Справа № 440/3499/20
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2021-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2021 р.Справа № 440/3499/20
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Макаренко Я.М.,

Суддів: Мінаєвої О.М. , Калиновського В.А. ,

за участю секретаря судового засідання Лисенко К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04.09.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Н.І. Слободянюк, м. Полтава, по справі № 440/3499/20

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Полтавській області

про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки),

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 /далі - позивач, ОСОБА_1 / звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Полтавській області /далі - відповідач, ГУ ДПС у Полтавській області/ про визнання протиправною та скасування вимоги Головного управління ДПС у Полтавській області №Ф-6261-50У від 14 лютого 2020 року про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску в сумі 8262,54 грн /а.с.1-6/.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 04.09.2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Полтавській області (вул. Європейська, буд. 4, м. Полтава, Полтавська область, 36000, ідентифікаційний код 43142831) про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) задоволено.

Визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДПС у Полтавській області №Ф-6261-50У від 14 лютого 2020 року.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області (вул. Європейська, буд. 4, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ідентифікаційний код 43142831) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) витрати зі сплати судового збору у сумі 840,80 грн (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок).

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04.09.2020 року та винести нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначив, що позивач перебуває на обліку в податковому органі як самозайнята особа ( з ознакою здійснення незалежної професійної діяльності) з 23 листопада 1999 року, а тому є платником єдиного внеску відповідно до статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування". В інтегрованій картці по єдиному внеску позивача в автоматичному режимі проведено нарахування єдиного внеску за період з ІІ кварталу 2019 року по IV квартал 2019 року у загальній сумі 8262,54 грн, у зв`язку з чим 14 лютого 2020 року ГУ ДПС у Полтавській області сформована вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-6261-50У.

Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до загальнодоступних відомостей з Єдиного реєстру адвокатів України /а.с.76/ ОСОБА_1 має право на здійснення адвокатської діяльності відповідно до свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 308 від 05 жовтня 1999 року /а.с. 78/.

23 листопада 1999 року ОСОБА_1 взято на облік як платника податків з ознакою здійснення незалежної професійної діяльності та 08 грудня 1999 року як платника єдиного внеску, що підтверджується відповідними даними з інформаційної бази ДПС України /а.с. 68/.

Відповідно до запису №14 в трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 від 29 серпня 1985 року ОСОБА_1 з 03 грудня 2012 року призначений на посаду директора Приватного підприємства "Адвокатське бюро Юрія Сліпченка" /а.с. 13/.

За працівника ОСОБА_1 у період з ІІ кварталу 2019 року по IV квартал 2019 року Приватне підприємство "Адвокатське бюро Юрія Сліпченка" відповідно до пункту 1 частини першої статті 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" нараховувало та сплачувало єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, на підтвердження чого ОСОБА_1 надав копії відповідних платіжних доручень №27 від 18 квітня 2010 року, №33 від 26 квітня 2019 року, №37 від 17 травня 2019 року, №42 від 30 травня 2019 року, №47 від 18 червня 2019 року, №51 від 01 липня 2019 року, №58 від 18 липня 2019 року, №62 від 02 серпня 2019 року, №67 від 16 серпня 2019 року, №73 від 02 вересня 2019 року, №77 від 17 вересня 2019 року, №83 від 02 жовтня 2019 року, №86 від 17 жовтня 2019 року, №92 від 31 жовтня 2019 року, №102 від 02 грудня 2019 року, №106 від 18 грудня 2019 року, №111 від 27 грудня 2019 року /а.с.26-42/ та довідки про нарахування та сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за працівника ОСОБА_1 №1 від 30 червня 2020 року, виданої Приватним підприємством "Адвокатське бюро Юрія Сліпченка" /а.с. 14/.

Згідно з відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків за 2019 рік /а.с. 80/ Приватним підприємством "Адвокатське бюро Юрія Сліпченка" нараховано та виплачено ОСОБА_1 за ІІ - ІV квартали 2019 року заробітну плату /код ознаки доходу - 101/, а згідно з індивідуальними відомостями про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форма ОК-5) /а.с. 85-88/ Приватним підприємством "Адвокатське бюро Юрія Сліпченка" утримано з заробітної плати ОСОБА_1 та сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад та грудень (ІІ - ІV квартали) 2019 року.

