Справа № 420/7514/19
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2021-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/7514/19
Головуючий в 1 інстанції: Бжассо Н.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Джабурія О.В.

суддів - Вербицької Н.В.

- Кравченка К.В.

при секретарі - Філімович І.М.

за участю:

представника позивача - Піскун О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Офісу Генерального прокурора на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Першої кадрової комісії Генеральної прокуратури України, Генеральної прокуратури України, Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним і скасування рішення від 04 листопада 2019 року №238, наказу №1531ц від 15 листопада 2019 року, зобов`язання поновити на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ПОЗОВНІ ВИМОГИ ТА

НАСЛІДКИ ВИРІШЕННЯ ПОЗОВУ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Першої кадрової комісії Генеральної прокуратури України, Генеральної прокуратури України, за результатом розгляду якого, з урахуванням уточненої позовної заяви, позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Першої кадрової комісії Генеральної прокуратури України від 04.11.2019 року №238 про неуспішне проходження ОСОБА_1 атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосування закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора;

- визнати протиправним і скасувати наказ Генеральної прокуратури України від 15.11.2019 року №1531ц про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника відділу роботи з кадрами управління роботи з кадрами та персоналом державної служби Департаменту кадрової роботи та державної служби Генеральної прокуратури України та органів прокуратури на підставі п.9 ч.1 ст.51 Закону України "Про прокуратуру" з 20.11.2019 року;

- зобов`язати Генеральну прокуратуру України з 21.11.2019 року поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника відділу роботи з кадрами управління роботи з кадрами та персоналом державної служби Департаменту кадрової роботи та державної служби Генеральної прокуратури України.

- стягнути з Генеральної прокуратури України на користь ОСОБА_1 середній заробіток на час вимушеного прогулу з 21.11.2019 року до дати винесення судом рішення по суті спору включно;

- допустити до негайного виконання рішення суду у частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування адміністративного позову позивач зазначає, що ОСОБА_1 , з 2004 року працював в органах прокуратури України, з 26.10.2017 року на посаді заступника начальника відділу роботи з кадрами управління роботи з кадрами та персоналом державної служби Департаменту кадрової роботи та державної служби Генеральної прокуратури України. Рішенням першої кадрової комісії Генеральної прокуратури України від 04.11.2019 року №238 визначено, що позивач не успішно пройшов атестацію за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосування закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора. Наказом Генеральної прокуратури України від 15.11.2019 року № 1531ц позивача звільнено з посади заступника начальника відділу роботи з кадрами управління роботи з кадрами та персоналом державної служби Департаменту кадрової роботи та державної служби Генеральної прокуратури України та органів прокуратури на підставі п.9 ч.1 ст.51 Закону України "Про прокуратуру" з 20.11.2019 року. На думку позивача, вказані рішення та наказ прийнято протиправно. Так, позивач зазначає, що комісія безпідставно не перенесла дату його іспиту, а замість цього протиправно визнала позивача таким, що не успішно пройшов іспит. Так, позивач зазначає, що 22.10.2019 року він потрапив до стаціонару кардіологічного відділення Київської клінічної лікарні на залізничному транспорті №2 у зв`язку з захворюванням - діагноз "Гіпертонічна хвороба II ступеню", про що свідчить листок непрацездатності та того ж дня надав заяву про перенесення дати іспиту. Вказану заяву Перша кадрова комісія задовольнила та 29.10.2019 року ухвалила рішення про нову дату складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань і умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора прокурорами Генеральної прокуратури України, які з поважних причин не змогли з`явитись на тестування 23-24.10.2019 року. Зазначеним рішенням дату іспиту призначено на 04.11.2019 року з 09:00 до 11:25. Проте, позивач зазначає, що на вказану дату він продовжував лікуватися, у зв`язку з чим 01.11.2019 року надав заяву про перенесення дати іспиту у зв`язку з поважною причиною - тимчасовою непрацездатністю. Незважаючи на це, Перша кадрова комісія 04.11.2019 року не перенесла дату атестації та замість цього прийняла рішення №238 про неуспішне проходження ОСОБА_1 атестації за результатом складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосування закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора. Таке рішення позивач вважає протиправним, оскільки підстави для перенесення дати іспиту були, попередню ідентичну заяву комісією задоволено, а 04.11.2019 року за одних й тих самих обставин прийнято протилежне рішення, що суперечить абз.3 п.11 Порядку. ОСОБА_1 зазначає, що "Неуспішне проходження атестації" передбачає вчинення особою активних дій щодо проходження атестації, однак негативного їх результату. Однак, з його боку дії щодо проходження атестації не вчинялися, будь-якого результату не отримано. Навпроти, мала місце бездіяльність, що не мала якогось результату. Також, на думку позивача, перша кадрова комісія є неповноважним суб`єктом для прийняття рішення про неуспішне проходження прокурором атестації, оскільки відповідно до п.11 Прикінцевих і перехідних положень Закону № 113-ІХ атестація прокурорів проводиться кадровими комісіями Офісу Генерального прокурора. Крім цього, позивач зазначає, що підстав для звільнення його за п.9 ч.1 ст.51 Закону України "Про прокуратуру" не було. В оскарженому наказі зазначено, що позивача звільнено за п.9 ч.1 ст.51 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 року №1697-VІІ. Однак, передбачених вказаною нормою підстав для звільнення не було. Крім безпідставності звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора, позивач вважає, що його безпідставно звільнено з адміністративної посади.

