Справа № 640/5221/20
Суддя: Головань О.В.
Дата ухвалення: 2021-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Вн. №27/353
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2021 року м. Київ № 640/5221/20

за позовомОСОБА_1
до Служби безпеки України
провизнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії
Суддя О.В.Головань

Обставини справи:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Служби безпеки України про

визнання протиправною бездіяльності Служби безпеки України щодо ненарахування та невиплати грошової компенсації за відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 2016 року по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 27.09.2019 р.;

зобов`язання Службу безпеки України нарахувати та виплатити грошову компенсацію за відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 2016 року по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 27.09.2019 р. без урахування податків і зборів;

зобов`язання Службу безпеки України нарахувати та виплатити середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 27.09.2019 р. без урахування податків і зборів;

визнання протиправною бездіяльності Служби безпеки України щодо ненадання документів із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи/служби (трудової книжки або послужного списку чи іншого документу, що підтверджує стаж роботи по займаним під час служби посадам);

зобов`язання Служби безпеки України надати документи із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи/служби (трудової книжки або послужного списку чи іншого документу, що підтверджує стаж роботи по займаним під час служби посадам);

визнання протиправною відмову Служби безпеки України у наданні грошового атестату та довідки про розмір грошового забезпечення разом з довідкою про додаткові види грошового забезпечення, які позивач отримував в останні 24 місяці перед місяцем звільнення з військової служби та зобов`язання їх надати;

визнання протиправною бездіяльності Служби безпеки України щодо невручення наручного годинника з логотипом "Від Голови Служби безпеки України" та зобов`язання його надати.

Ухвалою суду від 16.03.2020 р. відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами без виклику сторін.

15.04.2020р. відповідачем надано відзив на позов.

Ознайомившись з матеріалами справи, суд, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 проходив військову службу в органах Служби безпеки України; його звільнено з посади наказом голови Служби безпеки України №1287-ОС від 26.09.2019 р. у запас.

Позивач має статус учасника бойових дій (посвідчення від 05.08.2016 р. НОМЕР_1 ).

Оскільки позивачу при звільненні не було виплачено грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій, він звернувся з цього приводу до Служби безпеки України з заявою від 19.12.2019 р.

Також позивач неодноразово звертався з заявами від 03.10.2019 р.,12.11.2019 р. щодо проведення з ним належного розрахунку при звільненні та видачі необхідних документів.

Упродовж жовтня-листопада 2019 р. на рахунок позивача надійшли суми 15870, 34 грн., 56006, 86 грн. та 257 068, 45 грн.

Листом від 21.01.2020 р. позивача повідомлено про те, що грошова компенсація за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій це соціальна гарантія, яка може бути виплачена у разі наявності у особи відповідного права на цю відпустку, тоді як надання учасникам бойових дій додаткової відпустки в особливий період припинено після оприлюднення Указу Президента України від 17.03.2014 р. №303/2014 "Про часткову мобілізацію".

Також повідомлено, що Управління роботи з особовим складом СБ України листом від 01.11.2019 р. №11/1/1-Т-373/64 на адресу позивача було скеровано трудову книжку серії НОМЕР_2 , а також роз`яснено, що військовослужбовці при працевлаштуванні на роботу пред`являють військовий квиток (в даному випадку - посвідчення офіцера запасу СБУ), отриманий у підрозділі мобілізації, з якого до трудової книжки вносяться окремим рядком записи про час служби в СБУ.

Наказом Голови Служби безпеки України від 26.09.2019 р. №1287-ОС позивача було нагороджено цінним подарунком, а саме - наручним годинником з логотипом "Від Голови Служби безпеки України".

Щодо надання грошового атестата повідомлено, що військовослужбовцям, звільненим з військової служби, яким призначено пенсію, а особам офіцерського складу незалежно від призначення пенсії грошовий атестат не видається; після його оформлення він надсилається підрозділом кадрового забезпечення до відповідного регіонального органу СБУ за місцем проживання звільненої особи для нарахування пенсії або виплати окладу за військовим званням.

Також надано довідки, надіслані на адресу ФЕУ СБ України Антитерористичним центром при СБ України від 17.01.2020 р.

Позивач - ОСОБА_1 - вважає вказану відмову протиправною з таких підстав.