З відомостей про ф/о-платників річної податкової декларації станом на 17 липня 2020 року №275 від 17 липня 2020 року /а.с.72/ та з відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків за 2019 рік /а.с. 80/ вбачається, що доходів від провадження незалежної професійної діяльності (адвокатської) ОСОБА_1 за 2019 рік не отримано.

Відповідно до корінця вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-6261-50 від 14 лютого 2020 року /а.с.65/ загальна сума боргу ОСОБА_1 станом на 31 січня 2020 року становить 28863,89 грн.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-6261-50 від 14 лютого 2020 року направлена ГУ ДПС у Полтавській області ОСОБА_1 та повернута до органу ДПС з відміткою відділення поштового зв`язку від 06 квітня 2020 року "інші причини, які не дали змоги виконати обов`язок пересилання поштового відправлення" /а.с. 65-зворот/.

Головним управлінням ДПС у Полтавській області сформована вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-6261-50У від 14 лютого 2020 року за платежем з єдиного внеску на суму узгодженого боргу - 8262,54 грн /а.с. 8, 67/. Єдиний внесок визначено ОСОБА_1 до сплати за період з ІІ кварталу 2019 року по IV квартал 2019 року (квітень 2019 року - грудень 2019 року) на загальну суму 8262,54 грн /а.с.57-62, 67, 69-71/.

Як зазначає у позовній заяві /а.с. 1-6/ позивач, про існування цієї вимоги він дізнався після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження ВП №62374336, відкритого постановою від 22червня 2020 року, - 25 червня 2020 року.

З вимогою про сплату боргу (недоїмки) №Ф-6261-50У від 14 лютого 2020 року з єдиного внеску в сумі 8262,54 грн позивач не погодився та 03 липня 2020 року звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з протиправності оскаржуваної вимоги.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень пункту 41.1 статті 41 Податкового кодексу України (далі ПК України), контролюючими органами є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та державну політику з адміністрування єдиного внеску, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового та митного законодавства, законодавства з питань сплати єдиного внеску та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган, його територіальні органи.

Згідно підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті ПК України, самозайнята особа - це платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Незалежна професійна діяльність - це участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Порядок обчислення і сплати єдиного внеску встановлено положеннями Закону № 2464-VІ, згідно частин 2 та 3 статті 9 якого, обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Відповідно до частини 8 статті 9 Закону № 2464-VІ, платники єдиного внеску, зазначені у пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 1 травня наступного року. Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік. У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця її останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи.

Єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць (підпункт 2 пункту 1 статті 7 Закону № 2464-VІ).

Метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

На підставі наведеного, можливо зробити висновок, що, з урахуванням особливостей форми діяльності самозайнятих осіб, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

Отже, особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, зокрема адвокатську, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Інше тлумачення норм Закону № 2464-VI щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДФС і мають свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, та які одночасно перебувають у трудових відносинах в межах цієї діяльності, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Наведене вище узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, який викладений у постановах від 27.11.2019 року у справі № 160/3114/19 та від 05.12.2019 року по справі № 260/358/19.

Водночас, колегія суддів зазначає, що перелік платників та особливості сплати єдиного внеску в залежності від категорії унормовано статтею 4 Закону № 2464-VI.

Згідно пункту 5 частини 1 статті 4 Закону № 2464-VI, платниками єдиного внеску є особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Так, особи, які провадять в тому числі адвокатську діяльність та отримують дохід від цієї діяльності, віднесені згідно пункту 5 частини 1 статті 4 Закону № 2464-VI до платників єдиного внеску.

Отже, необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності як самозайнята особа та отримання доходу від такої діяльності. При цьому, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю лише посвідчує право адвоката на здійснення професійної діяльності, однак не є підставою та доказом здійснення адвокатської діяльності.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.03.2019 року у справі № 820/6324/17 (№ К/9901/51065/18, № К /9901/50934/18).

Пунктом 2 частини 1 статті 1 Закону України від 05.07.2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі Закон № 5076-VI) передбачено, що адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Згідно положень статті 13 Закону № 5076-VI, адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 має право на здійснення адвокатської діяльності відповідно до свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 308 від 05 жовтня 1999 року /а.с. 78.

В інтегрованій картці по єдиному внеску позивача в автоматичному режимі проведено нарахування єдиного внеску за період з ІІ кварталу 2019 року по IV квартал 2019 року у загальній сумі 8262,54 грн, у зв`язку з чим 14 лютого 2020 року ГУ ДПС у Полтавській області сформована вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-6261-50У.

