Справа № 280/4694/20
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2021-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

01 лютого 2021 року м. Дніпросправа № 280/4694/20

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Мельника В.В. (доповідач),

суддів: Чепурнова Д.В., Сафронової С.В.,

розглянувши в порядку

письмового провадження

в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2020 року (головуючий суддя Новікова І.В. в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

до державного кадастрового реєстратора міськрайонного управління Держгеокадастру у Запорізькому районі та м.Запоріжжя Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області Палубінської Ксенії Василівни

третя особа Фізична особа-підприємець ОСОБА_4

про скасування рішення та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі Позивач-1), ОСОБА_2 (далі Позивач-2), ОСОБА_3 (далі Позивач-3) звернулись до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до державного кадастрового реєстратора міськрайонного управління Держгеокадастру у Запорізькому районі та м. Запоріжжя Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області Палубінської Ксенії Василівни (далі Відповідач), третя особа Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 (далі Третя особа), в якому просили суд:

- визнати незаконним та скасувати рішення відповідача від 24.03.2020 №РВ-020 про відмову у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру;

- зобов`язати відповідача внести відомості до Державного земельного кадастру згідно поданої заяви від 11.03.2020 (реєстраційний номер ЗВ-020) про державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,0368 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , до Державного земельного кадастру.

В обґрунтування позову зазначено про те, що спірним рішенням Відповідача Позивачам було відмовлено у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру із вказівкою на необхідність підписати акт встановлення та погодження меж з суміжними землекористувачами про провулку АДРЕСА_2 та по АДРЕСА_3 . Проте, Позивачі вважають таку відмову протиправною, оскільки факт відсутності акту погодження меж у землевпорядній документації або не підписання його кимось із суміжних землекористувачів та власників земельної ділянки не може стати підставою для відмови у затвердженні відведення земельної ділянки. За таких обставин, Позивачі просили суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2020 року по справі №280/4694/20 в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до державного кадастрового реєстратора міськрайонного управління Держгеокадастру у Запорізькому районі та м.Запоріжжя Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області Палубінської Ксенії Василівни, третя особа Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 , про скасування рішення та зобов`язання вчинити дії відмовлено (а.с. 77-80).

Позивачі, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, оскаржили його в апеляційному порядку (а.с. 88-97).

В апеляційній скарзі Позивачі, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та неповне встановлення фактичних обставин справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано, зокрема тим, що судом першої інстанції не надано належної оцінки доводам Позивача про те, що у випадку відмови суміжного землевласника або землекористувача від підписання відповідного документа - акта погодження меж не можна вважати, що погодження меж не відбулося.

Відповідач не подав відзив на апеляційну скаргу.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст. 311 КАС України.

Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла таких висновків.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 як розробник технічної документації в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулась до Відповідача із заявою від 11 березня 2020 року за вх. №ЗВ-020 про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 .

За результатами розгляду вказаної заяви Відповідач прийняв рішення №РВ-020 від 24 березня 2020 року, яким відмовив у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру з таких підстав: невідповідності поданих документів законодавству, а саме: оголошення в газеті стосується закріплення меж межовими знаками відповідно до п. 3.12 Наказу №376 від 18.05.2010. Акт встановлення та погодження меж підписати з суміжними землекористувачами по АДРЕСА_2 та по АДРЕСА_3 (а.с. 16).

Правомірність прийняття Відповідачем рішення №РВ-020 від 24 березня 2020року та постанови №24 від 30 січня 2019 року є предметом судового розгляд у даній справі.

Разом з цим, відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Приймаючи рішення по суті заявлених позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що Позивачами під час звернення до державного кадастрового реєстратора не було надано усіх документів передбачених чинним законодавством України, зокрема не надано належним чином складеного та підписаного Акту встановлення та погодження меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), з доказами повідомленням суміжних власників/користувачів земельних ділянок про проведення робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), які відмовились від погодження меж.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера (стаття 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр»).

Згідно ч.1 ст.9 Закону України «Про Державний земельний кадастр», внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Відповідно до ч.1 ст.24 Закону України «Про Державний земельний кадастр», державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку.

Частиною 2 статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» передбачено, що державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за місцем їх розташування відповідним Державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Згідно ч.4 ст.24 Закону України «Про Державний земельний кадастр», для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстратору, який здійснює таку реєстрацію, подаються:

- заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин;

- оригінал документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки;

- документація із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки у формі електронного документа.

Заява з доданими документами надається заявником особисто чи уповноваженою ним особою або надсилається поштою цінним листом з описом вкладення та повідомленням про вручення, а в разі подання заяви в електронній формі - надсилається засобами телекомунікаційного зв`язку.

Згідно ч.5 ст.24 Закону України «Про Державний земельний кадастр», державний кадастровий реєстратор, який здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, протягом чотирнадцяти днів з дня реєстрації заяви:

- перевіряє відповідність документів вимогам законодавства;

- за результатами перевірки здійснює державну реєстрацію земельної ділянки або надає заявнику мотивовану відмову у державній реєстрації.

Відповідно до ч. 6 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр», підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є:

- розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора;

- подання заявником документів, передбачених частиною четвертою цієї статті, не в повному обсязі;

- невідповідність поданих документів вимогам законодавства;

- знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини.

За змістом статті 198 Земельного кодексу України погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами необхідне при кадастровій зйомці як комплексу робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок.

