Справа № 308/3774/20
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2021-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2021 рокуЛьвівСправа № 308/3774/20 пров. № А/857/14463/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.

суддів Гудима Л.Я., Довгополова О.М.

з участю секретаря судового засідання Хітрень О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Закарпатської митниці Держмитслужби на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09 жовтня 2020 року в справі №308/3774/20 (суддя Данко В.Й., м. Ужгород) за позовом ОСОБА_1 до Закарпатської митниці Держмитслужби про скасування постанови в справі про порушення митних правил,-

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Закарпатської митниці Держмитслужби, в якому просив: а) скасувати постанову в справі про порушення митних правил №0413/30500/20 від 02.04.2020 про визнання його винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ст. 485 МК України, та накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 23064,66грн.;

б) провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Рішенням від 09 жовтня 2020 року Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області адміністративний позов задовольнив повністю.

Скасував постанову в справі про порушення митних правил №0413/30500/20 від 02.04.2020, винесену в.о. начальника Закарпатської митниці Держмитслужби Іванусом В.І., про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ст. 485 Митного кодексу України, справу про адміністративне правопорушення закрив.

Стягнув за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Закарпатської митниці Держмитслужби на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 840, 80грн (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок).

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Закарпатська митниця Держмитслужби подала апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник вказує на те, що суд першої інстанції не надав належної правової оцінки всім обставинам справи.

Зокрема, в ході вивчення та перевірки документів, які були подані декларантом до митної декларації, а саме - свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 09.03.2020 та відповідно до отриманої інформації від офіційного представника СТО АУДІ ,,Закарпат-Авто", було встановлено, що фактична дата виробництва легкового автомобіля марки ,,AUDI", модель ,,SQ5", ідентифікаційний номер кузова ,, НОМЕР_1 " - ,,22.11.2013", натомість декларант вказав 2014 рік. Зазначення декларантом ОСОБА_1 у митній декларації ІМ40ДЕ №UА305160/2020/0011395 неправдивих відомостей щодо календарного року виготовлення транспортного засобу призвело до зменшення митних платежів та податків на суму 7688,22грн.

Позивач, як декларант, мав право здійснити огляд транспортного засобу та визначити рік виготовлення автомобіля, оглянувши вузли та агрегати автомобіля, на яких зазначається рік виготовлення, однак таким не скористався.

Окрім того, позивач також не звертався до Закарпатської митниці Держмитслужби із письмовою заявою про відкликання митної декларації ІМ40ДЕ №UА305160/2020/0011395 чи внесення до неї змін, подання яких допускається до моменту завершення митного оформлення.

А відтак, винесена відносно позивача постанова є обґрунтованою та такою, що винесена із дотриманням норм адміністративного та митного законодавства.

З огляду на викладене, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову.

Позивач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що в силу вимог ч. 4 ст. 304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Учасники справи викликалися в судове засідання, проте у зв`язку з їх неявкою фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд встановив та матеріалами справи підтверджується, що 02.04.2020 відносно позивача було винесено постанову в справі про порушення митних правил №0413/30500/20 за ст. 485 МК України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 23064,66 грн за те, що при підготовці та поданні до митного оформлення митної декларації від 11.03.2020 №UА305160/2020/0011395 ним було заявлено неправдиві відомості щодо року виготовлення транспортного засобу ,,AUDI", модель ,,SQ5", ідентифікаційний номер кузова ,, НОМЕР_1 ", а саме - вказано рік виготовлення ,,2014", замість вірного ,,22.11.2013", що призвело до зменшення розміру митних платежів на суму 7688,22 грн.

Судом з матеріалів справи також встановлено, що ОСОБА_1 на підставі договору №21 про надання брокерських послуг та декларування товарів, укладеного 24.12.2014 між ППМБФ ,,Брок-сервіс" та ТОВ ,,Соло", здійснював декларування транспортного засобу ,,AUDI", модель ,,SQ5", ідентифікаційний номер кузова ,, НОМЕР_1 ", для чого ним було подано до Закарпатської митниці Держмитслужби 10.03.2020 попередню митну декларацію ІМ40ЕЕ №UА305160/2020/011129 та додаткову декларацію до попередньої митної декларації ІМ40ДЕ №UА305160/2020/0011395, в яких в графі 31 вказано календарний рік виготовлення транспортного засобу ,,2014". Також подано рахунок-фактуру (інвойс) від 21.02.2020 № 2024; договір купівлі-продажу від 21.02.2020 №5/2020, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 09.03.2020 № НОМЕР_2 , в яких відсутня дата виготовлення транспортного засобу ,,22.11.2013".