Водночас, колегія суддів зазначає, що відповідно до запису №14 в трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 від 29 серпня 1985 року ОСОБА_1 з 03 грудня 2012 року призначений на посаду директора Приватного підприємства "Адвокатське бюро Юрія Сліпченка" /а.с. 13/.

За працівника ОСОБА_1 у період з ІІ кварталу 2019 року по IV квартал 2019 року Приватне підприємство "Адвокатське бюро Юрія Сліпченка" відповідно до пункту 1 частини першої статті 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" нараховувало та сплачувало єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, на підтвердження чого ОСОБА_1 надав копії відповідних платіжних доручень №27 від 18 квітня 2010 року, №33 від 26 квітня 2019 року, №37 від 17 травня 2019 року, №42 від 30 травня 2019 року, №47 від 18 червня 2019 року, №51 від 01 липня 2019 року, №58 від 18 липня 2019 року, №62 від 02 серпня 2019 року, №67 від 16 серпня 2019 року, №73 від 02 вересня 2019 року, №77 від 17 вересня 2019 року, №83 від 02 жовтня 2019 року, №86 від 17 жовтня 2019 року, №92 від 31 жовтня 2019 року, №102 від 02 грудня 2019 року, №106 від 18 грудня 2019 року, №111 від 27 грудня 2019 року /а.с.26-42/ та довідки про нарахування та сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за працівника ОСОБА_1 №1 від 30 червня 2020 року, виданої Приватним підприємством "Адвокатське бюро Юрія Сліпченка" /а.с. 14/.

Згідно з відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків за 2019 рік /а.с. 80/ Приватним підприємством "Адвокатське бюро Юрія Сліпченка" нараховано та виплачено ОСОБА_1 за ІІ - ІV квартали 2019 року заробітну плату /код ознаки доходу - 101/, а згідно з індивідуальними відомостями про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форма ОК-5) /а.с. 85-88/ Приватним підприємством "Адвокатське бюро Юрія Сліпченка" утримано з заробітної плати ОСОБА_1 та сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад та грудень (ІІ - ІV квартали) 2019 року.

З відомостей про ф/о-платників річної податкової декларації станом на 17 липня 2020 року №275 від 17 липня 2020 року /а.с.72/ та з відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків за 2019 рік /а.с. 80/ вбачається, що доходів від провадження незалежної професійної діяльності (адвокатської) ОСОБА_1 за 2019 рік не отримано.

Враховуючи те, що позивач як самозайнята особа (адвокат) поза межами трудової діяльності доходів від незалежної професійної діяльності не отримує, визначена в оскаржуваній вимозі Головного управління ДПС у Полтавській області №Ф-6261-50У від 14 лютого 2020 року про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску сума єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 8262,54 грн фактично є подвійним оподаткуванням одного й того самого доходу позивача.

При цьому, представником відповідача до суду не надано будь - яких пояснень або належних та допустимих доказів того, що позивач здійснює незалежну професійну діяльність поза межами трудових відносин, як самозайнята особа та отримує дохід від такої діяльності.

За приписами частини 1, 2 статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Дотримуючись принципу верховенства права, суд застосовує висновки, висловлені Європейським судом з прав людини у справі "Серков проти України" (заява №39766/05), "Щокін проти України" (заяви №23759/03 та №37943/06), якими було встановлено порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, оскільки органи державної влади віддали перевагу найменш сприятливому тлумаченню національного законодавства, що призвело до накладення на заявника додаткових зобов`язань зі сплати податку.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 2 статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене, відповідач як суб`єкт владних повноважень, на якого частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України покладено обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, не довів суду правомірності своїх дій щодо нарахування єдиного соціального внеску позивачу.

За наведених вище обставин, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для визнання протиправною та скасування вимоги Головного управління ДПС у Полтавській області №Ф-6261-50У від 14 лютого 2020 року про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску в сумі 8262,54 грн.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги відповідача колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ч.1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення-без змін.

Згідно зі ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, рішення або ухвалу-без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Полтавській області залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04.09.2020 року по справі № 440/3499/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)Я.М. Макаренко
Судді(підпис) (підпис) О.М. Мінаєва В.А. Калиновський
Повний текст постанови складено 29.01.2021 року