З посиланням на ст. 16-2 Закону України "Про відпустки", п. 12 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", ст. 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий статус військовослужбовців і членів їх сімей" позивач зазначає, що учасникам бойових дій надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік, і припинення відпустки на час особливого періоду не означає права на відпустку, що може бути реалізоване або шляхом отримання відпустки, або грошової компенсації.

Оскільки при звільненні з позивачем не проведено належного розрахунку, він має право на виплату середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку в порядку ст. 117 КЗпП України.

Позивач зазначає, що станом на час звернення до суду у нього відсутні документи, що підтверджують стаж роботи по займаних посадах, що порушує його право на працю.

Також позивач посилається на ту обставину, що отриманий ним при звільненні військовий квиток офіцера не заповнений належним чином, що позбавляє його можливості підтвердити свій стаж, зокрема, юридичний, для наступного працевлаштування.

Оскільки законодавством не заборонено видача та оформлення трудових книжок військовослужбовцям СБУ, відповідач має можливість її оформити.

Скерована позивачу трудова книжка відповідно до листа від 27.11.2019 р. №11/1/1-Т-441/64 ним не отримана, а згоду на її пересилку він не надавав.

Відповідач - Служба безпеки України - проти задоволення позовних вимог заперечив з таких підстав.

Відповідач зазначає, що додаткова відпустка, на відміну від щорічної, надається незалежно від відпрацьованого в році часу, один раз протягом календарного року повної тривалості, і невикористана у поточному році така відпустка на наступний рік не переноситься і не підлягає грошовій компенсації при звільненні, що узгоджується з позицією Міністерства соціальної політики України, викладеної у листі від 04.08.2016 р. №430/13/116-16.

Також відповідач зазначає, що додаткова відпустка учасникам бойових дій не передбачена Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", тому не підлягає компенсації.

Щодо стягнення середнього заробітку на підставі ст. 117 КЗпП України відповідач зазначає, що на правовідносини сторін положення трудового законодавства не поширюються, а регулюються спеціальним законодавством.

Щодо видачі документів, що підтверджують стаж роботи по займаних посадах, відповідач зазначає, що СБУ не здійснює ведення і заповнення трудових книжок військовослужбовців з врахування положень аб. 2 ч. 1 ст. 8 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

З посиланням на п. 1.4 та 2.19 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.93 №58, відповідач зазначає, що запис про проходження військової служби має бути внесений роботодавцем при першому працевлаштуванні після завершення військової служби, а на підтвердження військової служби позивач отримав військовий квиток 29.11.2019 р.

Оскільки позивач проходив військову службу в Штабі АТЦ при СБУ, у відповідача відсутня інформація про його грошовий атестат та розмір грошового забезпечення.

Також 08.04.2020 р. позивач особисто під підпис отримав цінний подарунок - наручний годинник "Від Голови Служби безпеки України", що підтверджується відповідною довідкою, тому в цій частині спір відсутній.

Проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до часткового задоволення з таких підстав.

Щодо виплати грошової компенсації за невикористані відпустки

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 р. № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Згідно із п. 12 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 р. № 3551-ХІІ учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Ст. 4 Закону України "Про відпустки" від 05.11.1996 р. № 504/96-ВР передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Відповідно до ст. 16-2 Закону № 504/96-ВР учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Згідно з п. 8 ст. 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 р. № 2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України "Про відпустки". Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

У разі якщо Законом України "Про відпустки" або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.

Аб. 3 п. 14 ст. 10-1 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Відповідно до п. 17 ст. 10-1 Закону № 2011-ХІІ в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.

Згідно з п. 18 ст. 10-1 Закону № 2011-ХІІ в особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин зі збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець.

Відповідно до п. 19 ст. 10-1 Закону 2011-ХІІ надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.

При цьому визначення поняття особливого періоду наведене у Законах України від 21.10.1993 р. № 3543-XII "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" та від 06.12.1991 р. № 1932-XII "Про оборону України".

За визначенням ст. 1 Закону № 3543-XII особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Ст. 1 Закону № 1932-XII визначає особливий період, як період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи моменту введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний стан і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Крім того, в ст. 1 Закону № 3543-XII надано визначення мобілізації та демобілізації. Мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано; демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток, в тому числі додаткової соціальної відпуски. Однак Законом № 2011-XII не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової соціальної відпустки, право на яку позивач набув за період проходження ним військової служби.

