Справа № 120/3725/19-а
Суддя: Курко О. П.
Дата ухвалення: 2021-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/3725/19-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Жданкіна Н.В.

Суддя-доповідач - Курко О. П.

27 січня 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Курка О. П.

суддів: Гонтарука В. М. Білої Л.М. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Яремчук Л.С,

позивача: ОСОБА_1 ,

представника відповідача: Косенка М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління Служби безпеки України у Вінницькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 31 серпня 2020 року (м. Вінниця) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Управління Служби Безпеки України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 31 серпня 2020 року позов задоволено частково, а саме: визнано протиправним та скасовано Наказ начальника Управління Служби безпеки України у Вінницькій області від 16.03.2017 № 50-ос в частині "без збереження раніше встановлених надбавок, доплат та преміювання згідно з Інструкцією про грошове забезпечення та виплати компенсаційного характеру військовослужбовців Служби безпеки України № 35/ДСК-2008"; визнано протиправними дії Управління Служби безпеки України у Вінницькій області, які полягають у неповному нарахуванні та невиплаті військовослужбовцю ОСОБА_1 належного йому грошового забезпечення за період з 14.07.2017 року до моменту звільнення ОСОБА_1 з військової служби в СБУ в порушення вимог Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, затвердженого Указом Президента України № 1262/2007 від 27.12.2007 та Інструкції про грошове забезпечення та витрати компенсаційного характеру військовослужбовців Служби безпеки України, затвердженої Наказом СБУ № 35/ДСК від 23.01.2008; зобов`язано Управління Служби безпеки України у Вінницькій області нарахувати відповідно до вимог Інструкції про грошове забезпечення та витрати компенсаційного характеру військовослужбовців Служби безпеки України, затвердженої Наказом СБУ №35/ДСК від 23.01.2008 та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 14.07.2017 до 19.06.2019 (моменту звільнення з військової служби в СБУ) з урахуванням розміру надбавок, встановлених до прийняття наказу Управління Служби безпеки України у Вінницькій області № 50-ОС від 16.03.2017, за вирахуванням сум виплат, здійснених відповідачем у період з липня 2017 року по липень 2018 року; визнано протиправною бездіяльність Управління Служби безпеки України у Вінницькій області, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті при звільненні з військової служби військовослужбовцю ОСОБА_1 належних йому наступних виплат: а) одноразової грошової виплати при звільненні військовослужбовця у розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік служби (вислуги), б) грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2017-2019 роки; грошової компенсації за невикористані дні щорічної додаткової оплачуваної відпустки (14 календарних днів на рік) як учасника бойових дій за 2015-2019 роки; зобов`язано Управління Служби безпеки України у Вінницькій області нарахувати та виплатити військовослужбовцю ОСОБА_1 належні йому: а) одноразову грошову виплату при звільненні з військової служби у розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік служби (вислуги), б) грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2017 - 2019 роки, в) грошову компенсацію за невикористані дні щорічної додаткової оплачуваної відпустки (14 календарних днів на рік) як учасника бойових дій за 2015 - 2019 роки; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням в частині задоволених позовних вимог, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції в цій частині та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Відповідач зазначив, що згідно підпункту 3.5.1 пункту 3.5 Інструкції про грошове забезпечення та виплати компенсаційного характеру військовослужбовців Служби безпеки України, затвердженої наказом СБУ № 35/ДСК від 23.01.2008 військовослужбовцям, до яких застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, виплата грошового забезпечення припиняється з дня прийняття стосовно них відповідного рішення на весь час відсторонення від виконання службових повноважень, відсторонення від посади, перебування в розшуку або застосування запобіжного заходу.

При цьому, з 01.03.2018 порядок виплати зазначеним категоріям військовослужбовців встановлено главою 1, 4 розділу IV Інструкції про грошове забезпечення та виплати компенсаційного характеру військовослужбовців Служби безпеки України, затвердженої наказом ЦУ СБУ №515/ДСК від 10.04.2018, зокрема визначено, що виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, які перебувають у розпорядженні строк якого не визначено, здійснюється протягом шести місяців. Відтак, оскільки з дня зарахування у розпорядження ОСОБА_1 минуло більше шести місяців, підстави для нарахування та виплати грошового забезпечення з урахуванням норм вищевказаної Інструкції в Управління Служби безпеки України у Вінницькій області відсутні.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечив наведені доводи апеляційної скарги, зазначивши про їх необґрунтованість та повне спростування в ході розгляду даної справи судом першої інстанції.

