Справа № 580/4990/20
Суддя: А.В. Руденко
Дата ухвалення: 2021-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2021 року справа № 580/4990/20

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Руденко А.В., розглянувши у спрощеному позовному провадженні у письмовому провадженні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом Фермерського господарства «Ружин» до Головного управління ДПС у Черкаській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

встановив:

06.11.2020 до Черкаського окружного адміністративного суду звернулось Фермерське господарство «Ружин» з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Черкаській області, в якому просить визнати протиправним та скасування податкове повідомлення-рішення № від 09.10.2020, яким визначено суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) в розмірі 500 000 грн.

Обгрунтовуючи позовну заяву, позивач зазначає, що штрафні санкції застосовані за зберігання пального без ліцензії на зберігання. Законом України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв і тютюнових виробів та пального» від 19.12.1995 №481/95-ВР(далі - Закон №481) передбачено отримання ліцензії на місце зберігання пального, яким є об`єкт нерухомості. Проте позивач зберігав придбане дизельне пальне у спеціальній ємності для транспортування пального та використовував для заправки сільськогосподарської техніки при проведенні сільськогосподарських робіт, що згідно Закону №481 не потребує отримання ліцензії на зберігання. Зазначена правова позиція викладена у індивідуальних податкових консультаціях, наданих органами ДПС України.

Зазначає, що фактична перевірка передбачає виявлення порушень уповноваженими представниками контролюючого органу, які могли мати місце на момент проведення перевірки, а не щодо подій, які відбулись у минулому.

Крім того, позивач вважає, що перевірка проведена без законних підстав, оскільки відповідно до п.п. 80.2.2 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України фактична перевірка проводиться у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів. Проте у прийнятих рішеннях про наявність такої інформації чи посилання на конкретні (фактичні) підстави призначення фактичної перевірки не зазначено.

Відповідач проти позову заперечив. У відзиві на позовну заяву, наданому до суду 26.11.2020, зазначив, що фактична перевірка призначена на підставі п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України. Факт порушення вважає доведеним, оскільки враховані всі обставини, які існували на момент перевірки, тому податкове повідомлення-рішення винесене у повній відповідності з вимогами чинного законодавства.

02.12.2020 позивач подав відповідь на відзив, у якій зазначає, що фактична перевірка призначена на підставі п.п. 80.2.2 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України і відповідач не надав доказів на підтвердження підстав її призначення.

Також відповідач стверджує про ненадання позивачем під час перевірки документів про використання придбаного дизельного палива, проте це не відповідає дійсності, оскільки про наявність таких документів вказано у запереченні на акт перевірки.

Крім цього, відповідач розглянув заперечення на акт перевірки за відсутності представника позивача. Однак лист від ГУ ДПС у Черкаській області №20695/8/23-00-07-0714 від 28.09.2020 щодо розгляду заперечень, призначеного на 06.10.2020 о 10 год, надійшов 09.10.2020. Отже позивач був позбавлений права приймати участь у розгляді заперечень на акт перевірки.

Ухвалою від 11.11.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін, призначено розпочати розгляд справи з 12.12.2020.

Вивчивши доводи сторін, викладені у заявах по суті, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, суд встановив наступне.

Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань позивач Фермерське господарство «Ружин» 31.07.2006 зарестроване як юридична особа за кодом .

Згідно з наказом відповідача Головного управління ДПС у Черкаській області від 26.08.2020 №1059 на підставі п.п. 20.1.2, 20.1.4, 20.1.8-20.1.11 п. 20.1 ст 20, п.п. 75.1.3 п. 75.1 ст. 75, п.п. 80.2.2 п.80.2 ст. 80 Податкового кодексу України, ст. 16 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» від 19.12.1995 №481/95-ВР з метою контролю за обігом спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів і пального призначено фактичну перевірку позивача за місцем фактичного провадження діяльності за адресою: Черкаська обл, Смілянський р-н, с. Санжариха, вул. Шевченка, 80б , з 26.08.2020 тривалістю 10 діб.

На підставі наказу від 26.08.2020 №1059, згідно направлень на проведення перевірки від 26.08.2020 №584, №585 посадовими особами відповідача проведена фактична перевірка позивача, за результатами якої складено акт фактичної перевірки від 07.09.2020 №252/23/23/05/34464090 (далі - акт перевірки).