07.02.2020 року засобами електронного зв`язку та 10.02.2020 року засобами поштового зв`язку на адресу суду надійшов відзив на адміністративний позов з огляду на який, представник Офісу Генерального прокурора зазначає, що позов ОСОБА_1 до задоволення не належить. Зокрема, згідно до вимог п.6 розд.11 "Прикінцеві і перехідні положення" Закону №113-ІХ з дня набрання чинності цим Законом усі прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі п.9 ч.1 ст.51 Закону України "Про прокуратуру" (далі - Закон №1697-VІІ). За приписами п.7 розд.II Прикінцеві і перехідні положення" Закону № 113-ІХ, прокурори та слідчі органів прокуратури, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів і слідчих у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом. Наказом Генерального прокурора від 17.10.2019 року №233 затверджено Порядок роботи кадрових комісій, та того ж дня наказом №234 створено Першу кадрову комісію та визначено її персональний склад. Позивачем, який обіймав посаду заступника начальника відділу роботи з кадрами управління роботи з кадрами та персоналом державної служби Департаменту кадрової роботи та державної служби Генеральної прокуратури України, подано в установлений строк заяву затвердженої форми до Генерального прокурора про переведення до Офісу Генерального прокурора. В подальшому, 17.10.2019 року Першою кадровою комісією затверджено графік складання прокурорами Генеральної прокуратури України іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора, відповідно до якого позивач 23.10.2019 року мав би складати зазначений Іспит. Однак, через тимчасову непрацездатність, позивач не зміг прийняти участь у Іспиті, про що інформував Першу кадрову комісію 22.10.2019 року та просив визначити йому іншу дату для його складання. Першою кадровою комісією заяву позивача задоволено та визначено іншу дату та час для складання Іспиту, а саме 04.11.2019 року, за умови надання ним документального підтвердження поважності причини неявки на іспит до початку перенесеного іспиту. Відповідно до абз.2 п.11 розд.І Порядку, у разі неявки прокурора для проходження відповідного етапу атестації у встановлені кадровою комісією дату, час та місце, кадрова комісія ухвалює рішення про неуспішне проходження атестації таким прокурором. Факт неявки прокурора фіксується кадровою комісією у протоколі засідання, під час якого мав відбуватися відповідний етап атестації такого прокурора. У визначені першою кадровою комісією час та місце позивач не з`явився. У зв`язку з цим першою кадровою комісією, зафіксовано факт відсутності позивача та, керуючись п.п.13, 17 розд. II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону №1 13-ІX, п.6 розд. І, п.5 розд.II Порядку проходження прокурорами атестації, обґрунтовано прийнято рішення №238 про неуспішне проходження позивачем атестації. Представник відповідача зазначає, що рішення першої кадрової комісії від 04.11.2019 року №238 прийнято уповноваженим органом на підставі та у спосіб, визначених вищевказаними нормами Закону. Ураховуючи викладене, відповідно до вимог пп.2 п.19 розд.II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону № 113-ІХ, наказом Генерального прокурора від 21.12.2019 року №2121ц позивача звільнено з посади заступника начальника відділу роботи з кадрами управління роботи з кадрами та персоналом державної служби Департаменту кадрової роботи та державної служби Генеральної прокуратури України та з органів прокуратури на підставі п.9 ч.1 ст.51 Закону №1697-VІІ. Представник відповідача наголошує на тому, що при цьому позивача звільнено з посади прокурора на підставі ст.51 Закону України "Про прокуратуру", а не з адміністративної посади, тому норми ч.1 ст.41 Закону України "Про прокуратуру" відповідачем не застосовувались. Натомість, було застосовано п.2 ч.2 ст.41 Закону України "Про прокуратуру", згідно з яким повноваження прокурора на адміністративній посаді припиняються у разі звільнення з посади прокурора або припинення повноважень на посаді прокурора, як правильно зазначено в оскаржуваному наказі Генерального прокурора. Також, представник відповідача вважає необґрунтованими доводи позову про те, що кадрова комісія є не уповноваженим органом для проведення атестації прокурорів, оскільки пунктом 3 розд. II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону №1 13-ІХ передбачено, що до дня початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур їх повноваження здійснюють відповідно Генеральна прокуратура України, регіональні прокуратури, місцеві прокуратури. Представник відповідача зазначає, що відповідно до вимог п.19 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону №113-ІХ звільнення прокурорів за п.9 ч.1 ст.51 Закону №1697-VІІ здійснюється за умови настання однієї з підстав, передбачених пп.1-4 п.19 розд.II Закону №113-ІХ. При цьому, такої умови як прийняття Генеральним прокурором рішення про ліквідацію чи реорганізацію органу прокуратури, скорочення кількості прокурорів вказаним пунктом не передбачено. Юридичним фактом, що зумовлює звільнення на підставі п.9 ст.51 Закону №1697-VІІ, в даному випадку, є неуспішне проходження позивачем атестації.