Водночас у разі невикористання додаткової соціальної відпуски протягом календарного року, в якому у особи виникає право на таку відпустку, додаткова соціальна відпустка переноситься на інший період, тобто особа не втрачає самого права на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію, яке може бути реалізовано в один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.

Отже, припинення надання військовослужбовцям додаткових відпусток (відповідно до пункту 19 статті 10-1 Закону 2011-ХІІ у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті) є тимчасовим обмеженням способу реалізації права на використання додаткової відпустки безпосередньо.

Між тим, обмеження щодо одного з двох способів реалізації такого права не впливає на суть цього права, яке гарантується п. 12 ст. 12 Закону № 3551-XII, п. 8 ст. 10-1 Закону № 2011-ХІІ, ст. 16-2 Закону № 504/96-ВР.

Вказана правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 р. у справі №640/4218/18 http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/84153019.

В даному випадку позивач має статус учасника бойових дій (посвідчення від 05.08.2016 р. НОМЕР_1 ).

Факт невикористання позивачем додаткової щорічної відпустки за 2016-2019 роки відповідачем не заперечується.

Відповідно, позивач протягом 2016-2019 років мав право на нарахування додаткової відпустки та (за неможливістю її використати) на виплату грошової компенсації.

З врахуванням викладеного протиправною є бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016-2019 роки, а належним способом захисту є зобов`язання провести відповідні нарахування та виплати.

З врахуванням викладеного в цій частині позовні вимоги підлягають до задоволення.

Щодо нарахування та виплати середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку

За загальним правилом, неодноразово підтвердженим практикою Верховного Суду, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі (зокрема, постанова Верховного Суду від 06.06.2018 р. у справі №803/1105/16).

При цьому, відсутність у спеціальному законодавстві відповідних положень порівняно з трудовим не свідчить про наявність спеціального порядку регулювання певного питання, а свідчить саме про відсутність відповідного регулювання.

Наведені відповідачем спеціальні акти законодавства - Закони України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", "Про статут внутрішньої служби Збройних Сил України", "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України", "Про військовий обов`язок і військову службу", "Про Службу безпеки України" та підзаконні нормативно-правові акти не містять положень щодо спірних питань розрахунку з військовослужбовцями, відповідно, підлягають до застосування загальні положення трудового законодавства.

Згідно з ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган у будь-якому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

З аналізу зазначених законодавчих норм убачається, що умовами застосування ч. 1 ст. 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

В даному випадку згідно з викладеним вище суд дійшов висновку про проведення відповідачем неповного розрахунку з позивачем в день звільнення, при чому, спір щодо обов`язку провести нарахування та виплату грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку вирішено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 р. у справі №640/4218/18, ухваленої станом на час звільнення позивача; спір щодо розміру компенсації відсутній.

Згідно з правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26.02.2020 р. у справі № 821/1083/17, під "належними звільненому працівникові сумами" необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Тобто, на суми компенсації за невикористану додаткову відпустку положення ст. 117 КЗпП України також поширюються.

Вищевикладене відповідає правовій позиції, висловленій у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.05.2020 р. у справі № 810/451/17.

За таких обставин позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення.

Щодо ненадання документів із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи/служби (трудової книжки або послужного списку чи іншого документу, що підтверджує стаж роботи по займаним під час служби посадам)

Згідно з аб. 2 ч. 1 ст. 8 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 р. № 2011-XII час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Згідно з п. 1.4, 2.19 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.93 №58, особи, які вперше шукають роботу і не мають трудової книжки, повинні пред`явити паспорт, диплом або інший документ про освіту чи професійну підготовку. Військовослужбовці, звільнені із Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Прикордонних військ України, Цивільної оборони України, Управління охорони вищих посадових осіб України та інших військових формувань, створених відповідно до законодавства України (далі Збройні Сили України та інші війська) та військовослужбовці, звільнені із Збройних Сил колишнього Союзу РСР і Збройних сил держав учасниць СНД, пред`являють військовий квиток.

До трудових книжок за місцем роботи вносяться окремим рядком з посиланням на дату, номер та найменування відповідних документів такі записи: а) про час служби у складі Збройних Сил України та інших військах, де на тих, які проходять службу, не поширюється законодавство про працю і державне соціальне страхування, із зазначенням дати призову (зарахування) і дати звільнення із служби.

