Справа № 640/11919/19
Суддя: Маруліна Л.О.
Дата ухвалення: 2021-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2021 року м. Київ № 640/11919/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Маруліної Л.О., вирішивши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фенікс»

до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві

про визнання протиправним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фенікс» (далі також - позивач) звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (далі також - відповідач), в якому просить:

1. Визнати протиправним рішення від 13.05.2019 року №, відповідно до якого нарахована сума штрафу та пені складає 24384, 30 грн. (двадцять чотири тисячі триста вісімдесят чотири гривні 30 копійок).

2. Скасувати рішення від 13.05.2019 року №, відповідно до якого нарахована сума штрафу та пені складає 24384, 30 (двадцять чотири тисячі триста вісімдесят чотири гривні 30 копійок).

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 20.10.2017 року, у зв`язку зі зміною адреси позивач перейшов на облік з ДПІ Солом`янського району ГУ ДФС у м. Києві до ДПІ Печерського району ГУ ДФС у м. Києві. З технічних причин єдиний внесок сплачувався до ДПІ Солом`янського району ГУ ДФС у м. Києві замість ДПІ Печерського району ГУ ДФС у м. Києві Вважає, що допущена помилка не свідчить про несплату необхідної суми єдиного соціального внеску у визначений законодавством строк та не спричинила настання жодних негативних наслідків або збитків для відповідного бюджету та держави в цілому, оскільки страхові кошти в подальшому у будь-якому разі підлягали перерахуванню на відповідні рахунки 3719, відкриті на ім`я ДФС в казначействі. До того ж, така помилка самостійно виявлена та вжиті відповідні заходи щодо спрямування коштів за належністю.

Ухвалою суду від 08.07.2019 року відкрито провадження у справі і призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

30.07.2019 року від відповідача через канцелярію суду надійшов відзив, з якого вбачається, що відповідач не погоджується з заявленими позовними вимогами та вважає їх безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки за ІКП передана до ДПІ Печерського району ГУ ДФС у м. Києві, за попереднім місцем знаходження ідентифікувати платника неможливо, як наслідок виникла недоїмка в ІКП з єдиного соціального внеску, у зв`язку з чим було винесено рішення про застосування штрафних санкцій від 13.05.2019 року №.

Позивачем через канцелярію суду 01.08.2019 року подано заперечення на відзив, де позивач звертає увагу, що сплата ЄСВ була ним здійснена своєчасно, кошти фактично надійшли на рахунок контролюючого органу, а невірне зазначення номера рахунку у платіжних дорученнях не є достатньою підставою для висновку про несплату необхідної суми грошового зобов`язання у визначений Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року №2464-VІ строк та, як наслідок, для притягнення платника податків до адміністративної відповідальності.

05.09.2020 року відповідачем через канцелярію суду подану заяву про заміну сторони відповідача по даній справі з Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на належного Головне управління Державної податкової служби у м. Києві (ГУ ДПС у м. Києві) .

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.03.2020 року клопотання Голови Комісії з реорганізації ГУ ДФС у м. Києві про заміну відповідача правонаступником задоволено. Замінено відповідача - Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві () на правонаступника - Головне управління Державної податкової служби у м. Києві (7).

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, проаналізувавши положення чинного законодавства, судом встановлено наступне.

31.10.2017 року платіжним дорученням №FR-4753464, 10.11.2017 року, платіжним дорученням №FR-5387774, 16.11.2017 року платіжним дорученням №FR-5750447, 28.11.2017 року платіжним дорученням №FR-6504479, 30.11.2017 року платіжним дорученням №FR-6655726, 01.12.2017 року платіжним дорученням №FR-6737017, 06.12.2017 року платіжним дорученням №FR-7042858, 15.12.2017 року платіжним дорученням №FR-7605214, позивачем здійснено оплату сум єдиного соціального внеску в розмірі 159 578,15 грн., проте, у платіжних дорученнях зазначено рахунок НОМЕР_1 , який призначений для обслуговування коштів єдиного внеску підприємств міста Києва Солом`янського району ДПІ ГУ ДФС, а не відповідний рахунок НОМЕР_2, призначений для обслуговування коштів єдиного внеску підприємств міста Києва Печерського району ДПІ ГУ ДФС.

В грудні 2017 року до ДПІ Солом`янського району ГУ ДФС у м. Києві позивачем подано заяви вх.№1299, 1300 від 26.12.2017 року та вх. №1304 від 28.12.2017 року про перенесення єдиного внеску з ДПІ Солом`янського району ГУ ДФС у м. Києві до ДПІ Печерського району ГУ ДФС у м. Києві.

Як наслідок, за несвоєчасне перерахування єдиного соціального внеску, ГУ ДФС у м. Києві прийнято рішення від 13.05.2019 року № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несвоєчасну сплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, яким до позивача застосовано штраф в розмірі 22 760,35 грн. та пеню в розмірі 1 623,95 грн., які протягом 10 календарних днів після надходження рішення підлягають (сплаті) на рахунки ГУ ДФС у м. Києві в сумі 24384, 30 грн.

21.05.2019 року вих. №254/ф Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фенікс» до Державної фіскальної служби України подано скаргу на рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, в якій позивач просить скасувати рішення від 13.05.2019 року №, відповідно до якого нарахована сума штрафу та пені складає 24 384,30 грн. та звернути увагу на правову позицію Верховного Суду, яка висловлювалась у постановах від 24.10.2018 року у справі №760/6097/16-а та від 14.11.2018 року у справі №805/3665/16-а.

