Справа № 420/13200/20
Суддя: Андрухів В.В.
Дата ухвалення: 2021-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд під головуванням судді Андрухіва В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому просить:

- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області у переведенні ОСОБА_1 з пенсії за віком на пенсію у зв`язку зі втратою годувальника;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області з 19 жовтня 2020 року перевести ОСОБА_1 з пенсії за віком на пенсію у зв`язку зі втратою годувальника;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області з 19 жовтня 2020 року виплачувати ОСОБА_1 пенсію у зв`язку зі втратою годувальника в розмірі 50% щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці померлого годувальника ОСОБА_2 з урахуванням фактично виплачених сум пенсії за віком без обмеження граничного розміру таких виплат.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона є дружиною померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , який був суддею у відставці та за життя отримував щомісячне довічне грошове утримання судді, яке виплачувалося відповідачем.

У 2006 році ОСОБА_2 вийшов у відставку, та до моменту смерті перебував на обліку в Головному управлінні ПФУ в Одеській області.

Позивач вказала, що станом на теперішній час вона є непрацездатною, інвалідом ІІІ групи, отримує пенсію за віком, перебувала на утриманні свого чоловіка та отримувала від нього допомогу, яка була для неї постійним та основним джерелом для існування.

Позивач зазначила, що відповідно до статті 37 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV визначено, зокрема, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім`ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника.

19.10.2020 року позивач звернулася до відповідача із заявою про переведення її (дружини судді у відставці) на пенсію у зв`язку із втратою годувальника в розмірі 50% щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці померлого годувальника ОСОБА_2 .

Проте, листом відповідача позивачу відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку із втратою годувальника в розмірі 50% щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, оскільки призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» не передбачено.

Позивач вважала, що вона відповідає умовам призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, які визначені статтею 36 Закону №1058-ІV, у зв`язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловіка ОСОБА_2 .

Позивач зазначила, що приписами абз. 2 п.2 ч.3 ст.36 Закону №1058-ІV визначено, що члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Відтак, оскільки позивач сама, як пенсіонер отримує пенсію за віком, але виявила бажання перейти на інший вид пенсії, а саме на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, позивач вважає, що у цьому випадку підлягають застосуванню ті правові норми, якими врегульовано питання переведення з одного виду пенсії на інший.

Ухвалою від 02.12.2020 року прийнято до розгляду вказану позовну заяву та відкрито провадження у справі. Ухвалено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами. Зазначено, що розгляд справи по суті розпочнеться через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі та справу буде розглянуто у строк не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі. Витребувано від Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області документи, що стали підставою для відмови ОСОБА_1 у переведенні з пенсії за віком на пенсію у зв`язку зі втратою годувальника.

24.12.2020 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що листом Головного управління від 30.10.2020 року №10226-10051/3-02/8-1500/20 позивачу було повідомлено про неможливість призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника, виходячи з розміру 50% щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на час смерті годувальника, оскільки Законом України "Про судоустрій та статус суддів" призначення пенсії по втраті годувальника не передбачено, тому Головним управлінням запропоновано перейти в разі доцільності на пенсію по втраті годувальника відповідно до вимог Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідач вказав, що базовою величиною для визначення розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника на підставі правових норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є саме розмір пенсії за віком померлого годувальника.

ОСОБА_2 за життя отримував щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, порядок нарахування якого визначається Законом України "Про судоустрій і статус суддів", тобто спеціальним Законом, яким чітко визначено коло суб`єктів, які мають право на таке утримання, а саме судді.

У рішенні від 08.06.2016 року у справі №4-рп/2016 Конституційний Суд України наголошував, що конституційний статус суддів, які здійснюють правосуддя, та суддів у відставці передбачає їх належне матеріальне забезпечення, яке повинне гарантувати здійснення справедливого, незалежного, неупередженого правосуддя. У цьому ж рішенні Конституційний Суд України вказував, що щомісячне довічне грошове утримання є особливою формою матеріального забезпечення судді, полягає у гарантованій державою щомісячній грошовій виплаті, що слугує забезпеченню належного матеріального утримання судді після звільнення від виконання обов`язків (відставки), а також життєвого рівня, гідного його статусу.

Відтак, виплата довічного грошового утримання нерозривно пов`язана з конституційно визначеним статусом професійного судді, не є видом пенсії у розумінні законодавства, а відтак її розмір не може бути базовою величиною при розрахунку розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника, у випадку призначення такої пенсійної виплати непрацездатним членам сім`ї судді.

Виходячи з вищенаведеного, відповідач вважав, що дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області є правомірними та повністю відповідають вимогам чинного законодавства.

