Справа № 520/9464/19
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2021-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2021 р.Справа № 520/9464/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Русанової В.Б.,

Суддів: Перцової Т.С. , Жигилія С.П. ,

за участю секретаря судового засідання Губарєвої В.А.,

представника позивача - Князєва В. В.,

представника відповідача - Лук`янцева С. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної податкової служби у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.01.2020 року, (головуючий суддя І інстанції: Білова О.В., повний текст складено 27.01.2020 року) по справі № 520/9464/19

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Харківській області

про визнання протиправними та скасування вимог, рішень,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (далі - ФО-П ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати незаконними та скасувати:

- вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 12.06.2019 №Ф6, №Ф6;

- рішення про застосування штрафних санкцій від 12.06.2019 № 6, № 6.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 15.01.2020 позов задоволено.

Визнано протиправними та скасовано вимоги про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДФС у Харківській області від 12.06.2019 № Ф6, № Ф6; рішення Головного управління ДФС у Харківській області про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 12.06.2019 № 6, № 6.

Головне управління ДПС у Харківській області (далі - відповідач), не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає про не врахування судом першої інстанції, що позивачем порушено вимоги п.п. 298.2.3 п. 298.2 ст. 298 ПК України, внаслідок чого позивач у разі здійснення видів діяльності, не зазначених у реєстрі платників єдиного податку, зобов`язаний перейти на сплату інших податків і зборів, визначених ПК України, чого не було ним зроблено. Крім того, позивач, здійснюючи підприємницьку діяльність, використовував працю трьох найманих працівників. Також позивач не надав податковому органу документи щодо його особистої участі у виконанні будівельних робіт, стосовно обліку відпрацьованого ним часу та нарахування йому заробітної плати.

Позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити.

Представник позивача заперечував проти вимог апеляційної скарги, вважав рішення суду першої інстанції законним, обґрунтованим, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 перебував на обліку в органах ДПС України як фізична особа-підприємець та платник єдиного податку ІІІ групи, здійснював такі види діяльності, зокрема як будівництво доріг і автострад, підготовчі роботи на будівельному майданчику, будівництво інших споруд.

З 23.04.2019 по 10.05.2019 відповідачем проведено документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, виконання вимог валютного та іншого законодавства, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, виконання вимог валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, за період з 01.01.2016 по 31.12.2018, за результатами якої складено акт № 1661/20-40-13-06-08/ НОМЕР_1 від 16.05.2019 (т. 1 а.с. 22-77).

В акті перевірки зазначено, що позивачем порушено:

- ч. 4 п. 63.3 ст.63 ПК України, а саме ненадання контролюючому органу повідомлення за формою №20-ОПП на всі об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням;

- пп. 49.18.5 п. 49.18 ст. 49, п. 177.5 та пп. 177.5 2 ст. 177 ПК України, а саме ненадання податкових декларацій про майновий стан і доходи за 1-й квартал 2018 року та 2018 рік;

- пп. 16.1.2 п. 16.1 ст. 16, п. 177.10 ст. 177 ПК України, а саме відсутність книги обліку доходів та витрат за встановленою формою для платників на загальній системі;

- розділів 1-3 Порядку заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу нарахованого (сплаченого) на користь платників податку і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015 №4, п.176.2 ст. 176 ПК України, а саме: невключення до зазначених податкових розрахунків сум нарахованої заробітної плати в повному обсязі за період з квітня по жовтень 2016 року, квітень, липень, серпень, жовтень, листопад 2017 року, березень-грудень 2018 року;

- пп. 168.1.1. та пп. 168.1.5 п. 168.1. ст. 168 ПК України, а саме заниження податку з доходів фізичних осіб за період з квітня по жовтень 2016 року, квітень, липень, серпень, жовтень, листопад 2017 року, березень-грудень 2018 року на загальну суму 161763,39 грн.;

- п. 177.2 та пп.177.5 3 п. 177.5 ст. 177 ПК України, а саме заниження податку на доходи з фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 210170,30 грн за 2018 рік.;

- п. 198.1 та п. 198.6 ст. 198 ПК України, а саме заниження податкового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 46201 грн, в тому числі за листопад 2017 року в сумі 46201 грн.;

- ч. 7 пп. 298.2.3 п. 298.2 ст. 298 ПК України, а саме порушення порядку застосування спрощеної системи;

- пп. 1.2-1.6 п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX підрозділу 10 розділу XX ПК України, а саме заниження військового збору за період з квітня по жовтень 2016 року, квітень, липень, серпень, жовтень, листопад 2017 року, березень-грудень 2018 року на загальну суму 13480,28 грн;

- пп. 1.2-1.6 п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України, а саме заниження військового збору від здійснення підприємницької діяльності в сумі 17514,19 грн. за 2018 рік;

- п.п. 1 та 4 ч. 2 ст. 6, абз. 1 п. 2 ч. 1 ст. 7, п. 2 ст. 9 Закону України „Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" із змінами та доповненнями, а саме заниження єдиного внеску на державне соціальне страхування від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 137602,08 за 2018 рік;

- п.п. 1 та 2 ч. 2 ст. 6 абз. 1 п. 1 ч. 1 ст. 7, абз. 1 ч. 8 ст. 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", а саме заниження суму єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з квітня по жовтень 2016 року, квітень, липень, серпень, жовтень, листопад 2017 року, березень-грудень 2018 року на загальну суму 197710,81 грн.

