Справа № 520/5292/2020
Суддя: Кононенко З.О.
Дата ухвалення: 2021-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2021 р.Справа № 520/5292/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Кононенко З.О.,

Суддів: Макаренко Я.М. , Калиновського В.А. ,

за участю секретаря судового засідання Цибуковської А.П.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача Воронкова С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на окрему ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 06.11.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Зоркіна Ю.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 06.11.20 року по справі № 520/5292/2020

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Харківського окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Харківськівської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 17.09.2019 адміністративний позов задоволено частково, в тому числі визнано протиправним та скасовано рішення № 854141/100 від 10.03.2020 відділу з питань перерахунків пенсій № 23 Управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про відмову в перерахунку ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді з 19.02.2020; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити ОСОБА_1 з 19.02.2020 перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до ст.142 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та довідки Донецького апеляційного господарського суду від 27.02.2020 № 06-47-48 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, здійснивши сплату донарахованої суми з урахуванням раніше сплачених сум; в іншій частині вимог позов залишено без задоволення. В частині присудження виплати довічного грошового утримання судді у відставці в межах суми стягнення за один місяць рішення суду виконується негайно.

На виконання вказаного судового рішення судом 23.09.2020 видано виконавчі листи.

27.10.2020 через канцелярію суду від позивача надійшла заява про визнання протиправними дій відповідача, вчиненими на виконання рішення суду, невиконання рішення суду в частині негайного виконання, винесення окремої ухвали та порушення питання щодо притягнення осіб, винних у невиконання рішення суду до відповідальності.

Вказана заява мотивована тим, що позивачу на виконання рішення суду неправомірно визначено розмір грошового утримання та невиплату суми грошового утримання у межах стягнення за один місяць.

Окремою ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 06.11.2020 року заяву ОСОБА_1 в порядку ст. 383 КАС України щодо протиправності дій відповідача, вчинених на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.09.2020 у справі 520/5292/2020 задоволено частково.

Повідомлено начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про порушення Управлінням обслуговування громадян Слобідського відділу обслуговування громадян у м.Харкові ГУ ПФУ у Харківській області при виконанні рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.09.2020 у справі 520/5292/2020 вимог ч.3 ст.142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в частині обмеження розміру грошового забезпечення ОСОБА_1 , як судді у відставці, 50 % розміру суддівської винагороди працюючого на відповідній посаді судді для вжиття невідкладених заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли встановленим судом порушенням.

Про вжитті заходи зобов`язано повідомити Харківській окружний адміністративний суд не пізніше одного місяця після надходження окремої ухвали.

В задоволенні іншої частини вимог заяву залишено без задоволення.

Відповідач, не погодившись з окремою ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказану ухвалу та відмовити позивачу в задоволенні заяви поданої в порядку ст. 383 КАС Україин.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Так, відповідач в апеляційній скарзі зазначає, що на час призначення позивача суддею діяв Указ Президента України «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» від 10.07.1995, який містив приписи щодо врахування періоду проходження строкової служби і половини строку навчання у вищому учбовому закладі при визначенні права судді на відставку та одержання щомісячного грошового утримання.

06.10.2020 року на виконання рішення суду відділом з питань перерахунків пенсій № 23 позивачу проведено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання. Розрахунок з 19.02.2020р. по 29.02.2020р. 210200,00 грн. х 50% - 105100,00 грн. Всього: 105100,00 грн.

Відповідач вважає, що на момент проведення перерахунку пенсії позивачу управлінням було вірно проведено перерахунок довічного грошового утримання та розрахунок стажу згідно діючого законодавства.

На думку відповідача, управлінням рішення суду було виконано в повному обсязі, а суд першої інстанції приймаючи рішення про винесення окремої ухвали взагалі не надав право на висловлення позиції щодо наданої позивачем заяви в порядку ст. 383 КАС України.

