Справа № 360/3989/20
Суддя: Т.В. Смішлива
Дата ухвалення: 2021-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

02 лютого 2021 рокуСєвєродонецькСправа № 360/3989/20

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Смішлива Т.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Сєвєродонецької міської ради, Військово-цивільної адміністрації міста Сєвєродонецьк Луганської області про визнання відмови протиправною зобов`язати вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

19 жовтня 2020 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Сєвєродонецької міської ради (далі - 1 відповідач, міськрада), Військово-цивільної адміністрації міста Сєвєродонецьк Луганської області (далі - 2 відповідач, ВЦА міста Сєвєродонецьк), в якому з урахуванням уточнених вимог просить:

- визнати відмову № 663 від 11 червня 2020 року з наданням дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, передбаченої для громадян без посвідчення учасника бойових дій незаконною;

- зобов`язати Військово-цивільну адміністрацію м. Сєвєродонецьк Луганської області надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, передбаченої для громадян без посвідчення учасника бойових дій.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 12 березня 2019 року позивач, надав заяву № 0-2733 до 1 відповідача з проханням при розробці Детального плану території мікрорайону 81 міста Сєвєродонецька передбачити земельну ділянку для будівництва індивідуального гаража.

22 березня 2019 року на вищевказану заяву отримано відповідь № 1451/0-2733 про те, що при розробці Детального плану території мікрорайону 81 міста Сєвєродонецька будуть передбачені земельні ділянки для будівництва індивідуальних гаражів.

10 грудня 2019 року до Сєвєродонецької міської ради позивачем надана заява № 49611 з проханням надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 0,0030 га, для будівництва індивідуального гаража. До заяви додані графічні матеріали з зазначенням бажаного місця розташування земельної ділянки.

22 січня 2020 року на вищезазначену заяву отримано рішення № 4558 з відмовою у зв`язку з відсутністю затвердженого Детального плану території мікрорайону 81 міста Сєвєродонецька.

03 квітня 2020 року рішенням сесії № 79 (позачергова) Сєвєродонецької міської ради № 4861 затверджено Детальний план території мікрорайону 81 міста Сєвєродонецька. 09 квітня 2020 року, дата оприлюднення рішення № 4861.

07 квітня 2020 року до дати оприлюднення рішення № 4861 до Сєвєродонецької міської ради надані заяви громадянами у кількості 2 шт з проханням надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для будівництва індивідуальних гаражів.

16 квітня 2020 року оприлюднено затверджений Детальний план території мікрорайону 81 міста Сєвєродонецька на офіційному веб-сайті Сєвєродонецької міської ради у розділі «Містобудівна документація».

13 березня 2020 року рішенням сесії № 78 (позачергова) Сєвєродонецької міської ради № 4705 зарезервовано 20 (двадцять) земельних ділянок для громадян з посвідченнями учасника бойових дій. Графічні матеріали, з позначенням, які саме земельні ділянки зарезервовані, на офіційному веб-сайті Сєвєродонецької міської ради не оприлюднені, тобто відсутні.

21 квітня 2020 року після оприлюднення 16 квітня 2020 року затвердженого Детального плану території мікрорайону 81 міста Сєвєродонецька до Сєвєродонецької міської ради мною була надана заява № 55814, до якої додані графічні матеріали з зазначенням бажаного місця розташування земельної ділянки.

06 травня 2020 року на вищезазначену заяву отримана відповідь № 532- ЦНАП, що оформлення у власність земельної ділянки зазначеної на графічних матеріалах, які додані до заяви, не є можливим у зв`язку з співпадінням з зарезервованою земельною ділянкою відповідно до рішення сесії Сєвєродонецької міської ради № 4705 від 13 березня 2020 року.

12 травня 2020 року до Сєвєродонецької міської ради позивачем надана заява № 56416 до якої додані графічні матеріали із зазначенням бажаного місця розташування земельної ділянки в іншому місці.