- ст.ст. 24, 50, 94, 96. 115 Кодексу законів про працю України, а саме використання праці без належного оформлення трудових відносин та невиплата нарахованої заробітної плати.

Згідно пп. 129.1.1 п.129.1 ст. 129 ПК України за порушення термінів перерахування податку з доходів фізичних осіб податковим агентом нарахована пеня в сумі 51 131,49 грн, за порушення термінів перерахування військового збору податковим агентом нарахована пеня в сумі 4 260,96 грн.

Позивач не погодився з висновками акту перевірки та подав заперечення, за результатами розгляду яких висновки акту перевірки Головним управлінням ДФС України залишено без змін (т. 1 а.с. 78-99).

12.06.2019 відповідачем складено:

- податкові повідомлення-рішення № 6, №06, №6, №6, №6, якими позивачу донараховані податкові зобов`язання з податку на додану вартість, з податку на прибуток, з військового збору;

- вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф6 у розмірі 137602,08 грн, № Ф6 у розмірі 197710,81 грн (т. 1 а.с. 15-16);

- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № 6, яким позивачу визначено штрафну санкцію у розмірі 13760,21 грн, № 6 яким позивачу визначено штрафну санкцію у розмірі 98855,41 грн (т. 1 а.с. 17-18).

Позивач не погодився з вищезазначеними рішеннями відповідача, оскаржив їх в адміністративному порядку.

Рішенням Державної податкової служби України від 06.09.2019 № 819/6/99-00-05-05-04 скасовані податкові повідомлення-рішення від 12.06.2019 № 6 , №06, № 6 , №6 , №6 (т. 1 а.с. 100 - 111, 148-158).

В той же час рішенням Державної фіскальної служби України від 08.08.2019 № 38132/6/99-99-11-05-02-25 вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 12.06.2019 № Ф6, № Ф6 та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 12.06.2019 № 6, № 6 - залишені без змін, а скарга позивача у цій частині залишена без задоволення (т. 1 а.с. 114-117).

Позивач, не погоджуючись з вимогами про сплату боргу (недоїмки) та рішеннями про застосування штрафних санкцій, звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги про сплату боргу та рішення про застосування штрафних санкцій від 12.06.2019 прийнято відповідачем не у спосіб та порядку, встановленому чинним законодавством.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначені Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Згідно ч.1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно- правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців); фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1. ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок нараховується:

- для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону,- на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток);

- для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого) частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску. і

Згідно ч. 3 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» нарахування єдиного внеску здійснюється у межах максимальної величини бази нарахування цього, внеску, яка відповідно до пп. 4 п. 1 ст. 1 цього Закону визначається як максимальна сума доходу застрахованої особи, що дорівнює двадцяти п`яти розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом, на яку нараховується єдиний внесок.

Згідно ч. 5 ст. 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок для платників, зазначених у ст. 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної ст. 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць,- за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску.

Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок (п. 3 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»).

Відповідно до ч. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску

на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (у редакції, що діяла до 01.01.2017) платники єдиного внеску, зазначені у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця.

Платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 та 5 1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця. Платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5 1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок (ч. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску

на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»).

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, вважається недоїмкою.

Відповідно до ч. 4 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Згідно п. 3 ч. 11 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» за донарахування органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми, за кожний повний-або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

Судовим розглядом встановлено, що висновки податкового органу щодо заниження позивачем чистого оподатковуваного доходу за 2018 рік, та донарахування відповідачем єдиного внеску на загальну суму 137 602,08 грн.; заниження обсягів заробітної плати, на які нараховується єдиний внесок у розмірі 22 відс., за період з квітня по жовтень 2016 року, квітень, липень, серпень, жовтень, листопад 2017 року, березень-грудень 2018 року на загальну суму 898685,51 грн. та донарахування відповідачем єдиного внеску з сум нарахованої кошторисної заробітної плати за цей період на загальну суму 197 710,81 грн. ґрунтуються на висновках, викладених в акті документальної планової виїзної перевірки від 16.05.2019 № 1661/20-40-13-06-08/ НОМЕР_1 .

Отже, як встановлено судом базою для нарахування єдиного внеску слугували правовідносини, на підставі яких податковим органом прийняті податкові повідомлення-рішення від 12.06.2019 № 6, №06, №6, №6, №6 про донарахування податкових зобов`язань з ПДВ, з податку на прибуток, з військового збору.

В ході податкової перевірки відповідач виходив з не дотримання ФОП ОСОБА_1 вимог податкового законодавства щодо перебування на спрощеній системі оподаткування з підстав здійснення видів діяльності , не зазначених у реєстрі платників єдиного податку та не перехід з 01.01.2018 на загальну систему оподаткування, а отже і не вірне визначення грошових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб та військового збору з сум доходів, виплачених у зв`язку з використанням праці найманих працівників.