18.02.2020 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив на адміністративний позов.

Ухвалою суду від 19.02.2020 року, яка занесена до протоколу підготовчого засідання, суд, з урахуванням заперечень представника позивача щодо заміни відповідача у справі, залучив у якості співвідповідача Офіс Генерального прокурора.

Під час судового розгляду справи представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити з підстав, викладених у позові та відповіді на відзив, а також у додаткових письмових поясненнях.

Представник відповідача, Офісу Генерального прокурора, заперечувала проти задоволення позовних вимог та просила відмовити у задоволенні адміністративного позову з підстав, викладених у відзиві.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2020 року задоволено позов ОСОБА_1 .

Визнано протиправним та скасовано рішення Першої кадрової комісії Генеральної прокуратури України №238 від 04 листопада 2019 року про неуспішне проходження ОСОБА_1 атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора.

Визнано протиправним та скасовано наказ Генеральної прокуратури України № 1531ц від 15 листопада 2019 року про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника відділу роботи з кадрами управління роботи з кадрами та персоналом державної служби Департаменту кадрової роботи та державної служби Генеральної прокуратури України та органів прокуратури на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" з 20 листопада 2019 року.

Поновлено ОСОБА_1 з 20 листопада 2019 року на посаді заступника начальника відділу роботи з кадрами управління роботи з кадрами та персоналом державної служби Департаменту кадрової роботи та державної служби Генеральної прокуратури України.

Стягнуто з Генеральної прокуратури України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 20 листопада 2019 року по 05 жовтня 2020 року (по день ухвалення рішення) у розмірі 389 287 (триста вісімдесят дев`ять тисяч двісті вісімдесят сім) грн. 83 копійки, з урахуванням належних до сплати податків та інших обов`язкових платежів.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника відділу роботи з кадрами управління роботи з кадрами та персоналом державної служби Департаменту кадрової роботи та державної служби Генеральної прокуратури України та в частині стягнення заробітної плати за один місяць у розмірі 38 217 (тридцять вісім тисяч двісті сімнадцять) грн. 76 копійок з урахуванням належних до сплати податків та інших обов`язкових платежів.

На вказане рішення суду Офіс Генерального прокурора подав апеляційну скаргу. Апелянт просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2020 року та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Апелянт в своїй апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції при ухваленні рішення порушені норми матеріального права, у зв`язку з чим, на думку апелянта, рішення є незаконним та таким, що підлягає скасуванню.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

КОЛЕГІЯ СУДДІВ ВСТАНОВИЛА

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 працював на посаді заступника начальника відділу роботи з кадрами управління роботи з кадрами та персоналом державної служби Департаменту кадрової роботи та державної служби Генеральної прокуратури України.

Відповідно до наказу Генерального прокурора №234 від 17.10.2019 року утворено першу кадрову комісію, з метою проведення атестації прокурорів і слідчих Генеральної прокуратури України.