З матеріалів справи встановлено, що підставою для прийняття спірного рішення стало посилання державного кадастрового реєстратора на невідповідність поданих документів вимогам законодавства, а саме вимогам статті 198 Земельного кодексу України, а саме не надано підписаного акту встановлення та погодження меж з суміжними землекористувачами по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 .

Натомість судом апеляційної інстанції встановлено, що в матеріалах технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) міститься акт встановлення та погодження меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 17.04.2019 року (а.с. 21).

При цьому, у вказаному акті від 17.04.2019 року містяться підписи та зазначення відмови від підпису власників/користувачів суміжних земельних ділянок, а саме:

- по АДРЕСА_3 : міститься підпис ОСОБА_5 та позначка про відмову від підпису ОСОБА_6 ;

- по АДРЕСА_4 : міститься підпис ОСОБА_7 ;

- по АДРЕСА_2 : міститься позначка про відмову від підпису ОСОБА_8 .

Крім того, у вказаному акті від 17.04.2019 року міститься і підпис голови квартального комітету №114 Шевченківського р-ну.

Зазначене свідчить про те, що власники/користувачі суміжних земельних ділянок були сповіщені про встановлення та погодження меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) 17 квітня 2019 року за адресою: АДРЕСА_1 .

Разом з цим, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що згідно з пунктом 3.12 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 року за № 391/17686, закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою.

Закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) може здійснюватися за відсутності власників (користувачів) суміжних земельних ділянок у випадку їх нез`явлення якщо вони були належним чином повідомлені про час проведення вищезазначених робіт, про що зазначається у акті приймання-передачі межових знаків на зберігання.

В даному ж випадку, в акті від 17.04.2019 року відсутні відомості про нез`явлення власників (користувачів) суміжних земельних ділянок, а навпаки містяться відмітки про те, що власники (користувачі) суміжних земельних ділянок по АДРЕСА_3 та по АДРЕСА_2 , відмовились від підпису.

Колегія суддів звертає увагу на те, що факт нез`явлення власників (користувачів) суміжних земельних ділянок не є тотожним факту відмови останніх від підпису, що у свою чергу спростовує висновки суду першої інстанції про необхідність доказування Позивачем факту належного повідомлення власників (користувачів) суміжних земельних ділянок, які не з`явились, про час проведення вищезазначених робіт.

Більш того, суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що стаття 198 Земельного кодексу України лише вказує, що складовою кадастрових зйомок є погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами. Із аналізу вказаної статті Земельного кодексу України не слідує, що у випадку відмови суміжного землевласника або землекористувача від підписання відповідного документа - акта погодження меж слід вважати, що погодження меж не відбулося.

Підсумовуючи вищевикладене, з урахуванням безпідставності доводів Відповідача про невідповідність поданих Позивачами документів вимогам статті 198 Земельного кодексу України, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Відповідача від 24 березня 2020 року №РВ-020 про відмову у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

При цьому, з огляду на те, що спірне рішення не містить інших підстав для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки визначених ч. 6 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр», суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що з метою ефективного відновлення порушеного права Позивачів є необхідність для задоволення позовної вимоги останніх про зобов`язання Відповідача внести відомості до Державного земельного кадастру згідно поданої заяви від 11.03.2020 (реєстраційний номер ЗВ-020) про державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,0368 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , до Державного земельного кадастру.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи не повно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, однак зроблені судом першої інстанції висновки не відповідають фактичним обставинам справи, рішення суду першої інстанції у даній справі про відмову в задоволенні адміністративного позову прийнято з порушення норм матеріального, і тому останнє підлягає скасуванню.

Згідно з ч. 1 та ч. 6 ст. 139 КАС України суд апеляційної інстанції здійснює розподіл судових витрат шляхом стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області () судові витрати з зі сплати судового збору на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) у розмірі 2102 грн. (840,80 грн. за подання позовної заяви, 1261,20 грн. за подання апеляційної скарги), ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) у розмірі 2102 грн. (840,80 грн. за подання позовної заяви, 1261,20 грн. за подання апеляційної скарги), ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ) у розмірі 2102 грн. (840,80 грн. за подання позовної заяви, 1261,20 грн. за подання апеляційної скарги).

При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що державний кадастровий реєстратор Палубінська Ксенія Василівна є посадовою особою Міськрайонного управління Держгеокадастру у Запорізькому районі та м. Запоріжжя, яке, у свою чергу, є структурним підрозділом Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області (), що є підставою для стягнення судового збору саме з Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області ().

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 243, 311, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2020 року по справі №280/4694/20 скасувати.

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення державного кадастрового реєстратора міськрайонного управління Держгеокадастру у Запорізькому районі та м. Запоріжжя Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області Палубінської Ксенії Василівни від 24 березня 2020 року №РВ-020 про відмову у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру.

Зобов`язати державного кадастрового реєстратора міськрайонного управління Держгеокадастру у Запорізькому районі та м.Запоріжжя Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області Палубінської Ксенії Василівни внести відомості до Державного земельного кадастру згідно поданої заяви від 11 березня 2020 року (реєстраційний номер ЗВ-020) про державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,0368 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , до Державного земельного кадастру.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області () судові витрати з зі сплати судового збору на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) у розмірі 2102 (дві тисячі сто дві) гривні, ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) у розмірі 2102 (дві тисячі сто дві) гривні, ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ) у розмірі 2102 (дві тисячі сто дві) гривні.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий - суддя В.В. Мельник

суддя Д.В. Чепурнов

суддя С.В. Сафронова