Державною фіскальною службою України 20.06.2019 року №28316/6/99-99-11-05-02-25 прийняте рішення про результати розгляду скарги, згідно якого рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперарахування) єдиного внеску від 13.05.2019 року № ГУ ДФС у м. Києві залишено без змін, а скаргу ТОВ «Фінансова компанія «Фенікс» від 21.05.2019 року №254/Ф - без задоволення.

Позивач вважає, що кошти перераховані до бюджету в повному обсязі та в терміни, визначені законодавством, внаслідок чого просить скасувати оскаржуване рішення про застосування штрафних санкцій, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначено Законом України від 08 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі також - Закон № 2464-VI).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно із пунктом 1 частиною другою статті 6 Закону № 2464-VI, платник єдиного внеску зобов`язаний, зокрема, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для його зарахування, крім єдиного внеску, який сплачується в іноземній валюті розташованими за межами України підприємствами, установами, організаціями (у тому числі міжнародними) за працюючих у них громадян України та громадянами України, які працюють або постійно проживають за межами України, відповідно до договорів про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі також - договір про добровільну участь) (частина п`ята статті 9 Закону №2464).

Абзацом 1 частиною восьмою статті 9 Закону № 2464-VI визначено, що платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

За змістом абзацу 1 частини десятої статті 9 Закону №2464 днем сплати єдиного внеску вважається: у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки органу доходів і зборів - день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок органу доходів і зборів.

В той же час, у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом (ч. 11 ст.9 Закону №2464).

Аналіз зазначених вище норм дає змогу дійти висновку, що чинним законодавством передбачено обов`язок сплати платником податків єдиного внеску у встановлені законом строки, а також передбачена відповідальність за порушення таких строків сплати.

Судом встановлено, що позивачем було сплачено єдиний внесок, у строк, передбачений абзацом 1 частиною восьмою статті 9 Закону № 2464-VI), до Державного бюджету України, проте така сплата помилково була здійснена на інший субрахунок.

На переконання суду, здійснення помилки під час перерахування узгодженої суми грошового зобов`язання до державного бюджету в строк, встановлений законом, має кваліфікуватися як дія, хоча й помилкова. Відтак дії, які не містять ознак бездіяльності платника податків при сплаті узгодженої суми грошового зобов`язання, не можуть бути підставою для застосування штрафів, передбачені пунктом 2 частини десятої статті 25 Закону № 2464.

Підставою застосування даного виду санкцій є винне, протиправне невиконання чи неналежне виконання суб`єктом господарювання своїх зобов`язань, передбачених чинним законодавством.

Оскільки позивачем фактично було здійснено необхідні дії для повного та своєчасного виконання свого податкового обов`язку, то помилкове зазначення рахунку на який такий податок сплачується під час сплати суми податкового зобов`язання не є достатньою правовою підставою для висновку про несвоєчасну сплату необхідної суми грошового зобов`язання у визначений строк, а відтак і для застосування штрафних (фінансових) санкцій.

Таким чином, оскільки помилкове перерахування позивачем коштів на рахунок податкового органу за попереднім місцем реєстрації не вплинуло на виконання обов`язку платника зі сплати єдиного внеску до бюджету, та ним самостійно нараховано зобов`язання за зазначеним платежем, застосування до позивача штрафу і пені є неправомірним.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 14.11.2018 року № 805/3665/16-а, від 24.10.2018 року у справі №760/6097/16-а (2а/760/590/16), від 20.02.2018 року у справі №816/591/16, від 21.02.2018 року у справі №813/1008/16, від 14.02.2018 року у справі №816/1254/17, від 02.06.2018 року у справі №826/1/16 (К/9901/28108/18), від 17.01.2018 року у справі №2а-2686/09/2670 (К/9901/2649/18) та у постанові Верховного Суду України від 16.06.2015 року №21-377а15.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва, з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, вважає, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на задоволення позовних вимог та згідно з вимогами статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати позивача у сумі 1 921,00 гривень, сплачені згідно з платіжним дорученням від 27.06.2019 року №FR-1505503 підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у м. Києві.

Керуючись статтями 2, 6, 8, 9, 77, 139, 243 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фенікс» задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним рішення від 13.05.2019 року №, відповідно до якого нарахована сума штрафу та пені складає 24384, 30 грн. (двадцять чотири тисячі триста вісімдесят чотири гривні 30 копійок).

3. Скасувати рішення від 13.05.2019 року №, відповідно до якого нарахована сума штрафу та пені складає 24384, 30 (двадцять чотири тисячі триста вісімдесят чотири гривні 30 копійок).

4. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фенікс» (01042, м. Київ, провулок Новопечерський, 5, ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у м. Києві (04116, м. Київ, вулиця Шолуденка, 33/19, ) суму сплаченого судового збору у розмірі 1 921 (одна тисяча девятсот двадцять одну гривню) 00 копійок.

Відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України. апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до пп. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю ««Фінансова компанія «Фенікс» (01042, м. Київ, провулок Новопечерський, 5, );

Відповідач: Головне управління Державної податкової служби у місті Києві (, адреса: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33-19).

Повне судове рішення складено 27.01.2021 року.

Суддя Л.О. Маруліна