В судовому засіданні представник відповідача доводи апеляційної скарги підтримав в повному обсязі та просив суд задовольнити її, а рішення суду першої інстанції скасувати.

Позивач в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив суд залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що ОСОБА_1 з 12.07.2004 проходив військову службу в Службі безпеки України, що підтверджується довідкою Управління Служби безпеки України у Вінницькій області № 73 від 27.02.2019.

19.04.2014 між Службою безпеки України та ОСОБА_1 , капітаном, старшим оперуповноваженим 1 сектору відділу контррозвідувального захисту інтересів держави у сфері економічної безпеки УСБУ у Вінницькій області, (Б-011570), відповідно до пунктів 9-16 Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України укладено контракт про проходження військової служби у Службі безпеки України строком на 5 років.

Згідно витягу з наказу УСБУ у Вінницькій області № 50-ОС від 16.03.2017 майора ОСОБА_1 (Б-011570) з 16.03.2017 зараховано у розпорядження за підпунктом в пункту 48 (у разі здійснення стосовно військовослужбовця кримінального провадження до закриття кримінального провадження чи постановлення вироку судом) без збереження раніше встановлених надбавок, доплат та преміювання згідно з Інструкцією про грошове забезпечення та витрати компенсаційного характеру військовослужбовців Служби безпеки України, затвердженої наказом Служби безпеки України № 35/ДСК від 23.01.2008, звільнивши його з посади заступника начальника міжрайонного відділу.

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 18.03.2017 по справі № 760/5182/17-к обрано відносно підозрюваного ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту терміном до 16.05.2017 включно за адресою фактичного проживання: АДРЕСА_1 . Звільнено ОСОБА_1 з-під варти негайно та зобов`язано підозрюваного ОСОБА_1 : прибувати за кожною вимогою до детектива, прокурора, слідчого судді, суду; здати на зберігання детективам Національного антикорупційного бюро України свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; носити електронний засіб контролю.

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 15.05.2017 по справі № 760/8180/17 продовжено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у виді домашнього арешту із забороною залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , у період часу з 22.00 год. до 06.00 год. наступного дня, на 60 днів, в межах строку досудового розслідування до 13.07.2017 (включно).

У матеріалах справи наявний рапорт позивача від 18.12.2018, в якому він звертається до посадової особи відповідача з проханням здійснити перерахунок та виплату розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням та надбавок за вислугу років, відповідно до Постанови КМУ від 30.08.2017 за № 704, враховуючи час перебування у розпорядженні.

Листом Управління Служби безпеки України у Вінницькій області № 53/М-24/8 від 08.01.2019 позивача повідомлено, що відповідно до Інструкції про грошове забезпечення та виплати компенсаційного характеру військовослужбовців Служби безпеки України, виплата грошового забезпечення всіх видів за посадами, які вони займали, зберігається протягом шести місяців з дня зарахування у розпорядження. З урахуванням норм відомчих нормативних актів, на даний час немає підстав для нарахування та виплати грошового забезпечення військовослужбовцям, які перебувають у розпорядженні та на яких покладено виконання окремих завдань, що визначаються тимчасовими функціональними обов`язками.

24.01.2019 позивач повторно звернувся до відповідача з рапортом за роз`ясненнями (із посиланням на конкретні положення нормативно-правових актів) щодо підстав часткової виплати грошового забезпечення у період з березня 2017 року по липень 2018 року та повного припинення виплат грошового забезпечення з серпня 2018 року.

За результати опрацювання вказаного звернення, УСБУ у Вінницькій області повідомило позивача, що умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям, зокрема таким, що перебувають у розпорядженні за підпунктом в пункту 48 Положення, встановлені відомчими нормативно-правовими актами до 01.03.2018 та після цієї дати, відрізняються. З 01.03.2018 порядок виплати зазначеним категоріям військовослужбовців встановлено главами 1, 4 розділу IV Інструкції про грошове забезпечення та виплати компенсаційного характеру військовослужбовців Служби безпеки України, затвердженої наказом ЦУ СБУ № 515/ДСК від 10.04.2018. Згідно пункту 2 глави 1 розділ IV вказаної Інструкції, до військовослужбовців, стосовно яких не обирався запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або такий вид заходу в подальшому було скасовано або змінено, зокрема, звільнення під заставу, виплата грошового забезпечення всіх видів за посадами, які вони займали, зберігається протягом шести місяців з дня зарахування в розпорядження. З огляду на викладене, оскільки з дня зарахування у розпорядження минуло більше шести місяці, підстави для нарахування та виплати позивачу грошового забезпечення з урахування норм Інструкції № 515/ДСК відсутні.