З метою визначення правильності заповнення поданої митної декларації та відповідності доданих до неї документів установленим вимогам митним органом здійснювалася перевірка митної декларації.

11.03.2020 у відповідності до ст. 269 МК України ОСОБА_1 звертався і заявою №1, в якій просив надати дозвіл на внесення змін до митної декларації №UА305160/2020/0011395 у зв`язку з допущенням технічної помилки при заповненні графи 31. Однак, згідно з наявним в матеріалах справи повідомленням декларанту, досилку не прийнято в базу даних.

16.03.2020 декларант ОСОБА_1 подав декларацію МД №UА305160/2020/012185, у якій задекларовано той же автомобіль ,,AUDI", модель ,,SQ5", ідентифікаційний номер кузова ,, НОМЕР_1 ", та вказано рік виготовлення ,,2013".

Як вказується позивачем, визначена відповідачем різниця в розмірі митних платежів була сплачена ним ще до винесення оскаржуваної постанови, а саме - 16.03.2020. Відповідач вказані обставини не спростував.

Враховуючи наведені вище обставини, відсутність мети на неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру, подання всіх необхідних документів для митного оформлення товару, які були ним перевірені та відповідали фактичним даним, які були зазначені в таких документах, позивач, вважаючи, що в даному випадку є всі підстави для скасування оскаржуваної постанови, звернувся в суд з позовом.

Задовольняючи позов суд, першої інстанції виходив з його обґрунтованості та посилався на відсутність в діях позивача ознак порушення митних правил.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, враховуючи межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Статтею 485 МК України, в редакції чинній на час ввезення транспортного засобу позивачем (далі - МК України), встановлено, що заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів.

Для притягнення до відповідальності, згідно з статтею 485 МК України необхідно доведення факту заявлення в митній декларації, в даному випадку, неправдивих відомостей та/або надання документів, що містять неправдиві відомості, вини у формі прямого умислу, а також наявність в діях особи особливої мети - ухилення від сплати податків та зборів, або зменшення їх розміру.

Відповідно до частини 1 статті 458 МК України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Згідно частини першої статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За змістом статті 10 Кодексу про адміністративні правопорушення України адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

При цьому, статтею 485 Митним кодексом України передбачено наявність спеціальної протиправної мети неправомірного звільнення від сплати чи зменшення розміру сплати митних платежів, що вказує на те, що це правопорушення може бути вчинено тільки з умисною формою вини, оскільки необережно не можливо заявити неправдиві відомості.

Згідно з частиною 1 статті 248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Відповідно до частини 1 статті 257 МК України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи.

Частиною 2 статті 264 МК України встановлено, що митна декларація та інші документи подаються митному органу в електронному вигляді з дотриманням вимог цього Кодексу або на паперових носіях. Митна декларація на паперовому носії супроводжується її електронною копією. Разом із митною декларацією митному органу подаються рахунок або інший документ, що визначає вартість товару, та, у випадках, установлених цим Кодексом, декларація митної вартості. Відомості про документи, визначені частиною 3 статті 335 цього Кодексу, зазначаються декларантом або уповноваженою ним особою у встановленому порядку в митній декларації. На вимогу митного органу декларант або уповноважена ним особа зобов`язані надати митному органу оригінали таких документів або засвідчені в установленому порядку їхні копії, якщо законодавством не передбачено подання оригіналів.

