішення Дніпропетровської митниці про коригування митної вартості товарів № 110010000/2014/600162/1 від 12.08.2014 р.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що рішення про коригування митної вартості товарів є протиправним, оскільки на підтвердження митної вартості декларантом надано до митного органу повний пакет документів згідно із вимогами статті 53 МК України, а Відповідач не вказав ніяких обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів як того вимагає частина шоста статті 54 МК України, не надав жодних аргументованих доказів як вимагає частина сьома статті 54 МК України та коригування за другорядним методом здійснено з порушенням чинного законодавства. Позивач надав Відповідачу належний та достатній пакет документів на підтвердження повноти і достовірності заявленої митної вартості товару, та Відповідачем не підтверджено належними доводами наявність у поданих декларантом документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за цей товар, правильність визначення митної вартості позивачем за основним методом відповідачем не спростована, наявність належних підстав для коригування митної вартості відповідачем не доведена.
Ухвалою суду від 17.02.2015 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання на 25.02.2015 року.
Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2015 року у задоволенні адміністративний позову ПАТ "Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського" було відмовлено.
Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19 листопада 2015 року апеляційну скаргу ПАТ "Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського" - залишено без задоволення, а постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2015 року у справі №804/2803/15 - без змін.
Постановою Верховного Суду від 05 грудня 2019 року касаційну скаргу ПАТ "Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського" задоволено частково, Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2015 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19 листопада 2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
На адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній надав пояснення з урахуванням Постанови Верховного Суду від 05 грудня 2019 року, в яких зазначив, що оскаржуване рішення та картка відмови прийняті у зв`язку з виявленими під час митного оформлення митної декларації від 11.08.2014 р. № 110010000/2014/021367 ризиками можливого заниження митної вартості товару, а саме наявні факти перевантаження /передачі вантажу, заміни транспортного засобу, заміни перевізника; післяоплата. Також відповідач послався на те, що подані на підтвердження митної вартості товару документи не містять достатньої інформації, необхідної для визначення числових значень складових митної вартості: щодо собівартості продукції, вартості її зберігання на складі, транспортування до порту, та вартості оформлення необхідної документації; щодо розміру комісійної винагороди дилера; щодо витрат на навантаження на судно; щодо транспортної складової територією України, та як наслідок надані декларантом документи не містять всіх даних відповідно до обраного декларантом методу визначення митної вартості. Відповідач просив відмовити у задоволенні позову.
В подальшому судом допущено заміну відповідача у справі №804/2803/15 з Дніпропетровської митниці ДФС її правонаступником Дніпровською митницею Держмитслужби та прийнято зміну найменування позивача з Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінаті імені Ф.Е. Дзержинського" на Публічне акціонерне товариство "Дніпровський металургійний комбінат".
Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав клопотання про розгляд справи без участі представника.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином.
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
А тому, з огляду на вимоги ч. 1 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає, що розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.
Згідно з ч.9 ст.205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження) фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно ч. 4 ст. 243 КАС України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
28 січня 2014 року між ПАТ «ДМК» (як покупцем) та Компанією «INVERELL LIMITED» (Кіпр) (як продавцем) укладено контракт №14-0157-12 на поставку товару - вогнетривкої продукції умовах поставки DАР - ст.Правда Придніпровської залізниці (при поставці залізничним транспортом) відповідно до правил ІНКОТЕРМС 2010.
Умовами контракту передбачено, що ціна на товар узгоджується в кожному окремому Додатку (Специфікації) або Доповненні до даного контракту і фіксується у дол. США та/або у ЄВРО (п.2.1.).
Ціна на товар узгоджується сторонами на умовах поставки DАР відповідно до правил ІНКОТЕРМС 2010 ( п.2.2.).
Відповідно до п.3.3. контракту датою поставки вважається: - при поставці залізничним транспортом: дата календарного штемпеля станції Правда Придніпровської залізниці на залізничній накладній.
Відповідно до умов п.3.6., 3.7. контракту вартість пакування та маркування товару включені до вартості товару.
умови поставки: DAP ст. Правда Придніпровської залізниці, Україна, код станції 451701, відповідно до правил Інкотермс 2010;
умови платежів: покупець сплачує 100% вартості Товару протягом 10 банківських днів з дати поставки за фактично поставлений Товар, з урахуванням документально підтверджених нестач;
ціна Товару по даній поставці зазначена на умовах поставки DAP ст. Правда Придніпровської залізниці, Україна, код станції 451701, відповідно до правил Інкотермс 2010;
вантажовідправник: «KUMAS MANYEZIT SANAYI A.S.». Eskisehir Yolu, 9km, P.K.134, Kutahya, Turkey.
