Справа № 120/7807/20-а
Суддя: Шаповалова Тетяна Михайлівна
Дата ухвалення: 2021-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Вінниця

01 лютого 2021 р. Справа № 120/7807/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Шаповалової Т.М., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - відповідач), у якому просив:

визнати неправомірним рішення комісії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку згідно ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити та виплачувати ОСОБА_1 з 23.07.2020 року пенсію згідно ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що він має статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та віднесений до 2-ї категорії учасників ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС.

23.07.2020 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, як учаснику ліквідації аварії на ЧАЕС відповідно до абзацу 1 ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Рішенням № 76 від 31.07.2020 року відповідач відмовив ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком із зниженням пенсійного віку, як учаснику ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи.

Рішення мотивовано тим, що у наданих документах відсутні відомості про документальне підтвердження про дні виїзду в зону відчуження.

Позивач вважає рішення відповідача № 76 від 31.07.2020 року протиправним, оскільки до заяви про призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку ним подано посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році (категорія 2) серія НОМЕР_1 та уточнювальну довідку № Н-199/12/03-2020 від 12.03.2020 року видану управлінням кадрового забезпечення Управління МВС України у Вінницькій області згідно якої ОСОБА_1 дійсно в період з 05.05.1986 року по 19.05.1986 року виконував службові обов`язки з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. При цьому дана довідка видана на підставі додатку № 1 до наказу УВС Вінницької області від 25.07.1991 року № 274 «Список співробітників УВС Вінницької області, які приймали участь в роботах по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в 30-ти кілометровій зоні» порядковий номер в списку 413, журнал про участь співробітників УМВС України у Вінницькій області по ліквідації аварії на ЧАЕС 1986-1990 роки, порядковий номер в журналі Н-13.

Тому на думку позивача вказані документи підтверджують його право на зменшення пенсійного віку на 10 років. Відтак, з метою захисту свої прав та інтересів позивач звернувся до суду із цим позовом.

Ухвалою суду від 17.12.2020 року, прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) в порядку статті 263 КАС України, а також встановлено відповідачу строк на подання відзиву на позовну заяву.

05.01.2021 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на адміністративний позов у якому зазначено, що відповідно до ст. 55 Закону України від 28.02.1991 року № 797-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, як постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особи, з числа учасників ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, які працювали у зоні відчуження з моменту аварії до 01.07.1986 року незалежно від кількості робочих днів, а з 01.07.1986 року по 31.12.1986 року не менш 5 календарних днів, мають право на зниження пенсійного віку на 10 років.

Відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення пенсії згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» як документ, що засвідчує особливий статус особи, подається посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Форму такої довідки затверджено постановою Державного комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09.03.1988 року № 122.

Для підтвердження права на зниження пенсійного віку позивачем надано посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році (категорія 2) серія НОМЕР_1 та уточнювальну довідку № Н-199/12/03-2020 від 12.03.2020 року видану управлінням кадрового забезпечення Управління МВС України у Вінницькій області згідно якої ОСОБА_1 дійсно в період з 05.05.1986 року по 19.05.1986 року виконував службові обов`язки з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. При цьому дана довідка видана на підставі додатку № 1 до наказу УВС Вінницької області від 25.07.1991 року № 274 «Список співробітників УВС Вінницької області, які приймали участь в роботах по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в 30-ти кілометровій зоні» порядковий номер в списку 413, журнал про участь співробітників УМВС України у Вінницькій області по ліквідації аварії на ЧАЕС 1986-1990 роки, порядковий номер в журналі Н-13.

Проте, взяти до уваги дану довідку про призначення права позивача на зниження пенсійного віку неможливо, з огляду на відсутність відомостей про фактичні дні виїзду ОСОБА_1 в зону відчуження.

З огляду на викладене відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

ОСОБА_1 має статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та віднесений до 2-ї категорії учасників ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС.

23.07.2020 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, як учаснику ліквідації аварії на ЧАЕС відповідно до абзацу 1 ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Рішенням № 76 від 31.07.2020 року відповідач відмовив ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком із зниженням пенсійного віку, як учаснику ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи.