Згідно з п. 3 Положення про військовий квиток офіцера запасу, затвердженого Указом Президента України від 30.12.2016 р. № 582/2016, другу сторінку військового квитка призначено для внесення відомостей про освіту, третю сторінку - для відомостей про військове звання офіцера запасу, його військову облікову спеціальність, профіль і розряд обліку в запасі та прийняття присяги, четверту - шосту сторінки - про проходження військової служби, сьому сторінку - про участь у бойових діях.

Згідно з матеріалами справи при звільненні позивачем отримано військовий квиток НОМЕР_3 від 21.11.2019 р., копія якого залучена до матеріалів справи, у якому міститься інформація про освіту позивача, час проходження військової служби.

Щодо найменування посад у військовому квитку зазначено лише "курсант ФПС для СБУ при Національній юридичній академії ім. Я.Мудрого" та "Військова служба в органах СБ України на посадах офіцерського складу" (сторінки четверта - шоста).

Зміст вказаного військового квитка очевидно не дає можливості встановити, які саме посади обіймав позивач і склад його функціональних обов`язків, зокрема, чи можуть вони бути включені до юридичного стажу, що впливає на наступну реалізацію права позивача на працевлаштування та підтвердження отриманого стажу та досвіду роботи.

При цьому, п. 3 Положення № 582/2016 чітко визначено, що вказані сторінки мають містити інформацію про проходження військової служби, а наведена у військовому квитку таблиця містить графу "найменування посади".

Відповідачем не надано пояснень, чому при звільненні позивача не було заповнено належним чином сторінки четверту - шосту військового квитка з зазначенням посад, які обіймав позивач, що позбавило би його необхідності підтверджувати інформацію про свій стаж в інший спосіб.

Зокрема, в матеріалах справи відсутні докази або пояснення щодо наявності у цієї інформації статусу інформації з обмеженим доступом, тому суд позбавлений можливості надати оцінку таким обмеженням, якщо вони наявні.

Суд погоджується з відповідачем, що за загальним правилом інформація про проходження військової служби міститься у військовому квитку, і відповідна інформація переноситься до трудової книжки при її першому отриманні, проте, в даному випадку записи у військовому квитку не надають можливості встановити посади, які обіймав позивач, а також його функціональні обов`язки.

При цьому, положення законодавства не містять норм, що унеможливлюють видачу військовослужбовцям трудових книжок.

Оскільки відповідач неналежним чином виконав свій обов`язок щодо заповнення військового квитка, позивач мав підстави звернутися за отриманням інформації про підтвердження трудового стажу в інший спосіб - шляхом отримання трудової книжки.

Суд також зазначає, що в матеріалах справи містяться листи від 27.11.2019 р. №Т-441/64 та 21.01.2020 р. №24/3/1-Т-23/5, в яких міститься посилання на факт скерування позивачу трудової книжки поштою.

В наданому відзиві відповідач не надає пояснення цим обставинам, тоді як зазначає про відсутність підстав для оформлення та видачі позивачу трудової книжки.

Позивач, в свою чергу, заперечує факт отримання трудової книжки в будь-який спосіб.

З врахуванням викладеного суд вважає зобов`язання надати документи із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи/служби (трудової книжки або послужного списку чи іншого документу, що підтверджує стаж роботи по займаним під час служби посадам) належним способом захисту порушеного права позивача, і позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення.

Щодо надання грошового атестату та довідки про розмір грошового забезпечення разом з довідкою про додаткові види грошового забезпечення, які позивач отримував в останні 24 місяці перед місяцем звільнення з військової служби

Згідно зі ст. 116 КЗпП України про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В матеріалах справи наявні розрахунково-платіжна відомість співробітника за жовтень 2019 р. з визначеними сумами доходу за вказаний місяць, (форма №62 Штаб АТЦ), довідка від 17.01.2020 р. №13, в якій зазначено розмір нарахованого грошового забезпечення за період з жовтня 2017 р. по вересень 2019 р. (Штаб Антитерористичного центру при СБУ), довідка щодо основних та додаткових видів грошового забезпечення станом на 26.09.2019 р.