За вищенаведеним контрактом та Специфікацією № 2 продавцем 30 липня 2014 року здійснено поставку на територію України товару: невипалених виробів у вигляді шлакоутворюючих брикетів подушкоподібної форми, що містять магнезіт марки KUMSLAG РL66 з вмістом МgO - 64%; SiO2 - 15%, СаО - 5%, Fе203 - 5% розміром 10х40мм за ціною 277 дол. США/т у кількості 110,000 тон (нетто)., упаковані в 100 біг-бегів загальною вартістю 30 470,00 дол. США.
До місця поставки - ст. Правда Придніпровської залізниці відповідно до узгоджених сторонами в контракті умова поставки товар надійшов залізничним транспортом 10.08.2014 р., що підтверджується календарним штемпелем станції Правда Придніпровської залізниці на залізничних накладних №№ 45951985, 45951993.
11.08.2014 р. товар надійшов для розмитнення на Дніпропетровську митницю.
Для здійснення митного оформлення товару, поставленого за Специфікацією № 2, Позивач 11 серпня 2014 року подав до Дніпропетровської митниці ДФС вантажно-митну декларацію форми МД-2 №110010000/2014/021367 від 11.08.2014 р.
Митна вартість товару за цією декларацією була заявлена позивачем із застосуванням основного методу за ціною контракту в розмірі 277,00 доларів США за 1 тонну.
Відповідно до частини першої статті 53 Митного кодексу України (далі - МК України) у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Для підтвердження заявлених відомостей про митну вартість товару згідно обраного декларантом основного методу на підставі ст. 53 п.1.ч.1 ст. 57 Митного кодексу України разом із декларацією Позивач надав документи, що підтверджують ціну поставленого товару на умовах поставки DAP згідно умов контракту, а саме:
контракт № 14-0157-12 від 28.01.2014 р., укладений між компанією «INVERELL LIMITED» (продавець) та ПАТ «ДМК» (покупець) на поставку вогнетривкої продукції;
додаток № 2 від 28.01.2014 р. до контракту (Специфікація № 2);
рахунок фактуру (інвойс) № 709755 від 21.07.2014 р., виставлений компанією «INVERELL LIMITED» покупцю ПАТ «ДМК» на шлакоутворюючі брикети в кількості 110,00 т. за ціною 277,00 дол. США/т.
В той же день на вимогу митного органу позивачем, крім документів, поданих відповідно до ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України, додатково були надані до митного органу наступні документи, зазначені в гр. 44 декларації:
лист ПАТ «ДМК» № 062Д/1198 від 11.08.2014 р. про неможливість підтвердження транспортних витрат по території України;
коносамент № 5 від 26.07.2014 р., яким підтверджено передачу товару вантажовідправником (виробником товару) перевізнику на борт судна «Василій Борженко» в порту завантаження GEMLIK, Турція, для одержувача ПАТ «ДМК» згідно контракту 14-0157-12 від 28.01.2014 р. із зазначенням порту розвантаження Запоріжжя, річковий порт;
вантажний маніфест б/н від 26.07.2014 р. на судно «Василій Боженко» рейс № 2014 із порта GEMLIK, Турція в Запоріжський речпорт, України; в якому зазначено коносамент № 5 від 26.07.2014;
залізничні накладні для внутрішнього сполучення №№ 45951985, 45951993 від 07.08.2014 р., якими підтверджено транспортування товару з порта розвантаження річковий порт, Запоріжжя до місця поставки - ст. Правда Придніпровської залізниці;
дилерський контракт б/н від 11.03.2010 р., укладений між виробником товару «Kumas Manyezit Sanayi A.S.» (Туреччина) та компанією «INVERELL LIMITED» як представника виробника з продажу продукції Kumas по прайс-листу виробника в торговій зоні на території України та Росії, зокрема на підприємстві ПАТ «ДМК»;
інформаційний лист виробника б/н від 30.07.2014 р. щодо призначення товару;
лист виробника товару Kumas Manyezit Sanayi A.S.» (Туреччина) № 0775 від 30.07.2014 р. із наведенням калькуляції (собівартості) товару: шлакоутворюючих брикетів марки KUMSLAG РL66 130 дол. США/т;
прайс-лист виробника товару б/н від 21.07.2014 р., що виданий «INVERELL LIMITED» для продажу та поставці шлакоутворюючих брикетів марки KUMSLAG РL66 на ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е.Дзержинського згідно дилерського контракту від 11.03.2020 р. за відпускною ціною виробника 160 дол. США/т на умовах поставки FOB турецький порт;
рахунок виробника товару Kumas № 709755 від 21.07.2014, виставлений покупцю - компанії «INVERELL LIMITED» за 110,00 т. шлакоутворюючих брикетів KUMSLAG РL66 за ціною 160 дол. США/т ;
рахунок-фактуру (інвойс) № 1294 від 23.07.2014 р. для «INVERELL LIMITED» за надання транспортно-експедиційних послуг з перевезення товару з FOB GEMLIK/Турція до DAP Дніпродзержинськ/Україна на суму 8272,50 дол.США/т для вантажоотримувача ПАТ «ДМК» по контракту № 14-0157-12 від 28.01.2014 р.;
лист продавця «INVERELL LIMITED» № 0786 від 30.07.2014 р. про підтвердження оплати за перевезення товару з порту Гемлік, Турція до ст. Правда, Дніпродзержинськ, Україна, товару для ПАТ «ДМК» на підставі інвойсу № 1294 від 23.07.2014 р.;
сертифікат ваги б/н від 21.07.2014 р., виданий виробником товару;
сертифікат походження товару форми А № В 0632129 від 18.07.2014 р.;
сертифікат якості б/н від 21.07.2014 р., виданий виробником товару;
екологічна декларація № 2030 від 30.07.2014 р. на товар, видана ДЕІ Північно-західного регіону Чорного моря;
службова записка № 11-44/557 від 13.09.2014 р. начальника відділу контролю за класифікацією та кодування товарів;
копія митної декларації країни відправлення № 14160400ЕХ060315 від 22.07.2014 р.