17.10.2019 року Перша кадрова комісія Генеральної прокуратури України затвердила графік складання іспиту у формі анонімного тестування на знання та вміння у застосуванні закону і відповідність здійснювати повноваження прокурора, згідно з яким прокурори Генеральної прокуратури складали іспит 23 та 24 жовтня 2019 року.

22.10.2019 року ОСОБА_1 звернувся до кадрової комісії із заявою, яка зареєстрована в Генеральній прокуратурі України 22.10.2019 року за №29, в якій просив перенести дату іспиту у формі анонімного тестування на знання та вміння у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора у зв`язку із поважною причиною, а саме тимчасовою непрацездатністю починаючи з 22 жовтня 2019 року на невизначений час. Документ, що підтверджує інформацію про поважні причини неявки на складання відповідного іспиту, позивач зобов`язався надати після одужання.

Відповідно до протоколу засідання Першої кадрової комісії №4 від 24.10.2019 року, комісія розглянула заяву ОСОБА_1 про перенесення дати іспиту та вирішила допустити позивача до складання іспиту за умови надання документального підтвердження інформації про поважні причини неявки до початку перенесеного іспиту.

29.10.2019 року Перша кадрова комісія Генеральної прокуратури України ухвалила рішення про нову дату складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань і умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора прокурорами Генеральної прокуратури України, які з поважних причин не змогли з`явитись на тестування 23-24 жовтня 2019 року, ким визначила дату складання іспиту 04.11.2019 року.

01.11.2019 року ОСОБА_1 звернувся до кадрової комісії із заявою, яка зареєстрована в Генеральній прокуратурі України 01.11.2019 року за №16, в якій просив перенести дату іспиту у формі анонімного тестування на знання та вміння у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора у зв`язку із поважною причиною, а саме тимчасовою непрацездатністю починаючи з 22 жовтня 2019 року на невизначений час. Документ, що підтверджує інформацію про поважні причини неявки на складання відповідного іспиту, позивач зобов`язався надати після одужання.

04.11.2019 року відбулося засідання Першої кадрової комісії, оформлене протоколом №7, на якому, у тому числі, розглянуто клопотання позивача.

04.11.2019 року кадрова комісія №1 прийняла рішення №238 "Про неуспішне проходження прокурором атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора".

Згідно з вказаним рішенням, керуючись пунктами 13,17 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури", пунктом 11 розділу І Порядку проходження прокурорами атестації, враховуючи, що заступник начальника відділу роботи з кадрами управління роботи з кадрами та персоналом державної служби Департаменту кадрової роботи та державної служби Генеральної прокуратури України Мерденов Ю.Ю. не з`явився на складання іспиту у формі анонімного тестування з метою виявлення рівня знань і умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора, що відбувався 23, 24 жовтня, 04 листопада 2019 року, він не допускається до проходження наступних етапів атестації. У зв`язку з цим, комісія вирішила, що заступник начальника відділу роботи з кадрами управління роботи з кадрами та персоналом державної служби Департаменту кадрової роботи та державної служби Генеральної прокуратури України ОСОБА_1 неуспішно пройшов атестацію.

15.11.2019 року Генеральний прокурор України, керуючись статтею 9, пунктом 2 частини 2 статті 41 Закону України "Про прокуратуру", підпунктом 2 пункту 19 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури", прийняв наказ № 1531ц про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника відділу роботи з кадрами управління роботи з кадрами та персоналом державної служби Департаменту кадрової роботи та державної служби Генеральної прокуратури України та органів прокуратури на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України "Про прокуратуру" з 20.11.2019 року.

ЗАСТОСУВАННЯ НОРМ ПРАВА

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає та враховує наступне.

Закон України "Про прокуратуру" (далі - Закон №1789) визначає правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України.

Статтею 9 Закону №1789 визначені повноваження Генерального прокурора, зокрема щодо видання наказів з питань призначення та звільнення прокурорів на адміністративні посади, призначення на посади та звільнення з посад прокурорів Офісу Генерального прокурора у випадках та порядку, встановлених цим Законом.

Пунктом 1 ч.1 ст.16 Закону №1697-VII встановлено, що незалежність прокурора забезпечується, зокрема, особливим порядком його призначення на посаду, звільнення з посади, притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Відповідно до вимог ч.3 ст.16 Закону №1697-VII, прокурор призначається на посаду безстроково та може бути звільнений з посади, його повноваження на посаді можуть бути припинені лише з підстав та в порядку, передбачених законом.