Дослідивши в письмовому провадженні наявні в матеріалах справи докази, суд встановив наступні обставини.

Судом встановлено, що відповідно до пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 , виданого 29.07.2004 р., ОСОБА_1 є пенсіонеркою з 13.03.1995 року (а.с. 12).

ОСОБА_1 є вдовою судді у відставці ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 та копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 21.09.2020 року (а.с. 10, 11).

19.10.2020 року позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою від 16.10.2020 року, в якій просила перевести її на пенсію у зв`язку із втратою годувальника в розмірі 50% щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці померлого годувальника ОСОБА_2 (а.с. 25).

Листом від 30.10.2020 року №10226-10051/3-02/8-1500/20 Головне управління ПФУ в Одеській області повідомило позивачу про неможливість призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника, виходячи з розміру 50% щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на час смерті годувальника, оскільки Законом України "Про судоустрій та статус суддів" призначення пенсії по втраті годувальника не передбачено. Також позивачу запропоновано звернутись до Київського відділу обслуговування громадян для визначення доцільності отримання пенсії у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с. 24).

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування прийнято Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який визначає, зокрема, принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом.

Умови призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника встановлені статтею 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за змістом якої пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу. Непрацездатними членами сім`ї вважаються: чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону. Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника (частина перша, пункт 1 частини другої, абзац другий пункту 2 частини третьої цієї статті).

Питання, пов`язані з обчисленням розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника, унормовані статтею 37 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», якою передбачено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім`ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім`ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками.

Тобто, базовою величиною для визначення розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника на підставі правових норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є саме розмір пенсії за віком померлого годувальника, яку, як встановлено судами, чоловік позивачки не отримував.

У той же час, питання, пов`язані з обчисленням розміру пенсії за віком, унормовані статтями 25, 27, 28, 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Згідно з положеннями ч.1 ст.4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Статтею 5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено сферу його дії, зокрема, зазначено, що ним врегульовані відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, окрім іншого, види пенсійних виплат.

Своєю чергою, вичерпний перелік видів пенсійних виплат, які можуть бути призначені відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі визначає стаття 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а саме: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Отже, розмір такої пенсії обчислюється, виходячи з розміру пенсії за віком померлого годувальника. Іншого цим Законом не передбачено.

При цьому, питання пенсійного забезпечення членів сім`ї суддів, у тому числі, у випадку втрати годувальника, не було врегульовано ані Законом №2862-XII «Про статус суддів», на підставі якого ОСОБА_2 призначалось довічне грошове утримання, ані Законом № 1402-VIІІ «Про судоустрій і статус суддів», який є чинним на момент звернення позивача за переведенням на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Окрім цього, статтею 46 Основного Закону за громадянами закріплено право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Довічне грошове утримання судді не є видом пенсії у розумінні норм діючого національного законодавства.

З цього приводу суд зазначає, що призначення такої виплати передбачено нормами спеціального законодавства, яким, в контексті спірних правовідносин, є Закон України «Про судоустрій і статус суддів», при цьому, вказаним актом чітко визначено коло суб`єктів, які мають право на таке утримання, а саме - судді.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що конституційний принцип незалежності суддів забезпечує важливу роль судової влади в механізмі захисту прав і свобод людини і громадянина та є запорукою реалізації права на судовий захист, передбаченого частиною першою статті 55 Основного Закону України; положення Конституції України стосовно незалежності суддів, яка є невід`ємним елементом статусу суддів та їх професійної діяльності, пов`язані з принципом поділу державної влади та обумовлені необхідністю забезпечувати основи конституційного ладу й права людини, гарантувати самостійність і незалежність судової влади; гарантії незалежності суддів як необхідні умови здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом встановлені у базових законах з питань судоустрою, судочинства, статусу суддів, мають конституційний зміст і разом з визначеними Основним Законом України складають єдину систему гарантій незалежності суддів та повинні бути реально забезпечені; конституційний статус судді дає підстави ставити до судді високі вимоги і зберігати довіру до його компетентності та неупередженості, передбачає надання йому в майбутньому статусу судді у відставці, що також є гарантією належного здійснення правосуддя (рішення від 08.06.2016 у справі № 4-рп/2016, рішення від 20 березня 2002 року у справі № 5-рп/2002, від 1 грудня 2004 у справі №19-рп/2004, від 11 жовтня 2005 року у справі № 8-рп/2005, від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, від 3 червня 2013 року у справі № 3-рп/2013).

У рішенні від 08.06.2016 у справі № 4-рп/2016 Конституційний Суд України наголошував, що конституційний статус суддів, які здійснюють правосуддя, та суддів у відставці передбачає їх належне матеріальне забезпечення, яке повинне гарантувати здійснення справедливого, незалежного, неупередженого правосуддя.

