Справа № 400/1600/20
Суддя: Єщенко О.В.
Дата ухвалення: 2021-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2021 р.м. ОдесаСправа № 400/1600/20
Місце ухвалення рішення суду 1 інстанції:

м. Миколаїв;

Дата складання повного тексту рішення суду 1 інстанції:

30.10.2020 року;

Головуючий в 1 інстанції: Малих О.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді - Єщенка О.В.

суддів - Димерлія О.О.

- Танасогло Т.М.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної установи "Миколаївський слідчий ізолятор" на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2020 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Миколаївський слідчий ізолятор" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив стягнути з Державної установи "Миколаївський слідчий ізолятор" середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19.09.2019 року по 17.03.2020 року включно в розмірі 87 829,2 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач проходив службу в Державній кримінально-виконавчій службі України на посаді заступника чергового помічника начальника СІЗО чергової служби Державної установи «Миколаївський слідчий ізолятор» у званні лейтенант внутрішньої служби. Під час звільнення зі служби відповідач у визначений строк не провів повний розрахунок грошового забезпечення, у зв`язку із позивач був вимушений звернутись до суду про зобов`язання Державної установи вчинити певні дії в судовому порядку. Судовим рішенням в іншій справі зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 28.08.2019 року по 19.09.2019 року. За результатом апеляційного провадження, рішення суду першої інстанції змінено та стягнуто на користь позивача 10 511,92 грн. за весь час затримки розрахунку при звільненні. Судове рішення відповідачем виконано 17.03.2020 року у сумі 8 462,09 грн. Отже, фактичний розрахунок при звільненні проведений у березні 2020 року, чим порушено право позивача, передбачене ст.ст. 116, 117 КЗпП України на своєчасне отримання коштів при звільненні.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2020 року адміністративний позов задоволено. Суд стягнув з Державної установи «Миколаївський слідчий ізолятор» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19.09.2019 року по 17.03.2020 року включно в розмірі 87829,20 грн.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що, оскільки станом на день звільнення позивача з державної служби (29.10.2019 року) відповідачем не було проведено позивачем розрахунку у повному обсязі, позивач відповідно до ст. 117 КЗпП України має право на виплату середнього заробітку за весь період затримки такого розрахунку, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

В апеляційній скарзі Державна установа "Миколаївський слідчий ізолятор", посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення та прийняти нове про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки нормам законодавства, що регулює спірні правовідносини, та обставинам справи і помилково не враховано, що на виконання судового рішення, яке набрало законної сили в іншій справі, відповідачем у встановленому порядку нараховано та виплачено середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні зі служби. Апелянт зазначає, що сума грошового забезпечення, що виплачена із затримкою, не є оспорюваною, а питання відповідальності, передбаченої приписами ст. 117 КЗпП України є вирішеним, а тому у суду не виникло правових обставин для продовження періоду, за який підлягає оплаті середній заробіток на користь позивача. Разом з цим, апелянт наголошує про необґрунтованість залишення судом першої інстанції поза увагою тієї обставини, що адміністративний позов поданий без дотримання вимог, передбачених КАС України, в частині оплати судового збору.

Судом першої інстанції з`ясовано та як встановлено під час апеляційного розгляду, у період з 27.01.2015 року по 28.08.2019 року ОСОБА_1 проходив службу у Державній кримінально-виконавчій службі України, у тому числі з 01.07.2015 року по 28.08.2019 року - на посаді заступника чергового помічника начальника СІЗО чергової служби Державної установи «Миколаївський слідчий ізолятор» у званні лейтенант внутрішньої служби.

Наказом ДУ "Миколаївський слідчий ізолятор" від 27 серпня 2019 року №114/ОС-19 позивача звільнено з посади за п. 7 ст. 77 Закону України "Про національну поліцію" (за власним бажанням).

При звільненні зі служби з позивачем не був проведений повний розрахунок.

Не розрахування полягало, зокрема, у грошовій компенсації за невикористану відпустку.

Ці виплати проведені позивачу 19.09.2019 року, тобто через 23 дні після звільнення.

Вказані обставини підтверджуються судовим рішенням, яке набрало законної сили по справі №400/3143/19, та висновком апеляційного суду про наявність підстав для стягнення з Державної установи "Миколаївський слідчий ізолятор" на користь ОСОБА_1 за весь час затримки розрахунку при звільнені по день фактичного розрахунку у сумі 10 511,92 грн. з вирахуванням з вказаної суми належних до сплати податків і зборів.

Виплата визначених у судовому рішенні коштів, а саме у сумі 8 462,09 грн. (без урахування податків і зборів), проведена відповідачем 17.03.2020 року.

Посилаючись на те, що за період з 19.09.2019 року по 17.03.2020 року відповідач допустив прострочення повного та належного розрахунку, позивач звернувся до суду із цим позовом, в якому ставиться питання про стягнення на його користь середнього заробітку відповідно до положень ст.ст. 116, 117 КЗпП України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Згідно із ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Аналіз наведених норм показ, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України.

При цьому, визначальними є такі юридично значущі обставини, як виплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові на його користь середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Як свідчать обставини справи, повний розрахунок з позивачем при звільненні проведений Державною установою "Миколаївський слідчий ізолятор" 19.09.2019 року.

Період затримки виплат склав 23 дні та грошове забезпечення, що підлягало виплаті при звільненні працівнику, перевірено судом під час вирішення спору по справі №400/3143/19.

У тому числі, вказаним судовим рішення підтверджено правомірність розрахунку та визначено розмір середнього заробітку, що підлягає відшкодуванню на користь позивача.

Таким чином, колегія суддів встановила, що розмір несвоєчасного розрахунку не є оспорюваним, а тому у суду першої інстанції не виникло правових обставин для продовження періоду, за який підлягає виплаті на користь позивача середній заробіток.

Враховуючи викладене, оскільки суми грошового забезпечення є узгодженими та перевірені в судовому порядку, є виплаченими, відповідачем проведено на користь позивача відшкодування періоду затримки у розрахунку цих виплат, колегія суддів доходить висновку про необґрунтованість вимог позивача про порушення відповідачем ст.ст. 116, 117 КЗпП України та відсутність обставин для стягнення з відповідача середнього заробітку.

Інші доводи апелянта щодо допущення судом першої інстанції процедурних порушень на вирішення спору по суті не впливають.

Разом з цим, з огляду на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають нормам законодавства, що регулюють спірні правовідносини, та обставинам справи, колегія суддів вважає, що судове рішення відповідно до ст. 317 КАС України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову у повному обсязі.

Відповідно до приписів ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п. 2 ч. 1 ст. 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної установи "Миколаївський слідчий ізолятор" - задовольнити.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2020 року - скасувати.

Ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Державної установи "Миколаївський слідчий ізолятор" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її прийняття, але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий-суддя: О.В. Єщенко

Судді: О.О. Димерлій

Т.М. Танасогло