Наказом від 31.05.2019 за №693-ОС майора ОСОБА_1 з 18.06.2019 звільнено з військової служби у запас Служби Безпеки України за підпунктом "а" пункту 61, підпунктом "а" пункту 62 (у зв`язку із закінченням строку контракту), підпункту "а" пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", без права носіння військової форми одягу.

Наказом т.в.о начальника УСБУ у Вінницькій області від 18.06.2019 за №172-ОС (по особовому складу) позивача виключено із списків особового складу. Встановлено, що календарна вислуга років ОСОБА_1 на 18.06.2019 складає 14 років 11 місяців 6 днів. Календарна служба для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні на 18.06.2016 складає 14 років. Також вказаним наказом зобов`язано виплатити майору ОСОБА_1 грошову компенсацію за неотримане речове майно та грошову компенсацію за 105 невикористаних днів щорічної основної відпустки за 2017, 2018, 2019 роки.

Листом від 19.07.2019 за №53/М-22/8 відповідач повідомив ОСОБА_1 про те, що до наказу УСБУ у Вінницькій області від 18.06.2019 за №172-ОС внесено зміни в частині розрахунку 1/12 тривалості відпустки за кожний календарний місяць служби в році звільнення, а саме цифри та слова "за 105 невикористаних днів" замінено на "за 84 невикористані дні". Крім того вказаним листом роз`яснено позивачу, що оскільки на дату звільнення з військової служби підстави для нарахування та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення, відповідно до Інструкції №515/ДСК від 10.04.2018, були відсутні, одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби, а також компенсація за невикористані ним дні відпустки не розраховувались і не виплачувались.

Не погоджуючись з наказом УСБУ у Вінницькій області № 50-ОС від 16.03.2017 в частині зняття всіх видів надбавок, доплат та інших передбачених платежів, а також діями відповідача щодо не проведення повного розрахунку при звільненні та вважаючи їх протиправними, з метою зобов`язання Управління Служби безпеки України у Вінницькій області невідкладно здійснити нарахування та виплату належного матеріального та грошового забезпечення, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення виходив з часткової доведеності позовних вимог, а відтак наявності підстав для часткового задоволення адміністративного позову.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.

Спірні правовідносини, що склалися між сторонами врегульовані, зокрема, Конституцією України, Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі - Закон № 2232-ХІІ), Положенням про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, затвердженим Указом Президента України від 27.12.2007 № 1262/2007 (далі - Положення № 1262/2007), Інструкцією про організацію виконання Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, затвердженою наказом Служби безпеки України від 14.10.2008 № 772 (далі - Інструкція) та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно із ч. ч. 1, 4 ст. 2 Закону № 2232-ХІІ, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про Службу безпеки України" Служба безпеки України - державний орган спеціального призначення з правоохоронними функціями, який забезпечує державну безпеку України.

Статтею 19 зазначеного Закону визначено, що кадри Служби безпеки України складають: співробітники-військовослужбовці, працівники, які уклали трудовий договір із Службою безпеки України, а також військовослужбовці строкової служби. Порядок обліку кадрів Служби безпеки України затверджується Головою Служби безпеки України.

Згідно із ч. 1 ст. 20 Закону України "Про Службу безпеки України" умови і порядок виконання своїх обов`язків співробітниками-військовослужбовцями Служби безпеки України визначаються укладеним договором (контрактом). На них, а також на військовослужбовців строкової служби поширюється порядок проходження військової служби у Збройних Силах України, визначений законодавством. Військовослужбовці Служби безпеки України приймають Військову присягу на вірність народу України.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 27 Закону України "Про Службу безпеки України" держава забезпечує соціальний і правовий захист військовослужбовців і працівників Служби безпеки України.

Військовослужбовці Служби безпеки України користуються політичними, соціально-економічними та особистими правами і свободами, а також пільгами відповідно до Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, цього Закону, інших актів законодавства.