Відповідно до частини першої статті 52 Митного кодексу України ( в редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин) заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII та главою 8 цього Кодексу.
Як передбачено ч.1 статтею 53 Митного кодексу України (у відповідній редакції) у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
В результаті такого контролю митним органом встановлено наступне.
У підтвердження митної вартості товару шлакоутворюючі брикети марки KUMSLAG PL66, виробник «Kumas Sanayi A.S.», країна виробництва - Туреччина, надано:
- зовнішньоекономічний контракт від 28.01.2014 р. № 14-0157-12, що укладений з компанією «INVERELL LIMITED» (Кіпр), за яким товар постачається на умовах DАР-Дніпродзержинськ;
- оскільки контракт не є прямим, до митного оформлення надано дилерський контракт від 11.03.2010 р., п. 8 якого містить відомості про отримання комісії, яку сплачує виробник - «Kumas Sanayi A.S.» (Туреччина) продавцю - компанії «INVERELL LIMITED» (Кіпр) на умовах FОВ у розмірі 3% для розчинів та інших вогнетривких виробів;
- надана до митного оформлення калькуляція собівартості від 30.07.2014 р. за № 0775, видана виробником «Kumas Sanayi A.S.», визначає собівартість шлакоутворюючих брикетів марки KUMSLAG PL66 на рівні 130,00 дол.США/т (без урахування звичайного прибутку).
Відповідно до п.4 дилерської угоди від 11.03.2010 р., приймання замовлень на продукцію від «INVERELL LIMITED» (Кіпр), здійснюється за прайс-листом «Kumas Sanayi A.S.» (Туреччина).
Наданий до митного оформлення прайс-лист, що складений виробником «Kumas Sanayi A.S.» для продавця компанії «INVERELL LIMITED» містить відомості щодо вартості шлакоутворюючих брикетів марки KUMSLAG PL66 на рівні 160,00 дол.США/т на умовах FОВ - порт Туреччини. У відповідності до Інкотермс 2010 поставка на FОВ завершена, коли товар перейшов через поручні судна (до вартості товару повинні бути враховані витрати на навантаження на судно).
У підтвердження вартості продажу товару виробником продавцю надано інвойс від 21.07.2014 р. за № 709755 та декларація країни експорту від 22.07.2014 р. за №14160400ЕХ060315, що підтверджує зазначений у прайс-листі рівень вартості.
У порушення вимог ст.254 Митного кодексу України відсутній переклад зазначеної декларації країни експорту.
Відповідно до п.5 вказаної угоди ціна прайс-листа складається із вартості продукції, вартості зберігання на складі, транспортування до порту та вартості оформлення необхідної документації, з чого можна зробити висновок, що різницю між собівартістю та вартістю прайс-листа складають зазначені витрати, але документів, що підтверджували б таке до митного оформлення не надано.
Враховуючи наявність дилерської угоди, ціна продажу товару повинна включати складову щодо комісійної винагороди дилера.
Відповідно до пункту п.5 дилерської угоди від 11.03.2010 р., ціна прайс-листа та документів, що її підтверджують не включає комісійну винагороду дилера.
Згідно із п.8 дилерської угоди винагорода складає 3%, тому за розрахунком - розмір винагороди щодо продажу товару складає 4,8 дол. США/т.
Документів щодо цієї складової декларантом не надано.
У той же час рахунком від 21.07.2014 р. за № 709755, виставленим відповідно до зовнішньоекономічного контракту № 14-0157-12 від 28.01.2014 р., визначено вартість шлакоутворюючих брикетів марки KUMSLAG PL66 на рівні 277,00 дол. США/т на умовах DАР -Дніпродзержинськ.