Рішення мотивовано тим, що до заяви про призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку позивачем було подано посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році (категорія 2) серія НОМЕР_1 та уточнювальну довідку № Н-199/12/03-2020 від 12.03.2020 року видану управлінням кадрового забезпечення Управління МВС України у Вінницькій області згідно якої ОСОБА_1 дійсно в період з 05.05.1986 року по 19.05.1986 року виконував службові обов`язки з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. При цьому дана довідка видана на підставі додатку № 1 до наказу УВС Вінницької області від 25.07.1991 року № 274 «Список співробітників УВС Вінницької області, які приймали участь в роботах по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в 30-ти кілометровій зоні» порядковий номер в списку 413, журнал про участь співробітників УМВС України у Вінницькій області по ліквідації аварії на ЧАЕС 1986-1990 роки, порядковий номер в журналі Н-13.

Разом з тим, відповідач вважає, що взяти до уваги дану довідку про призначення права позивача на зниження пенсійного віку неможливо, з огляду на відсутність відомостей про фактичні дні виїзду ОСОБА_1 в зону відчуження

Згідно наданих документів та відомостей персоніфікованого обліку страховий стаж заявника становить 31 рік 11 місяців 1 день.

Не погоджуючись із діями відповідача щодо відмови у призначенні пенсії за віком із зменшення пенсійного віку, як учаснику ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров`я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивного забруднення територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.91 № 796-XII (далі - Закон від 28.02.91 № 796-XII).

Згідно із ст. 9 Закону від 28.02.91 № 796-XII особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи є: 1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; 2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи; 3) громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації інших ядерних аварій та їх наслідків, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт; 4) громадяни, які постраждали від радіоактивного опромінення внаслідок будь-якої аварії, порушення правил експлуатації обладнання з радіоактивною речовиною, порушення правил зберігання і захоронення радіоактивних речовин, що сталося не з вини потерпілих.

Відповідно до ст. 10 Закону від 28.02.91 № 796-XII, учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві.

Статтею 14 Закону від 28.02.91 № 796-XII, визначено категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, для встановлення пільг і компенсацій.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 14 Закону від 28.02.91 № 796-XII передбачено, що до другої категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи належать учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження, з моменту аварії до 1 липня 1986 року - незалежно від кількості робочих днів.

Судом досліджено копію наданого позивачем посвідчення серії НОМЕР_1 від 28.12.1992 року (перереєстровано) та встановлено, що він є "Учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" у 1986 р., категорія 2.

Відповідно до ст. 65 Закону від 28.02.91 № 796-XII, статус "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" є відмінними.

Згідно ч. 3 ст. 65 Закону від 28.02.91 № 796-XII, саме у посвідченні зазначається про належність особі статусу "Учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" чи "Потерпілого від Чорнобильської катастрофи".

Тому, враховуючи вказівку у посвідченні про статус позивача як учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році (категорії 2), видача такого посвідчення була можливою лише у разі роботи ОСОБА_1 у зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 року - незалежно від кількості робочих днів, або з липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менше 5 календарних днів.

Згідно із ч. 1 ст. 15 Закону від 28.02.91 № 796-XII підставами для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є період роботи (служби) у зоні відчуження, що підтверджено відповідними документами.

Відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - які працювали у зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 року незалежно від кількості робочих днів, а з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менше 5 календарних днів - 10 років.

Як зазначалося вище та безспірно встановлено судом, статус позивача, як учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році, підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 28.12.1992 року (категорія 2). Крім цього, у поданому відзиві на позовну заяву відповідачем вказаний статус позивача не заперечується.

Згідно ч. 1 ст. 78 КАС України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Відтак не підлягають доказуванню у справі, як підстави видачі позивачу посвідчення серії НОМЕР_1 від 28.12.1992 року, так і підстави набуття ним статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році 2 категорії.

Отже, позивач як особа, яка працювала у зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 року незалежно від кількості робочих днів та у зв`язку із цим набув статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році 2 категорії, відноситься до числа осіб які мають право користуватися пільгами, встановленими Законом від 28.02.91 № 796-XII, у тому числі і правом на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку на 10 років.

Відповідно до розділу II Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1 (далі - Порядок № 22-1), до заяви про призначення пенсії за віком подаються посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року № 122, або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи (за наявності)) та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи").