11 червня 2020 року на вищезазначену заяву отримано відповідь № 663, що оформлення у власність земельної ділянки зазначеної на графічних матеріалах, які додані до заяви, не є можливим у зв`язку з співпадінням з земельною ділянкою іншої особи, яка надала заяву до Сєвєродонецької міської ради раніше і що земельна ділянка вже готується до відведення. Вільні земельні ділянки залишилися у місцях зарезервованих відповідно до рішення сесії Сєвєродонецької міської ради № 4705 від 13 березня 2020 року.

Враховуючи рішення № 4705 від 13 березня 2020 року для громадян без посвідчення учасника бойових дій передбачено 20 земельних ділянок відповідно табличній частині Детального плану, або 22 земельні ділянки відповідно графічній частині.

З посиланням на положення Конституції України, Земельного кодексу України, позивач вважає дії відповідачів протиправними.

Ухвалу суду від 08 грудня 2020 року про відкриття провадження в адміністративній справі направлено за адресою реєстрації та місцезнаходження першого відповідача - Сєвєродонецької міської ради, проте ухвала суду не отримана, до суду повернувся конверт з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (том 2 арк. спр. 1), у зв`язку з чим ухвала вважається врученою відповідно до часини одинадцятої статті 126 та пункту 4 частини шостої статті 251 Кодексу адміністративного судочинства України.

ВЦА міста Сєвєродонецьк ухвалу суду від 08 грудня 2020 року про відкриття провадження в адміністративній справі отримало 24 грудня 2020 року, про що свідчить реєстр про вручення поштового відправлення (том 1 арк. спр. 251). Правом подати суду відзив на позовну заяву разом з доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем, відповідач не скористався.

Згідно з частиною четвертою статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про необхідність розгляду справи за наявними документами.

Судом вчинено такі процесуальні дії.

Ухвалою суду від 22 жовтня 2020 року позовну заяву залишено без руху (том 1 арк. спр. 80-81).

Ухвалою суду від 03 листопада 2020 року позовну заяву залишено без руху та продовжено строк усунення недоліків (том 1 арк. спр. 155-156).

Ухвалою суду від 16 листопада 2020 року позовну заяву залишено без руху та продовжено строк усунення недоліків (том 1 арк. спр. 167-168).

Ухвалою суду від 08 грудня 2020 року відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (том 1 арк. спр. 245-247).

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд встановив таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , 12 березня 2019 року надав заяву № 0-2733 до 1 відповідача з проханням при розробці Детального плану території мікрорайону 81 міста Сєвєродонецька передбачити земельну ділянку для будівництва індивідуального гаража та 22 березня 2019 року на вищевказану заяву отримано відповідь № 1451/0-2733 про те, що при розробці Детального плану території мікрорайону 81 міста Сєвєродонецька будуть передбачені земельні ділянки для будівництва індивідуальних гаражів (том 1 арк. спр. 93, 184, 192).

10 грудня 2019 року за вхідним номером 49611 позивач звернувся до виконувача обов`язків голови Сєвєродонецької міської ради із відповідною заявою, в якій просив надати дозвіл на розробку проекту землеустрою для відведення земельної ділянки орієнтовною площею до 30 метрів квадратних, що розташована на м. Сєвєродонецьк, квартал 81 для обслуговування індивідуального гаражу (том 1 арк. спр. 91, 179).

Рішенням 77 (позачергової) сесії Сєвєродонецької міської ради сьомого скликання № 4558 від 22 січня 2020 року «Про розгляд питання надання гр. ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва індивідуального гаражу, за адресою: АДРЕСА_2 » відмовлено позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки через відсутність плану зонування та детального плану території 81 мікрорайону міста Сєвєродонецька (том 1 арк. спр. 96, 201).

Рішенням 78 (позачергової) сесії Сєвєродонецької міської ради сьомого скликання № 4705 від 13 березня 2020 року «Про визначення земельних ділянок для будівництва індивідуальних гаражів для відведення їх учасникам бойових дій та іншим особам, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» зарезервовано 20 (двадцять) земельних ділянок для учасників бойових дій (том 1 арк. спр. 202).

Рішенням 79 (позачергової) сесії Сєвєродонецької міської ради сьомого скликання № 4861 від 03 квітня 2020 року «Про затвердження Детального плану території 81 мікрорайону міста Сєвєродонецька» затверджено Детальний план (том 1 арк. спр. 119, 104).