Отже, при здійснення митного контролю у відповідача були наявні підстави вважати, що різницю між вартістю рахунку за зовнішньоекономічним контрактом та вартістю, що зазначена у декларації країни експорту на умовах FОВ порт Gemlik складають транспортна складова та складова щодо комісійної винагороди дилера.
За наявними відомостями розмір транспортної складової - 112,2 дол.США/т.
У підтвердження транспортної складової надана копія рахунку від 23.07.2014 р. №1294, що виставлений компанією Realite продавцю - компанії «INVERELL LIMITED» та містить відомості щодо вартості транспортування FОВ - порт Gemlik, Туреччина - DАР Дніпродзержинськ шлакоутворюючих брикетів марки KUMSLAG PL66 у кількості 110,300 т на рівні 8272,5 дол.США, що становить 75,00 дол.США/т.
Однак, зазначений рахунок не може бути використаний в якості підтвердження транспортної складової щодо оцінюваного товару, оскільки відсутні будь-які відомості, що давали б змогу ідентифікувати його з імпортованою партією товару.
За відомостями коносамента від 26.07.2014 р. за №5 аванс фрахту, отриманий на рахунок фрахтувальника, але відсутні відомості щодо платника зазначеного фрахту.
Відповідно до заяви позивача від 11.08.2014 р. № 062Д/1198 підтвердження транспортної складової територією України неможливе, тому з урахуванням умов постачання DАР Дніпродзержинськ відповідно до п. 10 ст. 58 Митного кодексу України вартість транспортування від виробника до пункту призначення, витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням, витрати на страхування цих товарів є складовими вартості товару за контрактом, що заявлена декларантом як митна вартість.
За відомостями залізничних накладних від 07.08.2014 р. №№ 45951985, 45951993 (гр.34) вартість перевезення територією України від порту призначення до м.Дніпродзержинськ зазначеного вантажу вагою 110,300 т складає 6844,00 грн. (з урахуванням курсу на 07.08.2014 р. - 5,02 дол.США/т).
Угод щодо відшкодування вартості перевезення продавцем «INVERELL LIMITED» зазначеному платнику до митного оформлення не надано.
Отже, при проведенні перевірки заявленої митної вартості шляхом обчислення усіх її складових наявні підстави для сумніву у повноті підтвердження та врахування усіх складових у заявленій декларантом митній вартості товару.
Відповідач зазначає, що пояснень зазначених невідповідностей та розбіжностей декларантом-позивачем не надано.
Декларант відмовився надавати будь-які документи щодо підтвердження митної вартості.
Відповідно до ч.4 ст.57 Митного кодексу України між митним органом та декларантом проведена процедура консультацій.
Відповідач 12.08.2014, тобто не дочекавшись спливу 10 календарних днів, провів коригування митної вартості та митна вартість товару збільшена з 277,00 дол. США за тону до 750,00 дол. США за тону за методом 2а (за ціною договору щодо ідентичних товарів).
Вказане звернення позивача залишилось без задоволення, рішення про коригування митної вартості № 110010000/2014/600162/1 від 12.08.2014 залишилось чинним (лист відповідача від 29.09.2014 р. за вих. № 6155/04-50-52).
Не погодившись з рішенням Дніпропетровської митниці ДФС про відмову у скасуванні рішень про коригування митної вартості товару та карткою відмови, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Перевіряючи обґрунтованість доводів відповідача і винесених на їх підставі спірних актів індивідуальної дії на відповідність вимогам ч.3 ст.2 КАС України, проаналізувавши положення законодавчих актів, якими врегульовані спірні правовідносини, суд зауважує на наступному.
В частині 2 статті 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно ж до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Згідно з пунктами 23 та 24 частини 1 статті 4 Митного кодексу України митне оформлення - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення; митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.
Відповідно до ст. 49 цього Кодексу митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відомості про митну вартість товарів використовуються для: нарахування митних платежів; застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; ведення митної статистики; розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки (стаття 50 Митного кодексу України)
За змістом статей 49, 50 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.
Митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу (частини 1 та 2 статті 51 Митного кодексу України).
Так частинами 1 - 3 статті 57 (глава 9 розділу ІІІ) Митного кодексу України передбачено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Згідно із частинами 1 - 2 статті 58 Митного кодексу України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.
Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
Відповідно до частини 2 статті 52 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.
Згідно з частинами 2-6 ст.53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:
1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;
2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;
3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);
4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;
5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;
6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;
7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;
8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:
1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;
2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);
3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);
4) виписку з бухгалтерської документації;
5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;
6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;
7) копію митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
У разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи:
1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України;
2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам;
3) розрахунок ціни (калькуляцію).
Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.
Частинами першою-третьою статті 54 Митного кодексу України (у відповідній редакції) встановлено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Відповідно до ч.5 ст.54 МКУ орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; 4) проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; 5) звертатися до органів доходів і зборів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; 6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.