Статтею 30 Закону України "Про Службу безпеки України" встановлено, що форми та розміри грошового забезпечення військовослужбовців Служби безпеки України встановлюються законодавством і повинні забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Служби безпеки України якісним складом військовослужбовців, враховувати характер, умови роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Умови та оплата праці працівників Служби безпеки України визначаються Кабінетом Міністрів України.

Порядок проходження військової служби за контрактом особами офіцерського складу, сержантського і старшинського складу, рядового складу Служби безпеки України (далі - військовослужбовці Служби безпеки України), виконання ними військового обов`язку в запасі та особливості проходження військової служби в особливий період визначено Положенням про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України.

Підпунктом в пункту 48 Положення встановлено, що зарахування військовослужбовців Служби безпеки України у розпорядження прямих начальників (командирів), а за рішенням Голови Служби безпеки України - у розпорядження його першого заступника чи заступника, начальника (командира) іншого функціонального підрозділу Центрального управління, органу, закладу, установи Служби безпеки України або штабу Антитерористичного центру при Службі безпеки України допускається у разі здійснення стосовно військовослужбовця кримінального провадження - до закриття кримінального провадження чи постановлення вироку судом.

Військовослужбовці, зараховані в розпорядження, продовжують проходити військову службу та виконують обов`язки військової служби (завдання) у межах, визначених тією посадовою особою, у розпорядженні якої вони перебувають. За ними зберігається матеріальне та грошове забезпечення всіх видів за посадами, що вони займали, якщо інше не передбачено законодавством.

Після закінчення строку перебування військовослужбовця у розпорядженні, а також у разі відсутності підстав для подальшого перебування в розпорядженні він призначається на посаду або звільняється з військової служби в установленому порядку.

Аналогічні положення закріплені й у Інструкції, яка визначає механізм реалізації вимог Положення.

Так, згідно абз. 1, 2, 9 п. 4.9. Інструкції, зарахування військовослужбовців у розпорядження відповідних начальників (пункт 48 Положення) - це визначення їх тимчасового службово-посадового становища, коли вони проходять військову службу у підпорядкуванні відповідних начальників, але без призначення на конкретні посади.

Зарахування у розпорядження відповідних начальників проводиться наказами по особовому складу з обов`язковим визначенням дати початку та закінчення терміну розпорядження та доводиться до відома військовослужбовців, які зараховані в зазначене розпорядження, під особистий підпис їх начальниками в установленому порядку.

Начальники, у розпорядженні яких перебувають військовослужбовці, зобов`язані організовувати їх службову діяльність, здійснювати контроль за нею відповідно до вимог військових статутів Збройних Сил України, Положення, інших нормативно-правових актів та несуть відповідальність за дотримання встановлених термінів перебування підлеглих у розпорядженні.

Порядок та умови виплати грошового забезпечення та виплат компенсаційного характеру військовослужбовцям Служби Безпеки України, на час прийняття оскаржуваного наказу, визначались вимогами Інструкції про грошове забезпечення та виплати компенсаційного характеру військовослужбовців Служби безпеки України, затвердженої наказом Служби Безпеки України від 23.01.2008 за № 35/ДСК, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 30.01.2008 за № 71/14762 (далі - Інструкція № 35/ДСК).

Так, згідно підпункту 1.2 пункту 1 Інструкції № 35/ДСК грошове забезпечення військовослужбовців Служби безпеки України визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання. Воно складається з посадового окладу, окладу за військовим званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищень посадового окладу, надбавок, доплат, винагород, які мають постійний характер, премії) та одноразових видів грошового забезпечення.

Підпунктом 3.2.2 пункту 3.2 Інструкції № 35/ДСК визначено, що виплата грошового забезпечення на момент зарахування у розпорядження здійснюється у розмірі, що був встановлений на момент виведення у розпорядження.

Отже, відповідним пунктом інструкції визначено право військовослужбовця на збереження розміру матеріального та грошового забезпечення всіх видів, які він отримував за попередньою посадою.

Згідно наявної в матеріалах справи Довідки №43 від 11.03.2019 виданої співробітнику УСБУ у Вінницькій області ОСОБА_1 , до складу грошового забезпечення останнього окрім окладу, окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років було включено ряд інших надбавок, премія та індексація (а.с. 21-23).