21 квітня 2020 року позивач звернувся до Сєвєродонецької міської ради із заявою від 17 квітня 2020 року щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва індивідуального гаражу (том 1 арк. спр. 18, 187) та листом від 06 травня 2020 року № 532- ЦНАП позивачу повідомлено про оформлення у власність земельної ділянки зазначеної на графічних матеріалах, які додані до заяви, не є можливим у зв`язку з співпадінням з зарезервованою земельною ділянкою відповідно до рішення сесії Сєвєродонецької міської ради № 4705 від 13 березня 2020 року (том 1 арк. спр. 105, 193).

12 травня 2020 року до Сєвєродонецької міської ради позивачем надана заява № 56416 до якої додані графічні матеріали з зазначенням бажаного місця розташування земельної ділянки в іншому місці (том 1 арк. спр. 106, 107, 194, 195).

Листом від 11 червня 2020 року № 663 позивачу повідомлено про неможливість оформлення у власність земельної ділянки зазначеної на графічних матеріалах, які додані до заяви, у зв`язку зі співпадінням із зарезервованою земельною ділянкою відповідно до рішення сесії Сєвєродонецької міської ради № 4705 від 13 березня 2020 року (том 1 арк. спр. 112, 200).

Зазначений лист позивач вважає рішенням Сєвєродонецької міської ради про визнати відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, передбаченої для громадян без посвідчення учасника бойових дій, у звязку з чим просить його визнати незаконним.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтями 13, 14 Конституції України встановлено, що земля є об`єктом права власності Українського народу. Від імені українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Згідно з частиною першою статті 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Відповідно до пункту 34 частини першої статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Згідно з частиною третьою статті 24 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України.

Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку (частина десята статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

У рішенні Конституційного Суду України від 16.04.2009 № 7-рп/2009 (у справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) вказано, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є "гарантією стабільності суспільних відносин" між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення.

Ненормативні правові акти місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вони вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, а тому не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Відповідно до статті 1 Земельного кодексу України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Згідно статті 3 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Пунктами «а»-«в» статті 12 Земельного кодексу України визначено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до статті 19 Земельного кодексу України, землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі.

Відповідно до статті 38 Земельного кодексу України до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об`єктів загального користування.

Статтею 39 Земельного кодексу України визначено, що використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм.

Громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Понад норму безоплатної передачі громадяни можуть набувати у власність земельні ділянки для зазначених потреб за цивільно-правовими угодами (стаття 40 Земельного кодексу України).

Відповідно до частини першої статті 41 Земельного кодексу України житлово-будівельним (житловим) та гаражно-будівельним кооперативам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування земельні ділянки для житлового і гаражного будівництва передаються безоплатно у власність або надаються в оренду у розмірі, який встановлюється відповідно до затвердженої містобудівної документації.

Відповідно до частини першої статті 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначений статтею 118 Земельного кодексу України, зокрема:

громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим (частина перша);

рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки (частина друга);

громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею (частина шоста);

відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку (абзац перший частини сьомої);

відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду (частина десята).

Пунктом «д» частини першої статті 121 Земельного кодексу України закріплено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для будівництва індивідуальних гаражів - не більше 0,01 гектара.

Відповідно до частини першої статті 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Отже, обов`язковим є прийняття відповідним органом місцевого самоврядування за наслідками розгляду поданого клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою вмотивованого рішення про надання дозволу або відмову у його наданні із наведенням усіх підстав такої відмови.

Судом встановлено, що позивач 10 грудня 2019 року звертався до Сєвєродонецької міської ради із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Рішенням 77 (позачергової) сесії Сєвєродонецької міської ради сьомого скликання № 4558 від 22 січня 2020 року позивачу відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у зв`язку з відсутністю плану зонування території 81 мікрорайону м. Сєвєродонецька.

Позивачем вказане рішення у судовому порядку не оскаржив.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" від 17 лютого 2011 року № 3038-VI (далі - Закон № 3038-VI), генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту.