Згідно до вимог ч.1 ст.51 Закону №1697-VII, прокурор звільняється з посади у разі:

1) неможливості виконувати свої повноваження за станом здоров`я;

2) порушення ним вимог щодо несумісності, передбачених статтею 18 цього Закону;

3) набрання законної сили судовим рішенням про притягнення прокурора до адміністративної відповідальності за корупційне правопорушення, пов`язане з порушенням обмежень, передбачених Законом України "Про запобігання корупції";

4) неможливості переведення на іншу посаду або відсутності згоди на це у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі;

5) набрання законної сили обвинувальним вироком суду щодо нього;

6) припинення громадянства України або набуття громадянства іншої держави;

7) подання заяви про звільнення з посади за власним бажанням;

8) неможливості подальшого перебування на тимчасово вакантній посаді;

9) ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймав посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Приписами п.1 ч.2 ст.51 Закону №1697-VII передбачено, що особами, які в установленому цим Законом порядку приймають рішення про звільнення прокурора з посади, є: Генеральний прокурор - стосовно прокурорів Офісу Генерального прокурора.

19 вересня 2019 року прийнято Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" №113-IX (далі - Закон №113), який набрав чинності 25.09.2019 року.

Відповідно до вимог п.п.1,2 ч.1 Закону №113, до Кодексу законів про працю України внесено наступні зміни:

доповнено стаття 32 частиною п`ятою такого змісту: "Переведення прокурорів відбувається з урахуванням особливостей, визначених законом, що регулює їхній статус";

статтю 40 доповнено частиною п`ятою такого змісту: "Особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42 1, частин першої, другої і третьої статті 49 2, статті 74, частини третьої статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус".

Згідно до вимог ч.21 Закону №113, Законом внесені зміни до Закону №1697 "Про прокуратуру", зокрема, в тексті Закону №1697 слова "Генеральна прокуратура України", "регіональні прокуратури", "місцеві прокуратури" замінено відповідно на "Офіс Генерального прокурора", "обласні прокуратури", "окружні прокуратури".

Статтю 51 Закону № 1697 доповнено частиною п`ятою:

"5. На звільнення прокурорів з посади з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої цієї статті, не поширюються положення законодавства щодо пропозиції іншої роботи та переведення на іншу роботу при звільненні у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, щодо строків попередження про звільнення, щодо переважного права на залишення на роботі, щодо переважного права на укладення трудового договору у разі поворотного прийняття на роботу, щодо збереження місця роботи на період щорічної відпустки та на період відрядження".

Розділом II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону №113, зупинено до 1 вересня 2021 року дію пункту 7 частини восьмої статті 8 1; пункту 6 частини першої статті 9; пункту 5 частини першої статті 11; пунктів 3 і 4 1 частини першої статті 13; частини другої статті 28; статей 29, 31, 32 - 35, 37, 38; частин четвертої, п`ятої, сьомої, восьмої статті 39; частини третьої статті 45; частин першої - восьмої, абзацу першого частини дев`ятої, частин десятої і одинадцятої статті 46; статті 47; частин першої - третьої, п`ятої - дев`ятої статті 48; частини шостої статті 49; статті 60; пунктів 3 і 5 частини другої статті 67; пункту 1 частини дев`ятої статті 71; статей 73 - 76; частин першої - третьої статті 77; статей 78, 79 Закону України "Про прокуратуру".

Згідно до вимог п.п.3, 4 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону №113, до дня початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур їх повноваження здійснюють відповідно Генеральна прокуратура України, регіональні прокуратури, місцеві прокуратури.

За прокурорами та керівниками регіональних, місцевих і військових прокуратур, прокурорами і керівниками структурних підрозділів Генеральної прокуратури України зберігається відповідний правовий статус, який вони мали до набрання чинності цим Законом, при реалізації функцій прокуратури до дня їх звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури. На зазначений період оплата праці працівників Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури.

День початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур визначається рішеннями Генерального прокурора стосовно Офісу Генерального прокурора, усіх обласних прокуратур, усіх окружних прокуратур. Вказані рішення публікуються у газеті "Голос України".

Відповідно до вимог п.п.6,7 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону №113, з дня набрання чинності цим Законом усі прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру". Прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом.