З метою визначення правильності заповнення поданої митної декларації та відповідності доданих до неї документів установленим вимогам орган доходів і зборів здійснює перевірку митної декларації. Митна декларація приймається для митного оформлення, якщо вона подана за встановленою формою, підписана особою, яка її подала, і перевіркою цієї декларації встановлено, що вона містить всі необхідні відомості і до неї додано всі документи, визначені цим Кодексом. (частини 5, 6 статті 264 МК України)

Відповідно до ч. 3 ст. 335 МК України разом з митною декларацією органу доходів і зборів подаються рахунок або інший документ, який визначає вартість товару, та, у випадках, встановлених цим Кодексом, декларація митної вартості. У встановленому цим Кодексом порядку в митній декларації декларантом або уповноваженою ним особою зазначаються відомості про: документи, що підтверджують повноваження особи, яка подає митну декларацію; зовнішньоекономічний договір (контракт) або інші документи, що підтверджують право володіння, користування та/або розпорядження товарами; транспортні (перевізні) документи; комерційні документи, наявні у особи, яка подає декларацію; у разі необхідності - документи, що підтверджують дотримання заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності; документи, що підтверджують дотримання обмежень, які виникають у зв`язку із застосуванням захисних, антидемпінгових та компенсаційних заходів (за наявності таких обмежень); у випадках, передбачених цим Кодексом, документи, що підтверджують країну походження товару; у разі необхідності документи, що підтверджують сплату та/або забезпечення сплати митних платежів; у разі необхідності - документи, що підтверджують право на пільги із сплати митних платежів, на застосування повного чи часткового звільнення від сплати митних платежів відповідно до обраного митного режиму; у разі необхідності - документи, що підтверджують зміну термінів сплати митних платежів; у разі необхідності - документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів та обраний метод її визначення відповідно до статті 53 цього Кодексу.

Перелік документів, що подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості, визначений статтею 53 МК України.

З положень ст. 215 ПК України вбачається, що розмір ставки акцизного податку для транспортних засобів розраховуються в залежності від терміну використання транспортного засобу.

Отож, спірні правовідносини фактично зводяться до правильності декларування у МД даних про дату виготовлення та дату першої реєстрації ТЗ, що визначає у свою чергу тривалість використання ТЗ.

Як вбачається з матеріалів справи, декларант подав митну декларацію типу ІМ40ДЕ №UА305160/2020/0011395, разом з всіма необхідними товаросупровідними документами, серед яких: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 09.03.2020 року, в якому зазначена дата першої реєстрації транспортного засобу - 19.02.2014 року; рахунок - фактуру (інвойс) від 21.02.2020 №2024 та договір купівлі-продажу від 21.02.2020 №5/2020, в яких вказано рік випуску транспортного засобу - 2014. А тому у вказаній декларації позивач відобразив відомості відносно року виготовлення транспортного засобу на підставі наведених документів, та відповідно вказав ,,2014".

Згідно зі статтею 495 МК України доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються: 1) протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів; 2) поясненнями свідків; 3) поясненнями особи, яка притягується до відповідальності; 4) висновком експерта; 5) іншими документами (належним чином завіреними їх копіями або витягами з них) та інформацією, у тому числі тими, що перебувають в електронному вигляді, а також товарами - безпосередніми предметами порушення митних правил, товарами із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю, транспортними засобами, що використовувалися для переміщення безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України.

Згідно зі ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст.74 КАС України).

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначені норми приписують обов`язок суб`єкта владних повноважень щодо доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності.

Оскільки позивач проти вчинення правопорушення заперечував, з чим не погоджувався відповідач, останній зобов`язаний подати докази на спростування таких заперечень.

Так, зі змісту апеляційної скарги колегія суддів вбачає, що митний орган покликається на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 09.03.2020 року, в якому, як вказує відповідач, зазначена дата виготовлення транспортного засобу - 22.11.2013.

Проте ретельно дослідивши вказаний вище документ, колегія суддів зазначає, що у вказаному свідоцтві є дата 26.11.2013, а не 22.11.2013, однак з такого неможливо встановити, що дата 26.11.2013 є саме датою виготовлення транспортного засобу. Адже вказана дата зазначена у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу не у графі В, яка містить дані щодо дати виготовлення та дати реєстрації транспортного засобу, а у графі, що містить неосновні відмітки. При цьому, встановити зміст такої відмітки неможливо, оскільки наявна в матеріалах справи копія свідоцтва не містить перекладу такої графи на українську мову.