Приписами ч.6 ст.54 МКУ визначено, що орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у гл.9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.
Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше. Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст.53 МКУ. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Крім того, у постанові від 28.02.2020 р. у подібній справі № 804/3463/15 за участі тих самих сторін, що і в даній справі, Верховними Судом наведено наступний правовий висновок:
«Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності визначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
При цьому в розумінні вищенаведених норм сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відтак наведені норми зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності. Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.»
Оскаржуване рішення митного органу про коригування митної вартості прийнято з огляду на виявлені під час митного оформлення розбіжності у документах та відсутність документального підтвердження всіх складових митної вартості імпортованого товару, а саме транспортних витрат і комісійної винагороди дилера.
Надаючи юридичну оцінку доводам відповідача щодо розбіжностей у наданих до митного оформлення документів, суд прийшов до наступних висновків.
Стосовно доводів митного органу про непідтвердження декларантом такої складової митної вартості імпортованого товару, як транспортна складова.
При оцінці даного доводу відповідача суд виходить з того, що Декларант повинен підтвердити лише ті факти, які пов`язані з витратами (складовими), які входять до митної вартості товару відповідно до умов поставки. Натомість, у випадку, якщо відповідач стверджує, що декларантом були понесені додаткові витрати, що впливають на митну вартість товару, то відповідач повинен довести наявність цих фактів. Натомість, відповідачем наявність цих фактів не підтверджена.
Аналогічна позиція викладена в Постановах Верховного Суду від 08 жовтня 2019 року справа №803/776/17, від 11 червня 2020 року справа №815/5597/17.
Відповідно п. 6 ч.2 ст. 53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів є:
- транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.
Згідно наданих до митного оформлення митної декларації та товаросупровідних документів, товар був поставлений на умовах DAP - ст. Правда Придніпровської залізниці, Україна.
Відповідно до міжнародних правил Інкотермс 2010 умови поставки DAP («Delivered At Point») означають, що продавець виконав зобов`язання з поставки, коли він надав покупцеві товар, випущений у митному режимі експорту і готовий до розвантаження з транспортного засобу, який прибув у вказане місце призначення. Вказані умови покладають саме на продавця нести всі витрати та ризики, пов`язані з транспортуванням товару у місце призначення, включаючи, де це знадобиться, будь-які збори для експорту із країни призначення.
Отже, поставка товару на умовах DАР передбачає, що у фактурну вартість товару вже включені витрати, які впливають на митну вартість товару (в тому числі транспортні витрати, вартість пакування та маркування), тому для цілей визначення митної вартості ця вартість не потребує коригування на суму транспортних витрат, вартості пакування та маркування.
З огляду на те, що відповідно до умов зовнішньоекономічного контракту повна вартість поставки товару позивачу до місця поставки була у заздалегідь включена у вартість товару за контрактом та не підлягала оплаті покупцем окремо від оплати вартості оплати, тому деталі організації та вартості транспортування товару до місця поставки, в тому числі територією України, не впливали на визначення митної вартості товару за основним методом.
Відповідачем протилежного не доведено.
Крім того, суд зазначає про безпідставність доводів відповідача про ненадання декларантом документів, що підтверджують вартість зберігання на складі, транспортування товару до порту та вартості з оформлення необхідної документації.
Як вбачається із умов дилерської угоди від 11.03.2010 р., укладеної між виробником та продавцем поставленого позивачу товару, постачання товару виробником компанії «INVERELL LIMITED» здійснювалось на умовах FOB турецькі порти.
Відповідно до міжнародних правил Інкотермс 2010 умови поставки FOB («Free On Board») означають, що на продавця покладаються витрати, пов`язані із доставкою та розміщенням товару на судні, визначеному покупцем, сплатою експортного мита та інших зборів в країні відправлення для вивезення товару.
Відповідно вартість витрат продавця по транспортуванню та завантаженню товару на судно у порту навантаження включаються у вартість товару, поставленого на умовах FOB та окремо покупцем не сплачуються.
Згідно наданої виробником калькуляції товару від 30.07.2014 № 0775 вартість FOB, тобто вартість витрат на постачання товару до місця постачання борт судна в порту навантаження, складають 9 дол/т. та включені виробником до витратної частини вартості товару для виробника, яка сумарно складає 130 доларів США/т.
Згідно прайс-листа виробника від 21.07.2014 виробник встановив вартість продажу товару компанії «INVERELL LIMITED» для подальшого перепродажу дилером цього товару ПАТ «ДМК», на рівні 160 дол. США/т та згідно п.5 дилерської угоди від 11.03.2010 р. до відпускної вартості (ціни) продажу товару виробником дилеру вже включено вартість продукції, зберігання на складі, транспортування в порт та оформлення необхідних документів.