Разом з тим, приймаючи оскаржуваний наказ від 16.03.2017 № 50-ОС, яким ОСОБА_1 звільнено з посади заступника начальника Могилів-Подільського МРВ УСБУ у Вінницькій області та зараховано у розпорядження за підпунктом в пункту 48 Положення, відповідач, всупереч абз. 13 вказаного пункту Положення, виключив зі складу грошового забезпечення позивача раніше встановлені надбавки, доплати та преміювання.

При цьому обґрунтовуючи правомірність прийнятого наказу в зазначеній частині відповідач покликається на те, що ОСОБА_1 не виконував жодних посадових обов`язків та не перебував за місцем проходження служби.

Водночас, колегія суддів не приймає до уваги вказані твердження апелянта, оскільки згідно приписів абз. 13 пункту 48 Положення забезпечення визначення кола посадових обов`язків осіб зарахованих в розпорядження віднесено до повноважень тієї посадової особи, у розпорядженні якої вони перебувають.

Водночас матеріалами справи не підтверджено виконання посадовою особою відповідача відповідного обов`язку, а відтак позивач не повинен нести негативних наслідків за відповідну бездіяльність відповідача.

Крім того, пунктом 48 Порядку, за яким позивача зараховано у розпорядження чітко визначено, що за відповідною особою зберігається матеріальне та грошове забезпечення всіх видів за посадами, що вони займали, якщо інше не передбачено законодавством.

До того ж, припинення виплати надбавок здійснюється за процедурами, встановленим Інструкцією №35/ДСК і передбачає прийняття окремих наказів, а також наявність мотивованих рапортів. При цьому, приписами Положення №1262/2007, Інструкції №772 та Інструкції №35/ДСК не передбачено повноважень керівника органу Служби безпеки України скасовувати усі надбавки, доплати і премії наказом про зарахування військовослужбовця у розпорядження відповідного начальника.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія погоджується з доводами суду першої інстанції, що позивачем доведено протиправність прийнятого УСБУ у Вінницькій області наказу від 16.03.2017 № 50-ОС, в частині без збереження раніше встановлених надбавок, доплат та преміювання згідно з Інструкцією про грошове забезпечення та виплати компенсаційного характеру військовослужбовців Служби безпеки України № 35/ДСК-2008, в зв`язку з чим останній в окресленій частині підлягає скасуванню, а позовні вимоги задоволенню.

Надаючи оцінку позовним вимогам в частині визнання протиправними дії УСБУ у Вінницькій області, які полягають у неповному нарахуванні та невиплаті військовослужбовцю ОСОБА_1 належного йому грошового забезпечення за період з 18.03.2017 до моменту звільнення ОСОБА_1 з військової служби в СБУ та зобов`язання здійснити нарахування та виплату недоотриманої частини грошового забезпечення, суд зазначає наступне.

Так, згідно підпункту 1.2 пункту 1 Інструкції № 35/ДСК грошове забезпечення військовослужбовців Служби безпеки України визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання. Воно складається з посадового окладу, окладу за військовим званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищень посадового окладу, надбавок, доплат, винагород, які мають постійний характер, премії) та одноразових видів грошового забезпечення.

Підпунктом 3.2.1 пункту 3.2 Інструкції № 35/ДСК визначено, що за військовослужбовцями, зарахованими в розпорядження відповідних начальників або керівників (крім тих, що зараховані в розпорядження за підставами, передбаченими пунктом в - у випадках, передбачених підпунктом 3.5.1 цієї Інструкції, а також підпунктами е, є та ж пункту 48 Положення) зберігається виплата грошового забезпечення на весь період перебування у розпорядженні за посадами, які вони займали.

Відповідно до підпункту 3.5.1 пункту 3.5 Інструкції № 35/ДСК військовослужбовцям, до яких застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, виплата грошового забезпечення припиняється з дня прийняття стосовно них відповідного рішення на весь час відсторонення від виконання службових повноважень, відсторонення від посади, перебування в розшуку або застосування запобіжного заходу.

Суд наголошує, що інструкцією чітко передбачено, що виплата грошового забезпечення припиняється тільки якщо до військовослужбовця застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Наведеним пунктом Інструкції чітко визначено період дії відповідного обмеження виплати грошового забезпечення військовослужбовцю, до якого було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Цей перелік є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

Згідно підпункту 3.5.3 пункту 3.5 Інструкції № 35/ДСК у випадку ухвалення судом виправдувального вироку, закриття кримінальної справи за відсутністю події злочину, за відсутністю в діянні складу злочину або при недоведеності участі військовослужбовця у вчиненні злочину військовослужбовцям відшкодовується грошове забезпечення повністю за час вимушеної відсутності на службі до дня закриття справи або ухвалення виправдувального вироку.