Згідно частиною першою статті 18 Закону № 3038-VI план зонування території розробляється на основі генерального плану населеного пункту (у його складі або як окремий документ) з метою визначення умов та обмежень використання території для містобудівних потреб у межах визначених зон.

Крім того, відповідно до п. 10.8.3. ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій», затвердженого Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 26 квітня 2019 року № 104, розміщення боксових гаражів на території житлових кварталів, мікрорайонів багатоквартирної житлової забудови не допускається.

З урахуванням аналізу положень вищевказаних нормативно-правових актів, судом вбачається, що органом місцевого самоврядування, при вирішенні питання щодо видачі дозволу на розроблення проекту землеустрою, визначається відповідність заявленого використання земельної ділянки вимогам генерального плану населеного пункту та плану зонування території розробленого на його основі.

Рішенням Сєвєродонецької міської ради № 4705 від 13 березня 2020 року зарезервовано на території 81 мікрорайону м. Сєвєродонецька 20 земельних ділянок для осіб, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та рішенням № 4861 від 03 квітня 2020 року затверджено детальний план території 81 мікрорайону м. Сєвєродонецька.

Позивач повторно 12 травня 2020 року звернувся до Сєвєродонецької міської ради із заявою, проте листом № 663 від 11 червня 2020 року його повідомлено про відмову у наданні дозволу.

Судом встановлено, що Сєвєродонецькою міською радою відмовлено позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без прийняття обґрунтованого рішення.

При цьому у листі № 663 від 11 червня 2020 року підставою для відмови вказано те, що визначене заявником на графічному матеріалі місце розташування для будівництва індивідуального гаражу вже готується до відведення іншій особі за заявою, яку було надано до міської ради раніше, тобто з підстав не передбачених Земельним кодексом України.

Суд наголошує, що законодавцем передбачено вичерпні підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, а саме: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Такої підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки як резервування ділянки та надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки іншій особі частиною сьомої статті 118 Земельного кодексу України не передбачено.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд в постановах від 22 лютого 2019 року у справі № 813/1631/14, від 15 жовтня 2019 року у справі № 813/1922/14 та від 28 жовтня 2019 року у справі № 183/4197/15.

Відповідно до статті 118 Земельного кодексу України порядок безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадянами передбачає реалізацію таких послідовних етапів:

- звернення громадян з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

- надання дозволу відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування;

- розробка суб`єктами господарювання за замовленням громадян проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

- погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в порядку, передбаченому статтею 186-1 Земельного кодексу України;

- затвердження відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Отже, передача (надання) земельної ділянки у власність відповідно до статті 118 Земельного кодексу України є завершальним етапом визначеної процедури безоплатної приватизації земельних ділянок. При цьому, рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою не є правовстановлюючим актом і не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття права власності чи користування на земельну ділянку.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 13 грудня 2016 року у справі № 815/5987/14, постановах Верховного Суду від 27 лютого 2018 року у справі № 545/808/17, від 11 червня 2019 року у справі № 826/841/17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 688/2908/16-ц.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про бездіяльність Сєвєродонецької міської ради щодо розгляду заяви з наданням дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, передбаченої для громадян без посвідчення учасника бойових дій.

Разом з цим, суд зазначає, що Указом Президента України № 297/2020 від 28 липня 2020 року утворено військово-цивільну адміністрацію міста Сєвєродонецьк Луганської області.

Військово-цивільна адміністрація міста Сєвєродонецьк Луганської області зареєстрована у якості юридичної особи 04 серпня 2020 року, про що свідчить витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань.

За приписами статті 1 Закону України «Про військово-цивільні адміністрації» від 03 лютого 2015 року № 141-VIII (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 141-VIII) для виконання повноважень місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування у випадках, встановлених цим Законом, в районі відсічі збройної агресії Російської Федерації, зокрема в районі проведення антитерористичної операції можуть утворюватися військово-цивільні адміністрації.