Таким чином, документом, що підтверджує вартість витрат виробника на зберігання на складі, транспортування в порт та оформлення необхідних документів, які вже включені до відпускної ціни продажу товару згідно прайс-листа виробника, є надана виробником калькуляція від 30.07.2014 № 0775.
Крім того, Відповідачем не наведено законодавчо встановленого обов`язку позивача як декларанта для цілей митного контролю документально підтверджувати вартість витрат виробника на зберігання на складі, транспортування товару в порт та оформлення необхідних документів для експорту, якщо за умовами поставки такі витрати включені у фактурну вартість товару для дилера та не підлягали окремій оплаті дилером на користь виробника.
Суд зауважує , що відповідачем не надано до суду доказів того, що вартість таких затрат виробника впливає на митну вартість поставленого позивачу товару та неподання підтверджуючих документів щодо витрат виробника на зберігання на складі, транспортування товару в порт та оформлення необхідних документів для експорту товару свідчить про заниження декларантом митної вартості товару та про невідповідність чи розбіжності числових значень складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Також є безпідставними доводи відповідача про неналежності наданого декларантом рахунку від 23.07.2014 № 1294 на підтвердження транспортної складової з посиланням на відсутність у рахунку будь-яких відомостей, що давали б змогу ідентифікувати його з імпортованою партією товару.
Як вбачається із змісту наданого декларантом рахунку від 23.07.2014 № 1294 , в даному рахунку зазначено всі необхідні відомості платник по рахунку - INVERELL LIMITED, вантажоотримувач ПАТ «ДМК», місце завантаження товару FOB порт Турції, місце призначення -DAP Дніпродзержинськ, товар, що поставляється - шлакоутворюючі брикети в біг-бегах в кількості 110,30 тн (брутто), в рахунку міститься посилання на контракт та інвойс, на підставі яких INVERELL LIMITED поставив товар на ПАТ «ДМК» 10.08.2014 р.
Таким чином наведені у рахунку від 23.07.2014 № 1294 відомості відповідають фактичним учасникам та предмету поставки за контрактом № 14-0157-12 та інвойсом №709755 від 21.07.2014 та ідентифікують товар, за транспортування якого з порту навантаження до місця поставки «INVERELL LIMITED» сплатив організатору транспортування 8272,50 дол. США.
Факт оплати транспортних витрат в розмірі 8 272,50 дол. США при поставці товару ПАТ «ДМК» до місця поставки саме на підставі рахунку № 1294 від 23.07.2014 р. підтверджено листом продавця від 30.07.2014 р. № 0786.
Дану обставину Відповідачем не спростовано, відповідних доказів на спростування не надано.
Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому довідка продавця про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів.
Стосовно інших доводів відповідача про відсутність підтвердження транспортної складової при залізничному перевезенні товару територією України до місця поставки, відсутності відомостей щодо платника фрахту згідно коносаменту від 26.07.2014 № 5, суд зазначає, що відповідачем не доведено, що дані обставини вплинули чи могли вплинути на митну вартість імпортованого товару, з огляду на те, що за умовами поставки DAP вартість транспортних витрат продавця, пов`язані із постачанням товару, вже включені у фактурну вартість товару, тому митна вартість такого товару не підлягає коригуванню на суму цих витрат.
Отже, відповідно до умов поставки за контрактом від 28.01.2014 № 14-0157-12 та наявних у справі товаросупровідних документів, всі витрати транспортування, вже були включені продавцем в ціну товару на умовах поставки DAP, відображену у документах, наданих митному органу для митного оформлення. Тому надання додаткових документів, як і необхідність окремого відображення в них вартості транспортних витрат, за даних умов поставки митним законодавством не передбачається.
Щодо доводів відповідача про відсутність документального підтвердження такої складової митної вартості імпортованого товару, як комісійна винагорода дилера, суд зазначає наступне.
Необхідність підтвердження розміру та сплати комісійної винагороди спростовується умовами дилерської угоди 11.03.2010 саме компанія «Kumas Sanayi A.S.» (виробник товару) сплачує INVERELL LIMITED комісію на умовах FOB для розчинів та інших вогнетривких виробів у розмірі 3% річних, тобто виробник самостійно, безпосередньо сплачує винагороду дилеру згідно умовами, що закріплені виробником та дилером. Відповідачем не доведено, що така винагорода була сплачена виробником дилеру на момент поставки товару позивачу та включена виробником до ціни поставки товару дилеру.
Крім того, суд вважає безпідставними доводи відповідача про те, що комісійна винагорода обов`язково має бути включена у ціну товару, а базою для нарахування комісійної винагороди є ціна товару, вказана в прайс-листі дилера, оскільки відповідачем не наведено норм закону чи положень договору, на підставі яких митний орган дійшов таких висновків.