У цьому ж рішенні Конституційний Суд України вказував, що щомісячне довічне грошове утримання є особливою формою матеріального забезпечення судді, полягає у гарантованій державою щомісячній грошовій виплаті, що слугує забезпеченню належного матеріального утримання судді після звільнення від виконання обов`язків (відставки), а також життєвого рівня, гідного його статусу.

Відтак, виплата довічного грошового утримання нерозривно пов`язана з конституційно визначеним статусом професійного судді, не є видом пенсії у розумінні законодавства, а відтак її розмір не може бути базовою величиною при розрахунку розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника, у випадку призначення такої пенсійної виплати непрацездатним членам сім`ї судді.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 09 листопада 2018 року у справі № 236/3193/16-а, від 11 липня 2019 року у справі №667/1568/16, від 15 січня 2020 року у справі № 592/7939/16-а та від 28 квітня 2020 року у справі № 635/4299/17.

Таким чином, позивач, звертаючись до відповідача із заявою від 16.10.2020 року, фактично просила перевести її на пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», але в розмірі 50% щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, який не передбачений вказаним Законом. При цьому, як зазначено судом вище, Закон України «Про судоустрій і статус суддів» не врегульовує питання пенсійного забезпечення членів сім`ї суддів, у тому числі, у випадку втрати годувальника.

З огляду на викладене, суд вважає, що відмова Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області у переведенні ОСОБА_1 з пенсії за віком на пенсію у зв`язку із втратою годувальника в розмірі 50% щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці померлого годувальника ОСОБА_2 - є обґрунтованою.

При цьому суд погоджується з доводами відповідача, що позивачці не було взагалі відмовлено в переведенні з пенсії за віком на пенсію у зв`язку із втратою годувальника відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», і відповідач не оспорює таке право позивача. Це підтверджується тим, що у листі від 30.10.2020 року №10226-10051/3-02/8-1500/20 Головне управління ПФУ в Одеській області рекомендувало звернутися до Київського відділу обслуговування громадян для визначення доцільності отримання пенсії у зв`язку із втратою годувальника відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», тобто в розмірі 50% пенсії за віком померлого годувальника.

Тому підстав для визнання протиправною відмови Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області у переведенні позивача з пенсії за віком на пенсію у зв`язку зі втратою годувальника та зобов`язання відповідача з 19 жовтня 2020 року перевести ОСОБА_1 з пенсії за віком на пенсію у зв`язку зі втратою годувальника - суд не вбачає, оскільки відмова відповідача полягала саме в розмірі такої пенсії у зв`язку із втратою годувальника (50% щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці), а не у самому праві переходу на такий вид пенсії.

Враховуючи вищевикладене, також не підлягає задоволенню вимога позивача щодо зобов`язання відповідача виплачувати позивачу пенсію у зв`язку з втратою годувальника в розмірі 50% щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці померлого годувальника ОСОБА_2 .

При цьому суд не бере до уваги посилання позивача на правову позицію Вищого адміністративного суду України, викладену у постанові від 21.01.2016 року у справі № 677/2056/14-а, оскільки вона суперечить наведеним вище висновкам Верховного Суду у постановах від 09 листопада 2018 року у справі № 236/3193/16-а, від 11 липня 2019 року у справі №667/1568/16, від 15 січня 2020 року у справі № 592/7939/16-а та від 28 квітня 2020 року у справі № 635/4299/17 щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, які суд враховує згідно приписів ч.5 ст.242 КАС України.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За наведених вище обставин, суд дійшов висновку, що відповідач довів суду правомірність відмови у переведенні позивача з пенсії за віком на пенсію у зв`язку із втратою годувальника в розмірі 50% щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (померлого годувальника), що оскаржується позивачем, а тому у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити повністю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 5-6, 9, 72, 77, 90, 241-246, 291, п.15.5 ч.1 розділу VII КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_4 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (адреса: вул. Канатна, буд.83, м. Одеса, 65107, ) про визнання протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області у переведенні ОСОБА_1 з пенсії за віком на пенсію у зв`язку зі втратою годувальника; зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області з 19 жовтня 2020 року перевести ОСОБА_1 з пенсії за віком на пенсію у зв`язку зі втратою годувальника; зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області з 19 жовтня 2020 року виплачувати ОСОБА_1 пенсію у зв`язку зі втратою годувальника в розмірі 50% щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці померлого годувальника ОСОБА_2 з урахуванням фактично виплачених сум пенсії за віком без обмеження граничного розміру таких виплат - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд з одночасною подачею копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Суддя В.В. Андрухів