Військово-цивільні адміністрації - це тимчасові державні органи у селах, селищах, містах, районах та областях, що діють у складі Антитерористичного центру при Службі безпеки України (у разі їх утворення для виконання повноважень відповідних органів у районі проведення антитерористичної операції) або у складі Об`єднаного оперативного штабу Збройних Сил України (у разі їх утворення для виконання повноважень відповідних органів у районі здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях) і призначені для забезпечення дії Конституції та законів України, забезпечення безпеки і нормалізації життєдіяльності населення, правопорядку, участі у протидії актам збройної агресії, диверсійним проявам і терористичним актам, недопущення гуманітарної катастрофи в районі відсічі збройної агресії Російської Федерації, зокрема проведення антитерористичної операції.

Військово-цивільні адміністрації населених пунктів - це тимчасові державні органи, що здійснюють на територіях відповідних територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України, повноваження сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад, виконавчих органів сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад, сільських, селищних, міських голів та інші повноваження, визначені цим Законом.

Військово-цивільні адміністрації є юридичними особами публічного права і наділяються цим та іншими законами повноваженнями, у межах яких діють самостійно і несуть відповідальність за свою діяльність відповідно до закону. Військово-цивільні адміністрації населених пунктів набувають прав та обов`язків з дня внесення запису про їх державну реєстрацію як юридичних осіб до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Відповідно до статті 3 Закону № 141-VIII у день набрання чинності актом Президента України про утворення військово-цивільної адміністрації припиняються згідно із цим Законом повноваження: сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад, їх виконавчих органів, сільських, селищних, міських голів, інших посадових та службових осіб місцевого самоврядування, які працюють у цих органах місцевого самоврядування, - у разі утворення військово-цивільної адміністрації відповідного населеного пункту (населених пунктів).

Повноваження військово-цивільних адміністрацій населених пунктів починаються з дня внесення запису про їх державну реєстрацію як юридичних осіб до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань і припиняються у день відкриття першої сесії новообраної відповідної ради.

Відповідно до статті 4 Закону № 141-VIII військово-цивільні адміністрації населених пунктів на відповідній території здійснюють повноваження із:

надання відповідно до закону містобудівних умов і обмежень забудови земельних ділянок (пункт 14);

вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин (крім вирішення питань відчуження з комунальної власності земельних ділянок та надання таких земельних ділянок в оренду на строк понад один рік) (пункт 27).

Отже, як на момент звернення позивача до суду (19 жовтня 2020 року) так і на момент розгляду справи повноваження Сєвєродонецької міської ради припинені, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості застосувати належний спосіб захисту та зобов`язати міськраду повторно розглянути заяву позивача від 12 травня 2020 року з прийняттям мотивованого рішення.

Щодо вимоги про зобов`язання Військово-цивільну адміністрацію м. Сєвєродонецьк Луганської області надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, передбаченої для громадян без посвідчення учасника бойових дій суд виходить з такого.

Указом Президента України № 297/2020 від 28 липня 2020 року утворено військово-цивільну адміністрацію міста Сєвєродонецьк Луганської області.

Як зазначено вище Військово-цивільна адміністрація міста Сєвєродонецьк Луганської області зареєстрована у якості юридичної особи 04 серпня 2020 року.

Військово-цивільна адміністрація м. Сєвєродонецьк Луганської області не є правонаступником прав та обов`язків Сєвєродонецької міської ради.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивач із заявами про надання йому дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки до ВЦА міста Сєвєродонецьк не звертався, а тому другим відповідачем вказане питання не розглядалось.

У зв`язку із зазначеним у суду відсутні підстави для зобов`язання Військово-цивільну адміністрацію м. Сєвєродонецьк Луганської області надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, передбаченої для громадян без посвідчення учасника бойових дій.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини першої та другої статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

На підставі викладеного у задоволені позовних вимог слід відмовити повністю.

Відповідно до приписів статті 139 КАС України питання про розподіл судових витрат суд не вирішує.

Керуючись статтями 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 291 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Сєвєродонецької міської ради, Військово-цивільної адміністрації міста Сєвєродонецьк Луганської області про визнання відмови протиправною зобов`язати вчинити певні дії відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Т.В. Смішлива