Пунктом 10 цього розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону №113 передбачено, що прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур (у тому числі ті, які були відряджені до Національної академії прокуратури України для участі в її роботі на постійній основі) мають право в строк, визначений Порядком проходження прокурорами атестації, подати Генеральному прокурору заяву про переведення на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах. У заяві також повинно бути зазначено про намір пройти атестацію, надано згоду на обробку персональних даних, на застосування процедур та умов проведення атестації. Форма та порядок подачі заяви визначаються Порядком проходження прокурорами атестації.

Під час розгляду справи суд встановив, що позивач у відповідності до приписів Закону №113 звернувся до Генеральної прокуратури із заявою про переведення до Офісу Генерального прокурора.

Відповідно до вимог п.11 Розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону №113, атестація прокурорів проводиться кадровими комісіями офісу Генерального прокурора, кадровими комісіями обласних прокуратур.

Наказом Генерального прокурора від 03.10.2019 року №221 затверджено Порядок проходження прокурорами атестації (далі Порядок № 221).

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 4 Порядку №221, атестація прокурорів - це встановлена розділом II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" (далі - Закон) та цим Порядком процедура надання оцінки професійній компетентності, професійній етиці та доброчесності прокурорів Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур і військових прокуратур.

Атестація прокурорів Генеральної прокуратури України (включаючи прокурорів Головної військової прокуратури, прокурорів секретаріату Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів), регіональних, місцевих прокуратур та військових прокуратур проводиться відповідними кадровими комісіями.

Порядок роботи, перелік і склад кадрових комісій визначаються відповідними наказами Генерального прокурора.

Перша кадрова комісія утворена на підставі наказу Генерального прокурора Генеральної прокуратури України з урахування вимог п.3 Розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону №113.

Згідно до вимог п.1 ч.6 Порядку №221, атестація включає такі етапи: складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора.

Приписами ч.8 Порядку №221 передбачено, що за результатами атестації прокурора відповідна кадрова комісія ухвалює одне із таких рішень: 1) рішення про успішне проходження прокурором атестації; 2) рішення про неуспішне проходження прокурором атестації.

Відповідно до вимог ч.11 Порядку №221, особиста участь прокурора на всіх етапах атестації є обов`язковою. Перед кожним етапом атестації прокурор пред`являє кадровій комісії паспорт або службове посвідчення прокурора.

У разі неявки прокурора для проходження відповідного етапу атестації у встановлені кадровою комісією дату, час та місце, кадрова комісія ухвалює рішення про неуспішне проходження атестації таким прокурором. Факт неявки прокурора фіксується кадровою комісією у протоколі засідання, під час якого мав відбуватися відповідний етап атестації такого прокурора.

У виключних випадках, за наявності заяви, підписаної прокурором або належним чином уповноваженою ним особою (якщо сам прокурор за станом здоров`я не може її підписати або подати особисто до комісії) про перенесення дати іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора, або дати іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки, або дати співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності, кадрова комісія має право протягом трьох робочих днів з дня отримання такої заяви ухвалити рішення про перенесення дати складення відповідного іспиту, проведення співбесіди для такого прокурора.

Заява має бути передана безпосередньо секретарю відповідної кадрової комісії не пізніше трьох днів з дати, на яку було призначено іспит, співбесіду відповідного прокурора. До заяви має бути долучена копія документу, що підтверджує інформацію про поважні причини неявки прокурора на складення відповідного іспиту, проходження співбесіди. У разі неможливості надати документальне підтвердження інформації про причини неявки в день подання заяви, прокурор має надати таке документальне підтвердження в день, на який комісією було перенесено проходження відповідного етапу атестації, однак до початку складення відповідного іспиту, проходження співбесіди. Якщо прокурор не надасть документальне підтвердження інформації про поважні причини його неявки до початку перенесеного складення відповідного іспиту, проходження співбесіди, комісія ухвалює рішення про неуспішне проходження атестації таким прокурором.

Якщо заява прокурора подана до кадрової комісії з порушенням строку, визначеного цим пунктом, або якщо у заяві не вказані поважні причини неявки прокурора на складення відповідного іспиту, проведення співбесіди кадрова комісія ухвалює рішення про відмову у перенесенні дати та про неуспішне проходження атестації таким прокурором.

Інформація про нову дату складення відповідного іспиту, проведення співбесіди для такого прокурора оприлюднюється на офіційному веб-сайті Генеральної прокуратури України (Офісу Генерального прокурора). З моменту оприлюднення відповідної інформації прокурор вважається повідомленим належним чином про нову дату проведення відповідного етапу атестації.