Позивач надав до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому зазначає, що розмір його суддівського стажу вже був предметом судового розгляду. Постановою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 08.12.17 р. у справі 641/7695/17, якою суд зобов`язав відповідача у справі - Слобожанське об`єднане управління Пенсійного фонду України міста Харкова, починаючи з 19.09.2017 року нараховувати та сплачувати ОСОБА_1 щомісячне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90% від суддівської винагороди судді апеляційного суду без обмежень граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, здійснивши перерахунок з урахуванням сплачених сум, встановлено, що «з листопада 2006 року по квітень 2013 року позивач перебував у відставці. Довічне грошове утримання позивачу сплачувалось УПФУ в Київському районі м. Донецька виходячи із суддівського стажу, що складав 21 рік. Постановою Верховної Ради України від 18.04.2013 року позивач повторно обраний суддею Донецького апеляційного господарського суду.

Постановою Вищої Ради правосуддя від 12.09.2017 року ОСОБА_1 було звільнено з посади судді Донецького апеляційного господарського суду, у зв`язку з відставкою. Отже, на день обрання 18.04.2013 року суддею Донецького апеляційного господарського суду позивач вже мав 21 рік суддівського стажу, який надавав йому право на відставку. На день звільнення у вересні 2017 року загальний суддівський стаж позивача складає 25 років та 4 місяці »

Також позивач звертає увагу на розрахунок довічного грошового утримання позивача від 30.12.2020 року, здійсненого апелянтом саме на виконання судового рішення від 17.09.20р. у справі № 520/5292/2020. Відповідно до вказаного розрахунку мій суддівський стаж становить 25 років, 4 місяці, 20 днів. Розмір довічного грошового утримання при цьому - 50% суддівської винагороди. Відповідно ж до ст. 142 Закону «Про судоустрій і статус суддів» при наявності такого стажу розмір довічного грошового утримання повинен складати мінімум 60% суддівської винагороди.

Позивач наголошує, що наявність саме такого стажу підтверджується і листом ГУ Пенсійного фонду України в Харківській області від 03.04.20р. «Про розгляд звернення», відповідно до якого суддівський стаж позивача становить 25 років 4 місяця 20 днів.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідача підтримав апеляційну скаргу, просив задовольнити її, посилаючись на доводи та обґрунтування, викладені в апеляційній скарзі.

Позивач, посилаючись на законність та обґрунтованість окремої ухвали суду першої інстанції, просив залишити без задоволення апеляційну скаргу, а окрему ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, позивача, представника відповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, окрему ухвалу суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Задовольняючи частково заяву позивача подану в порядку ст. 383 КАС Україин, суд першої інстанції дійшов висновку, що таких заходів достатньо для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню прав позивача при виконанні рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.09.2020 по справі № 520/5292/2020.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення заяви позивача поданої в порядку ст. 383 КАС Україин, з наступних підстав.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2-3 ст. 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

У Рішенні від 30.06.2009 № 16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абз. 1 пп. 3.2 п. 3, абз. 2 п. 4 мотивувальної частини).

Виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатись як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 19.03.1997 у справі «Горнсбі проти Греції» суд підкреслив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як невід`ємна частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін.

Так, з метою належного захисту прав щодо виконання судових рішень законодавцем нормативно врегульовано питання судового контролю за виконанням рішень в адміністративних справах, зокрема, одним із способів судового контролю є порядок визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду, регламентований статтею 383 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Відповідно до частин першої та другої статті 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Європейський Суд з прав людини звертає увагу на те, що судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні (рішення у справі Скордіно проти Італії. Таким чином, виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом (рішення у справі Сіка проти Словаччини).

Аналіз зазначених вище рішень Європейського Суду з прав людини свідчить про те, що з метою забезпечення права особи на ефективний судовий захист в адміністративному судочинстві існує інститут судового контролю за виконанням судового рішення. Судовий контроль - це спеціальний вид провадження в адміністративному судочинстві, відмінний від позовного, що має спеціальну мету та полягає не у вирішенні нового публічно-правового спору, а у перевірці всіх обставин, що перешкоджають виконанню такої постанови суду та відновленню порушених прав особи-позивача.