Щодо використання митним органом інформації про дату виготовлення транспортного засобу, надану офіційним представником СТО АУДІ ,,Закарпат-Авто", колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункт 5 частини першої статті 352 Податкового Кодексу України посадовими особами органів доходів і зборів під час проведення перевірок можуть бути використані, зокрема, отримані від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджені відомості щодо вартісних, кількісних або якісних характеристик, країни походження, складу та інших характеристик, які мають значення для оподаткування товарів, їх ввезення (пересилання) на митну територію України або на територію вільної митної зони чи вивезення (пересилання) за межі митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення.

Відповідно до пункту 54.4 статті 54 ПК України у разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджених відомостей щодо країни походження, вартісних, кількісних або якісних характеристик, які мають значення для оподаткування товарів і предметів при ввезенні (пересиланні) на митну територію України або територію вільної митної зони або вивезенні (пересиланні) товарів і предметів з митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення, митний орган має право самостійно визначити базу оподаткування та податкові зобов`язання платника податків шляхом проведення дій, визначених пунктом 54.3 цієї статті, на підставі відомостей, зазначених у таких документах.

Як наслідок приведених норм законодавства, підставою для такого висновку, як декларування недостовірної інформації щодо дати виготовлення та дати першої реєстрації транспортного засобу, яке призвело до заниження митних платежів, можуть бути лише документально підтверджені відомості, надіслані уповноваженими органами іноземних держав.

Натомість, відповідач, обґрунтовуючи правомірність винесеної постанови посилається на лист офіційного представника СТО АУДІ ,,Закарпат-Авто", як на належні докази, які підтверджують вчинення позивачем порушення.

Однак, вказаний лист судом до уваги не береться, оскільки вказана юридична особа не є уповноваженим органом іноземної держави, що має право встановлювати такі дані чи надавати відповідну інформацію, а також у такому листі не вказано, з яких джерел встановлено інформацію про дату виготовлення ввезеного автомобіля.

Окрім того, відповідно до пункту 8 частини першої статті 336 МК України митний контроль здійснюється безпосередньо посадовими особами органів доходів і зборів шляхом, зокрема, направлення запитів до інших державних органів, установ та організацій, уповноважених органів іноземних держав для встановлення автентичності документів, поданих органу доходів і зборів.

Однак, відповідач не надав доказів направлення запитів та отримання від уповноважених органів іноземних держав інформації, яка б спростувала автентичність поданих позивачем до митного оформлення документів.

Таким чином, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що на підставі наявних у справі матеріалів не встановлено, що позивач, визначаючи рік випуску транспортного засобу ,,AUDI", модель ,,SQ5", ідентифікаційний номер кузова ,, НОМЕР_1 " діяв недобросовісно, мав умисел щодо заявлення неправдивих відомостей щодо ввезеного транспортного засобу та заниження митних платежів. З товаросупровідних документів на вказаний автомобіль, так само як із відкритих джерел, які використовував позивач в при здійсненні декларування, неможливо було встановити, що датою виготовлення транспортного засобу є 22.11.2013.

Відповідач не спростував належними та допустимими доказами достовірність декларування позивачем даних щодо дати випуску транспортного засобу, не довів наявність умислу в діях позивача, спрямованого на вчинення порушення митних правил, передбаченого ст.485 МК України, а також переслідування мети, спрямованої на неправомірне зменшення розміру митних платежів, що свідчить про відсутність в діях позивача складу порушення митних правил, передбаченого ст. 485 МК України, а також про невідповідність висновків, що містяться в оскаржуваній постанові про порушення митних правил фактичним обставинам справи, що є підставою для її скасування та закриття провадження у справі про порушення митних правил.

З огляду на викладене вище, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вжив усіх заходів до всебічного і повного дослідження обставин справи і прийняв законне й обґрунтоване рішення.

Наведені обставини спростовують доводи апеляційної скарги про невідповідність рішення суду першої інстанції нормам матеріального та процесуального права, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Інші, зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС) України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись статтями 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Закарпатської митниці Держмитслужби залишити без задоволення, а рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09 жовтня 2020 року в справі №308/3774/20 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В. В. Святецький
судді Л. Я. Гудим
О. М. Довгополов
Повне судове рішення складено 28.01.2021.