Тому доводи відповідача про те, що комісійна винагорода дилера включена до контрактної вартості товару та є складовою митної вартості товару носять характер припущень, не підтверджені відповідачем належними, допустимими та достовірним доказами.
Також, відповідач не обгрунтував, яким чином передбачена дилерським контрактом комісійна винагорода дилера доводить факт заниження митної вартості товару позивачем.
Щодо доводів відповідача про виявлені розбіжності між вартістю товару згідно калькуляції виробника (Компанія "Kumas Manyezit Sanayi A.S.") та ціною продажу виробником товару дилеру (компанії «INVERELL LIMITED») і ціною, за якою останній потім реалізував цей же товар позивачу, суд зазначає наступне.
Як вбачається із наявних у справі доказів, згідно наданої виробником калькуляції від 30.07.2014 № 0775 вартість однієї товари товару для виробника складає 130 дол.США, тобто виробник підтвердив витратну частину однієї тони товару, включно із витратами виробника до моменту навантаження товару на борт судна (9 дол США/т).
При цьому продаж товару виробником дилеру здійснювався за ціною товару 160 дол. США/т на умовах поставки FOB згідно прайс-листа виробника від 21.07.2014 р.
Таким чином, різниця між витратною вартістю товару для виробника та ціною продажу товару дилеру в розмірі 30 дол. США//т складає звичайний прибуток виробника.
Умовами Специфікації № 2 до контракту № 14-0157012 сторонами було узгоджено кінцеву ціну товару для ПАТ «ДМК» на умовах поставки DAP на рівні 277 дол. США/т, в яку включено всі витрати, понесені продавцем у зв`язку із постачанням товару до місця поставки.
Суд зауважує, що з наданих документів не вбачається, що продажу товару виробником дилеру за ціною 60 дол. СШАа /т, що є нижчою, ніж ціна продажу товару дилером позивачу - 277 дол. США/т призвело до заниження позивачем задекларованої митної вартості.
Відповідач не довів того, що різниця у ціні реалізації товару виробником дилеру із ціною продажу такого товару позивачу як кінцевому покупцю у підсумку вплинула чи могла вплинути на митну вартість імпортованого товару, зокрема в сторону її заниження.
Суд відмічає, що відповідачем не враховано те, що відповідно до умов поставки за контрактом позивача витрати на транспортування включені у вартість товару і відповідно до ч. 6 ст. 53 МКУ подання транспортних (перевізних) документів для підтвердження митної вартості товарів не передбачено.
Також, законодавчо не визначений обов`язок декларанта документально підтверджувати прибуток виробника чи дилера, що закладені у ціні продажу товару та одержані ними від такого продажу.
Крім того, наведений відповідачем в обгрунтування своєї позиції розрахунок транспортної складової в розмірі 112,2 дол.США/т не узгоджується з умовам зовнішньоекономічного контракту, визначеними його сторонами.
Таким чином, зроблені відповідачем у гр. 33 оскаржуваного рішення записи не свідчать про дійсну наявність розбіжностей і не доводять наявність визначених ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України підстав для витребування додаткових документів для підтвердження митної вартості товарів.
Відповідно до частин 1-5 ст. 59 Митного кодексу України у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статті 58 цього Кодексу, за основу для її визначення береться вартість операції з ідентичними товарами, що продаються на експорт в Україну з тієї ж країни і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього.
При застосуванні цього методу визначення митної вартості за основу береться прийнята органом доходів і зборів вартість операції з ідентичними товарами з дотриманням умов, зазначених у цій статті. При цьому під ідентичними розуміються товари, однакові за всіма ознаками з оцінюваними товарами, у тому числі за такими, як:
1) фізичні характеристики;
2) якість та репутація на ринку;
3) країна виробництва;
Незначні зовнішні відмінності не можуть бути підставою для відмови у розгляді товарів як ідентичних, якщо в цілому такі товари відповідають вимогам частини другої цієї статті.
Ціна договору щодо ідентичних товарів береться за основу для визначення митної вартості товарів, якщо ці товари ввезено приблизно в тій же кількості та на тих же комерційних рівнях, що й оцінювані товари.
У разі відсутності такого продажу використовується вартість операції з ідентичними товарами, що продавалися в Україну в іншій кількості та/або на інших комерційних рівнях. При цьому їх ціна коригується з урахуванням зазначених розбіжностей незалежно від того, чи веде це до збільшення або зменшення вартості. Інформація, що використовується при здійсненні коригування, повинна бути документально підтверджена.
Тобто, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також зазначити докладну інформацію і джерела, які ним використовувалися. У спірному рішенні про коригування митної вартості такі дані відсутні.