Перевіркою встановлено, що позивачу видана ліцензія на право зберігання пального для потреб власного споживання без промислової переробки №2000973 зі строком дії з 14.05.2020 по 14.05.2025 (п. 2.2.10 акта перевірки).

Згідно з актом перевірки виявлено отримання позивачем у період з 01.04.2020 по 13.05.2020 від ТОВ «Дізард-Плюс» палива дизельного (код УКТ ЗЕД) у кількості 16600л на загальну вартість з ПДВ 238276,20 грн., що підтверджується товарно-транспортними накладними на відпуск нафтопродуктів (нафти) №РН-0000840 від 17.04.2020 та №РН-0000866 від 23.04.2020 та видатковими накладними №РН-0000840 від 17.04.2020 та №РН0000866 від 23.04.2020, пункт розвантаження Смілянський район, с. Санжариха, вул. Шевченка, 80б та даних журналу приходу пального. За даними журналу обліку надходжень пального та оборотно-сальдової відомості по рахунку 203 «Паливо» підтверджено надходження пального, проте в підтвердження використання та/або списання ПММ платником не надано будь-яких документів (подорожні листи, лімітно-забірні картки у вищевказаному періоді та/або інше).

Згідно даних Єдиного державного реєстру суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва), які отримали ліцензії на право виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним, та місць виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним ліцензії на право зберігання пального у період з 01.04.2020 по 13.05.2020 у позивача не було.

Внаслідок вказаного позивачем порушено ст. 15Закону №481 в частині зберігання пального без ліцензії.

На підставі акта перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 09.10.2020 року №0000820, яким за порушення ч. 1, 8 ст. 15 Закону №481 на підставі ч. 2 абз. 17 ст. 17 Закону №481 на позивача накладено штраф у розмірі 500 000 грн.

Не погоджуючись з податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду.

Надаючи оцінку встановленим обставинам у справі, суд зазначає наступне.

Спірні відносини врегульовані Податковим кодексом України та Законом України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» від 19.12.1995 №481/95-ВР (далі- Закон №481), який визначає основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, та пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального на території України.

Згідно ст. 1 Закону №481 термін "пальне" вживається в цьому Законі у значенні, наведеному у Податковому кодексі України.

П. 14.1.1411 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України передбачає, що пальним є нафтопродукти, скраплений газ, паливо моторне альтернативне, паливо моторне сумішеве, речовини, що використовуються як компоненти моторних палив, інші товари, зазначені у підпункті 215.3.4 пункту 215.3 статті 215 цього Кодексу;

Згідно п.п. 215.3.4 п. 215.3 ст. 215 дизельне паливо за кодом УКТ ЗЕД відноситься до пального - важких дистилятів.

Ч. 1 с. 15 Закону №481 передбачає, що зберігання пального здійснюється суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності за наявності ліцензії.

Ч. 1 ст. 16 Закону №481 передбачає, що контроль за дотриманням норм цього Закону здійснюють органи, які видають ліцензії, а також інші органи в межах компетенції, визначеної законами України.

Згідно постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку органів ліцензування та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів» від 05.08.2015 №609 ліцензії на зберігання пального видають територіальні органи ДПС.

Згідно п.п. 20.1.10 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право: здійснювати контроль за додержанням законодавства з питань регулювання обігу готівки (крім банків), порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), за наявністю ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону, торгових патентів, за додержанням порядку приймання готівки для подальшого переказу (крім приймання готівки банками), за дотриманням суб`єктами господарювання установлених законодавством обов`язкових вимог щодо забезпечення можливості розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів.

Згідно п.п. 41.1.1 п. 41.1 ст. 41 Податкового кодексу України контролюючими органами є: податкові органи (центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальні органи) - щодо дотримання законодавства з питань оподаткування (крім випадків, визначених підпунктом 41.1.2 цього пункту), законодавства з питань сплати єдиного внеску, а також щодо дотримання іншого законодавства, контроль за виконанням якого покладено на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, чи його територіальні органи.

Отже до повноважень відповідача, який видає ліцензії на зберігання пального, відноситься здійснення контролю за дотриманням позивачем вимог Закону №481.