Суд враховує що приписами пункту 48 Положення чітко встановлено право військовослужбовця переданого в розпорядження на отримання матеріального та грошового забезпечення всіх видів за посадами, що вони займали.

При цьому, виплата грошового забезпечення за підпунктом 3.2.2 пункту 3.2 Інструкції № 35/ДСК, як на період перебування у розпорядженні так і після закінчення строків, здійснюється виходячи з грошового забезпечення встановленого на момент зарахування їх у розпорядження, що також вказує на право військовослужбовця на збереження розміру матеріального та грошового забезпечення всіх видів, які він отримував за попередньою посадою.

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 18.03.2017 по справі № 760/5182/17-к звільнено ОСОБА_1 з-під варти негайно та обрано відносно підозрюваного ОСОБА_1 , запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту терміном до 16.05.2017 включно за адресою фактичного проживання.

В подальшому, ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 15.05.2017 по справі № 760/5182/17-к продовжено ОСОБА_1 строк дії запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту до 13.07.2017.

Таким чином, з огляду на положення підпункту 3.5.1 пункту 3.5 Інструкції № 35/ДСК та враховуючи зміну відносно позивача 14.07.2017 запобіжного заходу, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що в даному випадку виплата позивачу грошового забезпечення мала бути поновлена та виплачуватись Управлінням Служби безпеки України у Вінницькій області з моменту настання вказаної обставини, тобто з 14.07.2017.

Однак, не зважаючи на викладене, позивачу припинено виплату грошового забезпечення з серпня 2018 року, що є порушенням прав позивача на належне грошове забезпечення визначене Конституцією України, Законом України "Про Службу безпеки України" та Положенням про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, затвердженого Указом Президента України № 1262/2007 від 27.12.2007.

Окрім того, суд критично оцінює посилання відповідача на той факт, що зупинення виплати позивачу грошового забезпечення відбулось на виконання приписів наведених в главах 1, 4 розділу IV Інструкції про грошове забезпечення та виплати компенсаційного характеру військовослужбовців Служби безпеки України, затвердженої наказом ЦУ СБУ №515/ДСК від 10.04.2018, оскільки на момент виникнення спірних правовідносин чинною була саме Інструкція № 35/ДСК.

Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони і нормативні акти не мають зворотної сили в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність.

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про незалежність судової влади" №8 від 13 червня 2007 року звернуто увагу судів, що відповідно до статей 8 та 22 Конституції України суди не повинні застосовувати закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод. Суди при визначенні юридичної сили законів та інших нормативно-правових актів щодо їх діяльності повинні керуватися Конституцією України як актом прямої дії.

Крім того, слід зауважити, що принцип правової визначеності передбачає стабільність правового регулювання, зокрема, учасники правовідносин повинні мати можливість у розумних межах передбачити наслідки своєї поведінки та бути впевненими у незмінності свого статусу, кола прав та обов`язків.

Одночасно суд звертає увагу, що відповідно до наказу відповідача від 16 березня 2017 року позивача зараховано у розпорядження з визначенням кінцевого строку такого зарахування, який обумовлений настанням події закриття кримінального провадження чи ухвалення вироку судом. Тобто строк перебування позивача у розпорядженні був визначений.

Отже, колегія суддів вважає, що за обставин цієї справи і з огляду на момент виникнення спірних правовідносин позивач має законне право на очікування виплати грошового забезпечення відповідно до того акту, яким регулювалися спірні правовідносини на момент їх виникнення і на який послав відповідач.

Проте апелянт жодним чином не спростував вказаного висновку.

Окрім того, реалізація приписів Інструкцій в частині здійснення відповідачем виплат грошового забезпечення (припинення виплат) повинна супроводжуватись прийняттям відповідного розпорядчого документу. Разом з тим, припинення виплати позивачу грошового забезпечення відбулось без прийняття розпорядчого документа.