При цьому, суд зазначає, що приймаючи рішення про коригування митної вартості імпортованого позивачем товару за другорядним методом за ціною договору щодо ідентичних товарів, митний орган не вказав, на підставі яких документів ( договір, специфікація, товаросупровідні документи, що свідчать про ідентичність, однаковість усіх ознак оцінюваних товарів за ідентичними поставками) ним визначена митна вартість товару саме в такому розмірі та які складові вплинули на формування такої вартості, не навів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, порівняння ціни ідентичних товарів саме за ціною договору, що свідчить про порушення відповідачем частини другої статті 55 МК України щодо обґрунтованості прийнятого рішення.
Тобто при визначення митної вартості за другорядним методом 2а митний орган взяв за основу не договірну вартість (ціну) операцій з ідентичними товарами, прийняту органом доходів і зборів, як це передбачено ч.2 ст. 59 Митного кодексу України, а раніше скориговану в сторону збільшення митним органом митну вартість товару.
Суть методу визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів полягає в тому, що митна вартість оцінюваних (ввезених) товарів визначається шляхом використання як вихідної бази для її розрахунку саме ціни угоди за ідентичними товарами, митна вартість яких була визначена за методом 1 і прийнята митними органами. Ідентичними вважають товари, однакові з оцінюваними товарами, у тому числі за такими ознаками: фізичні характеристики, якість, репутація на ринку, країна походження, виробник.
Частиною другою статті 59 Митного кодексу не передбачено такої вихідної бази для розрахунку митної вартості товару митним органом як скоригована раніше митна вартість товару за раніше поставленим ідентичним товарам.
Відповідачем цих обставин не спростовано.
Використання митним органом іншої вихідної бази розрахунку митної вартості товару, ніж ціна угоди за ідентичними товарами, митна вартість яких була визначена за методом 1 і прийнята митними органами не узгоджується із приписами ч.2 ст. 59 Митного кодексу України.
Отже, під час митного оформлення товару позивач подав усі необхідні документи, які чітко ідентифікували оцінюваний товар та містили об`єктивні і достовірні дані, що підтверджували заявлену декларантом митну вартість товарів за ціною договору. Натомість відповідач всупереч вимогам частини другої статті 71 КАС України не довів наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення позивачем митної вартості товару за основним методом, що свідчить про відсутність підстав для коригування митної вартості імпортованого позивачем товару та протиправність оскаржуваних рішень.
Також відповідач не довів суду обов`язкову в силу частини 1 статті 55 Митного кодексу України наявність передбачених частиною 6 статті 54 Митного кодексу України випадків, за яких митниця могла відмовити позивачу в митному оформленні товару за заявленою ним митною вартістю та прийняти рішення про коригування митної вартості товарів. Відповідач не надав суду доказів та аргументованих пояснень з приводу того, що позивачем заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів; не довів суду невідповідність обраного позивачем методу визначення митної вартості товарів; не посилався та не підтвердив суду надходження офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Інших обставин, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товару за ціною договору та впливали на рівень задекларованої позивачем митної вартості товару, судом не встановлено.
Приймаючи до уваги, що відсутність у позивача витребуваних відповідачем додаткових документів ніяким чином не впливає на правильність визначення позивачем (декларантом) митної вартості товарів за основним методом, що підтверджується наданими до митного оформлення документами, а наявність однієї лише вказівки відповідача на перелічені ним розбіжності та недоліки у поданих позивачем документах, без роз`яснення, який їхній вплив на митну вартість оцінюваного товару і чому без їх усунення заявлена митна вартість не може бути визнана, не може бути достатньо для висновку про неможливість застосування основного методу визначення митної вартості, для застосування відповідачем іншого методу визначення митної вартості, а також не може бути підставою для прийняття оскаржуваного рішення та здійснення коригування митної вартості.
Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною першою статті 9 КАС України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч. 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (ч.2 цієї статті).
Згідно зі ст. 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Оцінюючи наявні в справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість доводів позивача. Разом з тим, відповідач як суб`єкт владних повноважень в ході судового розгляду не довів обставин, які б свідчили про існування у митного органу достатніх підстав для виникнення обґрунтованих сумнівів щодо правильності визначення позивачем числового значення митної вартості імпортованого товару, не довів обґрунтованість своїх висновків і правомірності прийнятих на їх підставі рішень.
Відповідно до частини першої ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду в розмірі 1827,00 грн. (пл. доручення №3012 від 02.02.2015 р.); за подання апеляційної скарги в розмірі 913,50 грн. (пл. доручення № 6640 від 31.03.2015 р.) та за подання касаційної скарги в розмірі 87,70 грн. (пл. доручення № 1694 від 08.02.2016 р.), всього позивачем у даній справі сплачено 2828,20 грн. судового збору .
Отже, сплачений судовий збір за подачу позову до суду, за подачу апеляційної та касаційної скарг у даній справі на загальну суму в сумі 2828,20 грн. підлягає стягненню на користь позивача.
Керуючись ст.ст.243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву задовольнити повністю.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Єфанова