Вказані документи долучені до листа від 21.01.2020 р. №24/3/1-Т-23/5, скерованого на адресу позивача у відповідь на його звернення.

Позивач долучає їх до позову, проте, не зазначає, чому вони є неналежним виконанням обов`язку з надання довідки про розмір грошового забезпечення разом з довідкою про додаткові види грошового забезпечення.

За таких обставин в частині позовних вимог про зобов`язання надати довідку про розмір грошового забезпечення разом з довідкою про додаткові види грошового забезпечення, які позивач отримував в останні 24 місяці перед місяцем звільнення суд відмовляє.

Щодо вимоги надати грошовий атестат суд зазначає наступне.

Відповідач посилається на п. 2 р. VI Інструкції про грошове забезпечення та виплати компенсаційного характеру військовослужбовцям Служби безпеки України, затверджений наказом ЦУ СБ України від 10.04.2018 р. №515/ДСК, згідно з яким військовослужбовцям, звільненим з військової служби, яким призначено пенсію, а особам офіцерського складу незалежно від призначення пенсії грошовий атестат не видається. Після його оформлення грошовий атестат надсилається підрозділам кадрового забезпечення, які його разом з іншими документами надсилають до відповідного регіонального органу СБ України за місцем проживання звільненої особи для нарахування пенсії або виплату окладу за військовим званням протягом одного року з дня, наступного за днем звільнення.

Тобто, згідно вказаного підзаконного нормативно-правового акту грошовий атестат безпосередньо скеровується до органів, які нараховують пенсію або виплачують оклад за військовим званням.

Суд не витребовував для залучення до матеріалів справи вказаного підзаконного акту, проте, згідно з п. 1 загального Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 30.01.2007 № 3-1, заяви про призначення пенсії за вислугу років та по інвалідності особам, звільненим зі служби, які мають право на пенсію згідно із Законом, та особам, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до міжнародних договорів у галузі пенсійного забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, подаються цими особами до головних управлінь Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі через уповноважені структурні підрозділи, в тому числі, Служби безпеки України.

Тобто, перелік відповідних документів, включаючи грошовий атестат, передає до органів пенсійного забезпечення не особа, а установа, де вона проходила службу.

Грошовий атестат не є документом про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, в розумінні ст. 116 КЗпП України, і видача його на руки особі не передбачена, тоді як він скеровується в уповноважені органи за призначенням.

Позивачем не наведено положень законодавства, що порушені при відмові видати йому особисто грошовий атестат; інформація про те, що він взагалі не оформлювався, і мала місце протиправна бездіяльність щодо його оформлення відсутня.

За таких обставин суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Щодо невручення наручного годинника з логотипом "Від Голови Служби безпеки України"

В матеріалах справи міститься належним чином завірена копія довідки від 08.04.2020р. про те, що ОСОБА_1 в Штабі АТЦ при СБ України отримав цінний подарунок - наручний годинник, на якій міститься підпис позивача.

Позивач, заявляючи вимогу про зобов`язання вручити йому годинник, ознайомившись з відзивом та копією вказаної довідки, пояснень з цього приводу не надав, факт отримання ним годинника не спростував.

За таких обставин суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 241-246, 255, 257-262, 293, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Служби безпеки України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 р. по 2019 р., виходячи з розміру грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 27.09.2019 р.

3. Зобов`язати Службу безпеки України (01601, м. Київ, вул. Володимирська, 33, код 00034074) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_4 ) грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 р. по 2019 р., виходячи з розміру грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 27.09.2019р. без урахування податків і зборів.

4. Зобов`язати Службу безпеки України Службу безпеки України (01601, м. Київ, вул. Володимирська, 33, код 00034074) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_4 ) середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 27.09.2019 р. без урахування податків і зборів.

5. Визнати протиправною бездіяльність Служби безпеки України щодо надання документів із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи/служби (трудової книжки або послужного списку чи іншого документу, що підтверджує стаж роботи по займаним під час служби посадам) ОСОБА_1 .

6. Зобов`язати Службу безпеки України (01601, м. Київ, вул. Володимирська, 33, код 00034074) надати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_4 ) документи із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи/служби (трудової книжки або послужного списку чи іншого документу, що підтверджує стаж роботи по займаним під час служби посадам).

7. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

8. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

9. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В. Головань

Повний текст рішення

виготовлено і підписано 01.02.2021 р.