Згідно Положення про Пенсійний фонд України, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2014 року № 280 «Про затвердження Положення про Пенсійний фонд України», бюджет Пенсійного фонду України затверджує Уряд України.

Отже, Кабінет Міністрів України є органом, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, а Пенсійний фонд України органом, який реалізує означену політику, в тому числі за рахунок коштів Державного бюджету України.

Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднання управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 22.12.2014 року № 28-2, Волноваське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, планує доходи та видатки коштів Фонду в районі (місті), у межах своєї компетенції забезпечує виконання бюджетного фонду.

За приписами статті 23 Бюджетного кодексу України будь які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюють лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України.

Відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 116 Бюджетного кодексу України взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом чи законом про Державний бюджет України. Визнається порушенням бюджетного законодавства, та тягне за собою застосування заходів впливу і відповідальність керівника чи інших посадових осіб, з вини яких допущені порушення бюджетного законодавства.

Головним розпорядником коштів, що мають соціальне спрямування, зокрема бюджету Пенсійного фонду України, є Міністерство соціальної політики України, розпорядником нижчого рівня Пенсійний фонд України та відповідно Головне управління Пенсійного фонду України.

Відповідно до частини шостої статті 383 КАС України, за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

Частинами першою, другою, четвертою статті 249 КАС України визначено, що суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону. У разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними. В окремій ухвалі суд має зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги яких порушено, і в чому саме полягає порушення.

Судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом (стаття 370 КАС України).

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) із заявою про примусове виконання виконавчого листа у справі № 520/5292/2020, на підставі чого 28.09.2020 відкрито виконавче провадження та встановлено строк для добровільного виконання рішення суду протягом 10 робочих днів.

Матеріалами справи підтверджено, що суддівський стаж позивача складає 25 років 4 місяці, з урахуванням якого позивачеві має бути визначено розмір грошового утримання.

Відповідно до положень ч.3 ст.142 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Отже, за встановлено стажу, розмір грошового утримання позивача має бути більшим ніж 50 відсотків розміру суддівської винагороди працюючого судді.

Проте, листом ГУ ПФУ в Харківській області від 16.10.2020 № 2000-0218-8/79534 позивача повідомлено про те, що 06.10.2020 на виконання рішення суду управлінням проведено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання позивача. Зазначено, що розрахунок з 19.02.2020 по 29.02.2020 складає 105100.00 грн. (210200.00х50%). Доплата до перерахунку за вказаний період у сумі 20921.42 грн буде нараховано на листопад 2020.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що в разі не виконання рішення суду, яке набуло законної сили, підривається авторитет судової гілки влади і в цілому авторитет демократичної держави. Рішення суду, яке набуло законної сили - має бути виконане. Виконання рішення суду забезпечує довіру суспільства до суду. Оскільки довіра до суду формується не тільки через прийняття судом справедливого рішення, а й зокрема через виконання цього рішення. Натомість невиконання рішення суду формує недовіру до суду, що недопустимо в демократичній державі. Водночас суб`єкт владних повноважень, який є стороною у справі, має бути зразком для громадськості щодо належного виконання рішення суду, не чекаючи при цьому примусового виконання такого рішення суду.

Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.09.2020 № 520/5292/2020 неправомірно визначено процентний розмір утримання судді, який має бути застосований при визначенні грошового утримання позивача та як наслідок невірно визначено розмір грошового утримання судді, у межах якого рішення суду звернуто до негайного виконання.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо винесення окремої ухвали для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню прав позивача при виконанні рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.09.2020 по справі № 520/5292/2020.

Суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано задовольнив заяву позивача подану в порядку ст. 383 КАС Україин.

Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що окрема ухвала Харківського окружного адміністративного суду від 06.11.2020 року по справі № 520/5292/2020 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог відповідача.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області залишити без задоволення.

Окрему ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 06.11.2020 року по справі № 520/5292/2020 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.О. Кононенко
Судді(підпис) (підпис) Я.М. Макаренко В.А. Калиновський
Повний текст постанови складено 02.02.2021 року