Разом з тим, рішенням Державної податкової служби України від 06.09.2019 № 819/6/99-00-05-05-04 вищезазначені податкові повідомлення-рішення були скасовані (т. 1 а.с.148-158).

Як встановлено судом, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , як платник єдиного податку, здійснював у протягом 2016-2018 діяльності за КВЕД, зокрема: Будівництво доріг і автострад (код 42.11), підготовчі роботи на будівельному майданчику(43.12). Зазначені види робі, включено до доаних позивача у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а також у реєстрі платників єдиного податку.

Наказом Державного комітету статистики України від 23.12.2011 № 396 «Про затвердження Методологічних основ та пояснень до позицій Класифікації видів економічної діяльності» визначено, зокрема: «- 42.11 Будівництво доріг і автострад.

Цей клас включає, зокрема:- будівництво автострад, вулиць, доріг, інших транспортних і пішохідних доріжок;- укладання поверхонь вулиць, доріг, автострад, асфальтування доріг фарбування та маркування доріг установлення аварійних загороджень, світлофорів та іншого подібного устаткування.

43.12 Підготовчі роботи на будівельному майданчику

Цей клас включає:- розчищення будівельних майданчиків; - виконання земляних робіт: виймання ґрунту, планування та вирівнювання будівельних майданчиків, риття траншей, видалення скельних порід тощо.

Цей клас також включає:- дренажні роботи на будівельному майданчику

Судом встановлено, що 01.11.2017 позивачем укладено договір підряду № 13/2017 з ТОВ «Променергобуд» (Замовник) на виконання робіт дорожніх самохідних катків (115 машино-часів) на об`єкті у смт Слобожанське, Зміївського району Харківської області.

На виконання умов договору позивач виконав земляні роботи по вирівнюванню та утрамбуванню раніше викопаних земляні траншей, за допомогою дорожнього катка, який є власністю позивача, про що складено Акт №1 виконаних підрядних робіт від 15.11.2017 на суму 69000,00 грн, у т.ч. ПДВ 11500,00 грн.

Отже, судом першої інстанції вірно встановлено, що виконані позивачем роботи відносяться до виду діяльності за кодом 43.12 «Підготовчі роботи на будівельному майданчику» та відповідають даним, зазначеним у реєстрі платника єдиного податку.

Таким чином, суд приходить до висновку, що висновки акту перевірки в цій частині є необґрунтованими, про що також зазначено у Рішенні Державної податкової служби України від 06.09.2019 № 819/6/99-00-05-05-04.

Отже, судом не встановлено порушень умов перебування позивача на спрощеній системі оподаткування та вимог п.1 та п.43 ч.2 ст.6, абз.1 п.2 ч.1 ст.7,п.2 ст.9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

Щодо доводів апеляційної скарги про заниження єдиного соціального внеску на суму 197 710,81 грн.

Судом встановлено, що за висновками акту перевірки, зазначено про використання позивачем за період з 01.01.2016 по 31.12.2018 при здійсненні підприємницької діяльності 39706,60 людино-годин праці робітників-будівельників, робітників, зайнятих керуванням та обслуговуванням машин, робітників, заробітна плата яких враховується в складі загальновиробничих витрат, що не відповідає відомостям нарахування та виплати заробітної плати належним чином оформлених найманих працівників, загальний обсяг фонду оплати праці яких за перевіряємий період складав 218138,17 грн.

Такі висновки податкового органу ґрунтуються на інформації, що міститься у проектно-кошторисній документації про заробітну плату, нараховану (виплачену) найманим працівникам, проте без врахування трудової участі ФОП ОСОБА_2 у виробничому процесі.

Відповідачем визнано, що при проведенні розрахунку за спірними вимогою та рішеннями відповідачем не враховувалася праця самого ФОП ОСОБА_1 .

В якості доказу виявлених порушень податковий орган посилається на акт перевірки від 16.05.2019.

Проте, рішенням Державної податкової служби України від 06.09.2019 № 819/6/99-00-05-05-04 , прийнятим за наслідками оскарження позивачем рішень податкового органом, прийнятого на підставі акту перевірки від 16.05.2019, встановлено, що висновок акту перевірки щодо недотримання вимог застосування спрощеної системи та визначення грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб та військового збору з сум доходів, виплачених у зв`язку з використанням праці найманих працівників є передчасним та необґрунтованим.

Будь-яких інших розрахунків, після прийняття ДПС України рішення від 06.09.2019 податковим органом не здійснено, інших обставин виплати заробітної плати позивачем на користь інших осіб, ніж працювали у нього, не було встановлено, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо не врахування розрахунку недоплаченого, несплаченого, не задекларованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, наданого відповідачем.

Таким чином, оскільки оскаржувані вимоги про сплату боргу та рішення про застосування штрафних санкцій є похідними від вищевказаних скасованих податкових повідомлень-рішень, судова колегія вважає вірним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для визнання їх протиправними та скасування.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог.

Доводи апелянта зазначених висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну правову оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.01.2020 року по справі № 520/9464/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя В.Б. Русанова
Судді Т.С. Перцова С.П. Жигилій
Повний текст постанови складено 01.02.2021