ОБҐРУНТУВАННЯ ДОВОДІВ СТОРІН

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, згідно листку непрацездатності серії АДЧ №353876 від 04.11.2019 року, що виданий Київською клінічною лікарнею на залізничному транспорті №2, ОСОБА_1 в період з 22.10.2019 року по 04.11.2019 року включно був тимчасово непрацездатним та перебував на лікуванні у стаціонарі. У листку непрацездатності вказано, що позивач продовжував хворіти.

Згідно листку непрацездатності серії АДР №922112 від 04.11.2019 року, що виданий Київською клінічною лікарнею на залізничному транспорті №2 на продовження листка № 353876, ОСОБА_1 у період з 05.11.2019 року по 08.11.2019 року включно був тимчасово непрацездатним та перебував на амбулаторному лікуванні. У листку непрацездатності зазначено, що позивач мав стати до робити 09.11.2019 року.

При цьому, колегія суддів зазначає, що позивач звертався 22.10.2019 року та 01.11.2019 року до секретаря кадрової комісії із заявами про перенесення дати іспиту на іншу дату у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю, починаючи з 22.10.2019 року на невизначений час. Позивач у заявах зазначав про те, що документ, що підтверджує інформацію про поважні причини неявки на складання відповідного іспиту буде надано після одужання.

З огляду на наявні в матеріалах справи листки непрацездатності, позивач у період з 22.10.2019 року по 04.11.2019 року перебував на стаціонарному лікуванні, після чого, з 05.11.2019 року по 08.11.2019 року продовжив лікуватися амбулаторно.

У своїх заявах, позивач повідомив комісію, про те, що тимчасова непрацездатність йому встановлена на невизначений час, а отже комісія, під час розгляду першої заяви позивача від 22.10.2019 року, призначаючи дату повторного виклику для складання іспиту, не врахувала відомості з приводу того, що позивач був тимчасово непрацездатним на невизначений час, що є порушенням прав позивача.

Згідно до вимог п.п.2.5, 2.9 розділу ІІ Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 13.11.2001 року № 455, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 4 грудня 2001 року за №1005/6196, листок непрацездатності у разі захворювання, травми, в тому числі й побутової, видається в день установлення непрацездатності, крім випадків лікування в стаціонарі.

У разі лікування в стаціонарі листок непрацездатності видається лікуючим лікарем спільно з завідувачем відділення за весь період стаціонарного лікування. У разі потреби продовження лікування в амбулаторних умовах листок непрацездатності може бути продовжено на термін до 3 календарних днів з обов`язковим обґрунтуванням у медичній карті стаціонарного хворого та витягу з неї.

Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що станом на дату подання заяви від 01.11.2019 року, позивач не міг надати комісії документ на підтвердження тимчасової непрацездатності, оскільки він перебував на стаціонарному лікуванні та листок працездатності отримав лише 04.11.2019 року, у день, коли було повторно призначено дату складання іспиту ОСОБА_1 .

При цьому, колегія суддів зазначає, що фактично комісія з однієї і тієї ж підстави (тимчасової непрацездатності позивача, яка не переривалася) спочатку задовольнила клопотання позивача про перенесення дати складання іспиту та призначила дату повторного виклику для складання іспиту без врахування невизначеного часу перебування позивача на лікарняному, а потім відмовила позивачу у перенесенні дати складання іспиту та прийняла рішення про неуспішне проходження прокурором атестації.

Тобто, відповідач не отримав від ОСОБА_1 листка непрацездатності, прийняв рішення про перенесення іспиту на дату, коли позивач продовжував перебувати на лікарняному та не міг з`явитися для складання іспиту, так само як не міг надати листок непрацездатності, чим позбавив права позивача на складання іспиту.

Таким чином, на підставі наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що рішення Першої кадрової комісії Генеральної прокуратури України від 04.11.2019 року №238 є протиправним та таким, що належить до скасування, як передчасне.

Згідно наказу №1531ц від 15.11.2019 року, ОСОБА_1 звільнено з посади заступника начальника відділу роботи з кадрами управління роботи з кадрами та персоналом державної служби Департаменту кадрової роботи та державної служби Генеральної прокуратури України та органів прокуратури на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України "Про прокуратуру".

Пункт 2 частини 2 статті 41 Закону України "Про прокуратуру" передбачає припинення повноважень прокурора на адміністративній посаді у разі його звільнення.