Згідно 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

П.п. 75.1.3 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України визначає, що фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Згідно п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки, у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також для здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального.

З наказу про проведення фактичної перевірки від 09.07.2020 №718 вбачається, що фактична перевірка позивача призначена на підставі п.п. 80.2.2 Податкового кодексу України та ст. 16 Закону №481 з метою контролю за обігом спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального.

Отже фактична перевірка позивача призначена для здійснення функцій, визначених Законом №481, на законних підставах.

Судом встановлено, що у наказі відповідача від 26.08.2020 №1059 зазначено, що фактична перевірка призначена на підставі п.п. 80.2.2 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України, який передбачає, що фактична перевірка проводиться у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій, та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.

Проте вказаний наказ містить посилання на ст. 16 Закону №481 та зазначено, що перевірка призначена з метою контролю за обігом спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів і пального, отже фактична перевірка призначена відповідно до п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України, а посилання на п.п. 80.2.2 є формальною помилкою, яка не призводить до незаконності проведеної перевірки.

Щодо встановленого при проведенні перевірки порушення, а саме: зберігання пального (дизельного палива) без ліцензії суд зазначає наступне.

Згідно ч. 8 Закону №481 суб`єкти господарювання (у тому числі іноземні суб`єкти господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) отримують ліцензії на право оптової торгівлі пальним та зберігання пального на кожне місце оптової торгівлі пальним або кожне місце зберігання пального відповідно, а за відсутності місць оптової торгівлі пальним - одну ліцензію на право оптової торгівлі пальним за місцезнаходженням суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) або місцезнаходженням постійного представництва.

За змістом вищезазначених норм Закону №481 визначено обов`язок суб`єктів господарювання зберігати пальне у місцях зберігання лише за наявності ліцензії на зберігання пального.

У разі порушення вказаного обов`язку застосовується штраф, передбачений ч. 2 ст. 17 Закону №481, у сумі 500000 грн.

Згідно з визначеннями, зазначеними у ст. 1 Закону №481 - місце зберігання пального - місце (територія), на якому розташовані споруди та/або обладнання, та/або ємності, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування.

Згідно з ч. 39 ст. 15 Закону №481 для отримання ліцензії на право оптової або роздрібної торгівлі пальним або на право зберігання пального разом із заявою додатково подаються завірені заявником копії таких документів:

- документи, що підтверджують право власності або право користування земельною ділянкою, або інше передбачене законодавством право землекористування на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, чинні на дату подання заяви та/або на дату введення такого об`єкта в експлуатацію, будь-якого цільового призначення;

- акт вводу в експлуатацію об`єкта або акт готовності об`єкта до експлуатації, або сертифікат про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, або інші документи, що підтверджують прийняття об`єктів в експлуатацію відповідно до законодавства, щодо всіх об`єктів у місці оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, необхідних для оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального;

- дозвіл на виконання робіт підвищеної небезпеки та експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки.

Отже за змістом вказаних норм місцем зберігання пального є споруда та/або/обладнання, та/або ємності, що використовуються ля зберігання пального і розміщені на певній території, тобто є стаціонарними.

Судом встановлено, що згідно з актом перевірки посадовими особами відповідача виявлено отримання позивачем у період з 01.04.2020 по 13.05.2020 від ТОВ «Дізард-Плюс» палива дизельного (код УКТ ЗЕД) у кількості 16600л на загальну вартість з ПДВ 238276,20 грн., що підтверджується товарно-транспортними накладними на відпуск нафтопродуктів (нафти) №РН-0000840 від 17.04.2020 та №РН-0000866 від 23.04.2020 та видатковими накладними №РН-0000840 від 17.04.2020 та №РН0000866 від 23.04.2020, пункт розвантаження Смілянський район, с. Санжариха, вул. Шевченка, 80б та даних журналу приходу пального. За даними журналу обліку надходжень пального та оборотно-сальдової відомості по рахунку 203 «Паливо» підтверджено надходження пального, проте в підтвердження використання та/або списання ПММ платником не надано будь-яких документів (подорожні листи, лімітно-забірні картки у вищевказаному періоді та/або інше).