Зміст наведених норм дає підстави для висновку, що право на зменшення пенсійного віку мають особи, які в установленому законом порядку набули статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та працювали визначену кількість днів у зоні відчуження.

Водночас, законодавець встановив перелік документів, що підтверджують участь особи у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, який не обмежується лише довідкою форми № 122, а навпаки такий факт може бути підтверджений будь-якими первинними документами.

Такі документи, як довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, відповідно до статті 15 Закону від 28.02.91 № 796-XII є лише підставою для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

З наведеного випливає, що єдиним документом, що підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи, учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС та надає право користування пільгами, встановленими Законом від 28.02.91 № 796-XII, а у спірній ситуації й правом призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС".

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 11.09.2019 по справі № 205/8713/16-а, від 25.11.2019 по справі № 464/4150/17, від 09.01.2020 по справі № 363/3976/16-а.

Посилання відповідача на відсутність документального підтвердження про дні виїзду в зону відчуження, є безпідставними, оскільки досліджені судом обставини та їх оцінка свідчать про наявність у позивача права на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку, відповідно до статті 55 Закону від 28.02.91 № 796-XII, з огляду на достатність наданого позивачем посвідчення "Учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 р" 2 категорії, як доказу його роботи у зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 року незалежно від кількості робочих днів.

Крім того, позивачем надано довідку № Н-199/12/03-2020 від 12.03.2020 року, видану управлінням кадрового забезпечення Управління МВС України у Вінницькій області, згідно якої ОСОБА_1 дійсно в період з 05.05.1986 року по 19.05.1986 року виконував службові обов`язки з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. При цьому, дана довідка видана на підставі первинних документів додатку № 1 до наказу УВС Вінницької області від 25.07.1991 року № 274 «Список співробітників УВС Вінницької області, які приймали участь в роботах по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в 30-ти кілометровій зоні» порядковий номер в списку 413, журнал про участь співробітників УМВС України у Вінницькій області по ліквідації аварії на ЧАЕС 1986-1990 роки, порядковий номер в журналі Н-13.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про протиправний характер рішення відповідача від 31.07.2020 року № 76, а тому таке рішення підлягає скасуванню.

Згідно із ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У багатьох рішеннях Європейський суд дійшов висновку, що захист, який пропонується в статті 13, має поширюватись на всі випадки обґрунтованих заяв про порушення прав і свобод, які гарантуються Конвенцією (наприклад, рішення у справі "Класс та інші проти Федеративної Республіки Німеччини").

В пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" ЄСПЛ зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005). Крім того, аналізуючи національні системи правового захисту на предмет дотримання права на ефективність внутрішніх механізмів в аспекті забезпечення гарантій, визначених статтею 13 Конвенції, Суд вказує на те, що для того, щоб бути ефективним, засіб захисту має бути:

- незалежним від будь-якої вжитої на розсуд державних органів дії, бути безпосередньо доступним для тих, кого він стосується (рішення від 6 вересня 2005 року у справі "Гурепка проти України", п. 59);

- спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваному порушенню чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце (рішення від 26 жовтня 2000 року у справі "Кудла проти Польщі", п. 158; рішення від 16 серпня 2013 року у справі "Гарнага проти України", п. 29).

Отже, "ефективний засіб правового захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Водночас винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає зазначеній міжнародній нормі.

З огляду на викладене, з метою забезпечення ефективного поновлення порушених прав позивача у спірних правовідносинах суд доходить висновку, що позовні вимоги про зобов`язання відповідача призначити та виплачувати позивачу пенсію згідно із ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" належить задовольнити. При цьому враховується, що з заявою про призначення пенсії позивач звернувся до відповідача 23.07.2020 року.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Згідно з ч. 1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Перевіривши обґрунтованість доводів сторін та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлений позов належить задовольнити повністю.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а витрат, пов`язаних з розглядом справи судом не встановлено, питання про розподіл судових витрат у цій справі не вирішується.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 76 від 31 липня 2020 року про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком із зниженням пенсійного віку на 10 років відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, з 23 липня 2020 року.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено та підписано суддею 01.02.2021

позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 );

відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (, вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100).

Суддя Шаповалова Тетяна Михайлівна