Враховуючи викладене, судова колегія вважає правильним висновок суду першої інстанції, що позовні вимоги в частині визнання протиправними дій Управління Служби безпеки України у Вінницькій області, які полягають у неповному нарахуванні та невиплаті військовослужбовцю ОСОБА_1 належного йому грошового забезпечення та зобов`язання нарахувати та зобов`язання здійснити нарахування та виплату недоотриманої частини грошового забезпечення, підлягають частковому задоволенню за період не з 16.03.2017, а з 14.07.2017 до моменту звільнення ОСОБА_1 з військової служби в СБУ.

До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 06 січня 2021 року у справі № 120/2914/19-а.

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльність Управління Служби безпеки України у Вінницькій області, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті при звільненні з військової служби військовослужбовцю ОСОБА_1 належних йому наступних виплат: а) одноразової грошової виплати при звільненні військовослужбовця у розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік служби (вислуги), б) грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2017-2019 роки; грошової компенсації за невикористані дні щорічної додаткової оплачуваної відпустки (14 календарних днів на рік) як учасника бойових дій за 2015-2019 роки, суд виходить з наступних міркувань.

Так, згідно із частиною другою статті 27 Закону № 2229-XII військовослужбовці Служби безпеки України користуються політичними, соціально-економічними та особистими правами і свободами, а також пільгами відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", цього Закону, інших актів законодавства.

Відповідно до частин першої та другої статті 9 Закону №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Частиною другою статті 15 Закону № 2011-XII встановлено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Судом встановлено, що позивач був звільнений з військової служби у запас Служби Безпеки України за підпунктом "а" пункту 61, підпунктом "а" пункту 62 (у зв`язку із закінченням строку контракту), підпункту "а" пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", без права носіння військової форми одягу (Наказ від 31.05.2019 за №693-ОС). Вислуга років позивача складає понад 10 років.

Наведене свідчить, що позивач відповідає наведеним у ст. 15 Закону № 2011-XII критеріям, наявність яких необхідна для нарахування та виплати одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Однак, відповідач виплату відповідної грошової допомоги не здійснив, покликаючись на приписи пункту 1 та пункту 4 Розділу V Інструкції-515, якими передбачено, що військовослужбовцям, які звільняються зі служби у зв`язку з закінченням строку контракту виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового виходячи з розміру грошового забезпечення, що отримує військовослужбовець на день звільнення.

В судовому засіданні представник відповідача пояснив, що оскільки виплата грошового забезпечення позивачу з серпня 2018 року, на виконання приписів глави 4 розділу IV Інструкції №515, не проводилась, то й підстав для виплати одноразової грошової допомоги не було.

Разом з тим, з огляду на те, що під час розгляду справи було встановлено протиправність дій відповідача щодо припинення виплати позивачу грошового забезпечення, та зобов`язано нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 14.07.2017 до 19.06.2019 (момент звільнення з військової служби в СБУ) з урахуванням розміру надбавок, суд критично оцінює відповідні доводи сторони відповідача та вважає за необхідне, з метою відновлення порушеного права позивача, зобов`язати УСБУ у Вінницькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 належні йому одноразову грошову виплату при звільненні з військової служби у розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік служби (вислуги), виходячи з розміру грошового забезпечення, отриманого ним за останньою посадою перед прийняттям наказу начальника УСБУ у Вінницькій області № 50-ОС від 16.03.2017 про зарахування у розпорядження за підпунктом в пункту 48 Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо необхідності зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 належні йому:

- грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2017 - 2019 роки;

- грошову компенсацію за невикористані дні щорічної додаткової оплачуваної відпустки (14 календарних днів на рік) як учасника бойових дій за 2015 - 2019 роки, адже відповідне право встановлено абз. 3 пункту 14 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ.

При цьому, визначаючись щодо наявності у позивача права на отримання компенсації за невикористані дні щорічної додаткової оплачуваної відпустки суд враховує висновки колегії суддів Великої Палати Верховного Суду наведені у постанові від 21.08.2019 за результатами розгляду зразкової справи № 620/4218/18, згідно яких у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, у тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону № 504/96-ВР та пунктом 12 частини 1 статті 12 Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судове рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог сторонами не оскаржується, тому його правомірність в цій частині судовою колегією не переглядається.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Управління Служби безпеки України у Вінницькій області залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 31 серпня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 01 лютого 2021 року.

Головуючий Курко О. П.

Судді Гонтарук В. М. Біла Л.М.