Позивач не заперечує, що отримав від ТОВ «Дізард-Плюс» дизельне пальне, проте зазначає, що дизельне пальне не розвантажувалось (не зливалось) у стаціонарні ємності, та не зберігалось у стаціонарних ємностях, а було злито у спеціальну ємність для транспортування пального, а саме: автомобіль (сідловий вантажний тягач) Mercedes-Benz, д.н.з. НОМЕР_1 , об`ємом 38 000 л, отриманий у позичку від ТОВ «Ден Автотранс» згідно договору позички рухомого майна №15/04/20 та акту приймання-передавання рухомого майна.

Необхідність зберігання дизельного пального у спеціальній ємності для транспортування пов`язана з тим, що у вказані дати проводились польові роботи із використанням власної сільськогосподарської техніки - трактору «Ахсіon» із плугом «Діамант», для оранки на земельних ділянках, які мають різну віддаленість від тракторної бригади, тому була необхідність заправляти техніку у полі із спеціальної ємності для транспортування пального.

На підтвердження вказаних обставин позивач надав копію договору копії позички рухомого майна №15/04/20 від 15.04.2020, укладеного з ТОВ «Ден Автотранс» про строкове безоплатне користування рухомим майном - автомобілем (сідловий вантажний тягач) Mercedes-Benz, д.н.з. НОМЕР_1 та напівпричепом автоцистерною Trailor, д.н.з. НОМЕР_1 , об`ємом 38 000 л, та копію актів приймання-передавання рухомого майна від 15.04.2020 (про передачу майна) і від 15.05.2020 (про повернення майна).

На підтвердження виконання сільськогосподарських робіт з оранки та витрат пального позивач надав копії подорожніх листів №77,78,79 від 17.04.2020, №80,81,82 від 21.04.2020, №83,84,85 від 21.04.2020, №86,87,88 від 22.04.2020, №89 від 23.04.2020, №90 від 24.04.2020, №91 від 27.04.2020, №92 від 28.04.2020, №93 від 29.04.2020, №94 від 30.04.2020, №95 від 04.05.2020, №96 від 05.05.2020, №97 від 06.05.2020, №98 від 07.05.2020, №99 від 08.05.2020, №100, 101 від 11.05.2020, №102, 103 від 12.05.2020, №104,105 від 13.05.2020, №106,107 від 14.05.2020.

Надаючи оцінку вказаним доказам, суд зазначає, що, встановивши факт отримання позивачем дизельного пального, відповідач не встановив його місце зберігання, а саме: у які стаціонарні ємності було злито дизельне пальне, та за якою адресою вони знаходяться.

Відповідач також не спростував доводи позивача про зберігання дизельного пального у спеціальній ємності для транспортування пального, а саме: автомобілі (сідловий вантажний тягач) Mercedes-Benz, д.н.з. НОМЕР_1 .

Як зазначено вище, місцем зберігання пального є місце (територія), на якому розташовані споруди та/або обладнання, та/або ємності, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування.

Автомобіль є рухомим транспортним засобом, отже зберігання у автомобілі пального не потребує отримання ліцензії на зберігання.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже суд дійшов висновку, що позивач не довів порушення позивачем ч. 1, ч. 8 ст. 15Закону №481, тому підстави для застосування штрафу, передбаченого ч. 2 ст. 17 Закону №481 відсутні.

Враховуючи зазначене, податкове повідомлення-рішення від 09.10.2020 № про застосування штрафу у сумі 500 000 грн є протиправним і підлягає скасуванню, а позов підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Враховуючи зазначене, суд вважає, що з врахуванням вищенаведеного інші доводи позивача не мають значення для вирішення справи, тому не надає їм правової оцінки.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже судовий збір у сумі 7 500 грн. підлягає стягненню на користь позивача.

Керуючись ст. 9, 14, 73-77, 139, 242 - 246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Черкаській області від 9 жовтня 2020 року № про застосування до Фермерського господарства «Ружин» штрафу у сумі 500 000 (п`ятсот тисяч) гривень.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Черкаській області (, вул. Хрещатик, 235, м. Черкаси, 18000) на користь Фермерського господарства «Ружин» (, вул. Шевченка, буд. 129, с. Санжариха, Смілянський р-н, Черкаська обл, 20736) судові витрати зі сплати судового збору у сумі 7 500 (сім тисяч п`ятсот) гривень 00 копійок.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий А.В. Руденко