Згідно до вимог п.19 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону №113, прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру"за умови настання однієї із наступних підстав:

1) неподання прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури у встановлений строк заяви до Генерального прокурора про переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури та про намір у зв`язку із цим пройти атестацію;

2) рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури;

3) в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах відсутні вакантні посади, на які може бути здійснено переведення прокурора Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури, який успішно пройшов атестацію;

4) ненадання прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури, у разі успішного проходження ним атестації, згоди протягом трьох робочих днів на переведення на запропоновану йому посаду в Офісі Генерального прокурора, обласній прокуратурі, окружній прокуратурі.

Разом з тим, посилання в оскаржуваному наказі на п.9 ч.1 ст.51 Закону №1697, як підставу для звільнення, в нормі пп.2 п.19 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону №113, передбачає обов`язкову наявність двох юридичних фактів для прийняття рішення про звільнення:

рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури;

ліквідацію чи реорганізацію органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або скорочення частини кількості прокурорів органу прокуратури.

Застосування пункту 9 частини 1 статті 51 Закону №1697 має обов`язковою умовою наявність факту ліквідації, реорганізації, скорочення.

Текстове викладення підпункту 2 пункту 19 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону №113 у разі зміни застосованого словосполучення "на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" на текстовий виклад цієї норми в Законі №1697 - буде виглядати так: "прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора "у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури" за умови рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури.

Тобто, для звільнення особи з органів прокуратури на підставі пп. 2 пункту 19 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону №113 обов`язковою умовою є наявність факту ліквідації, реорганізації відповідного органу прокуратури або скорочення кількості працівників такого органу прокуратури.

Однак, в даному випадку ані реорганізація, ані ліквідація Генеральної прокуратури України, де був працевлаштований позивач не відбувалася.

Станом на день звільнення ОСОБА_1 , 15 листопада 2019 року, Офіс Генерального прокурора не було утворено, Генеральна прокуратура України, в якій працював позивач, не ліквідовано, накази про скорочення штатної чисельності не видавалися, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами та не спростовано представником відповідача під час розгляду справи.

Колегія суддів зазначає, що Генеральний прокурор не мав наданих йому Законом повноважень звільняти позивача з підстав, інших ніж визначені Законом України "Про прокуратуру", застосовуючи норми розділу "Прикінцеві і перехідні положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури", зокрема, підпункт 2 пункту 19 Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" міг бути застосований тільки у разі реорганізації чи ліквідації органу прокуратури чи скорочення штату прокурорів.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для визнання протиправним та скасування наказу Генеральної прокуратури України від 15.11.2019 року №1531ц.

Згідно з абз.1 ст.235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Згідно з абз.2 ст.235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок), який застосовується у випадку виплати середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Відповідно до абз.3 п.2 Порядку, у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Абзацом 3 пункту 3 Порядку визначено, що усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі. Згідно з п.5 Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Із п.5 Порядку вбачається, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абз.1 п.8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.

Відповідно до абз.1 п.8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати, як розрахункової величини для нарахування виплат, працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число днів у розрахунковому періоді (абз.2 п.8 Порядку).

Згідно довідки від 26.12.2019 року № 18-1393зп, заробітна плата позивача за останні два календарні місяці перед звільненням за вересень 2019 року та жовтень 2019 року склала відповідно 10 630,42 грн. та 24 920,96 грн. (нарахована заробітна плата). Сума середньоденної заробітної плати складає 1777, 57 грн. сума середньої заробітної плати складає 38 217, 76 грн.

Згідно з розрахунком норми тривалості робочого часу кількість календарних днів у період з 20 листопада 2019 року по 05 жовтня 2020 року (день ухвалення рішення) час вимушеного прогулу складає 219 робочих днів.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність стягнення з Генеральної прокуратури України на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 20 листопада 2019 року по 05 жовтня 2020 року (день ухвалення рішення) у розмірі 389 287 грн. 83 коп. (219 днів х 1777,57 грн.) з урахуванням належних до сплати податків та інших обов`язкових платежів.

Таким чином, на підставі наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 .

Відповідно до вимог ч.2 ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За таких обставин колегія суддів вважає наведені висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 8, 9, 10, 73, 74, 77 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що судове рішення підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308; 310; 315; 316; 321; 322; 325 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Офісу Генерального прокурора залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2020 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлений 01.02.2021 року.

Головуючий суддя Джабурія О.В.
Судді Кравченко К.В. Вербицька Н. В.