Справа № 640/31039/20
Суддя: Аверкова В.В.
Дата ухвалення: 2021-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2021 року м. Київ № 640/31039/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Аверкової В.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

третя особа Державна казначейська служба України

про визнання протиправною бездіяльності,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі по тексту - відповідач), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Державна казначейська служба України (далі по тексту - третя особа) в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (в особі старшого виконавця Сіренка С.В.) по нездійсненню дій по реальному зняттю арештів і обтяжень з майна і активів, арештів з банківських рахунків позивача;

- зобов`язати департамент Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (в особі старшого виконавця Сіренка С.В.) у повному обсязі вчинити дії по виконанню у ВП № 58280152 вимог, визначених при закінченні виконавчого провадження ч. 1, ч. 2 статті 40 Закону України «Про виконавче провадження», по зняттю арештів з ОСОБА_1 , майна та активів; по зняттю арештів з ОСОБА_1 банківських рахунків; по зняттю з розшуку ОСОБА_1 ; по виключенню ОСОБА_1 з Єдиного реєстру боржників; по скасуванню всіх інших вжитих заходів по виконанню у ВП № 58280152;

- стягнути на користь позивача моральну шкоду у розмірі 250000 грн;

- зобов`язати Державну казначейську службу України відшкодувати ОСОБА_1 моральну шкоду, спричинену департаментом Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у розмірі 250 000 грн, списавши цю суму з відповідного казначейського рахунку та передавши позивачу у власність.

В обґрунтування позову зазначено, що постанова про стягнення виконавчого збору, на підставі якої накладено арешт на кошти та банківські рахунки позивача, скасовано в межах адміністративної справи № 640/3430/19.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 грудня 2020 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено судове засідання на 22 грудня 2020 року. Зобов`язано відповідача надати суду до 22 грудня 2020 року: відзив на позовну заяву та належним чином засвідченні копії матеріалів виконавчого провадження № 58280152.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 грудня 2020 року прийнято заяву позивача про збільшення позовних вимог. Повторно зобов`язано Відділ примусового виконання судових рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України надати суду протягом 3-х днів з дня отримання даної ухвали: належним чином засвідченні копії матеріалів виконавчого провадження № 58280152; відзив на позовну заяву з урахуванням збільшення предмету позову.

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшло клопотання відповідача про надання додаткового часу, в якому просить суд продовжити строк встановлений ухвалою суду від 22 грудня 2020 року. В обґрунтування зазначено, зокрема, що у державного виконавця, у якого перебуває в провадження виконавче провадження № 58280152, підтверджено зараження COVID-19, співробітники Відділу, що контактували з державним виконавцем перебувають на самоізоляції, в зв`язку з чим немає можливості надати матеріали виконавчого провадження.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 січня 2021 року клопотання відповідача - задоволено. Продовжено строк Відділу примусового виконання судових рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на виконання ухвали суду від 22 грудня 2020 року на п`ять днів з дня отримання даної ухвали.

25 січня 2021 року (відповідно до відмітки служби діловодства суду) надійшов відзив на позов разом із матеріалами спірного виконавчого провадження.

Крім цього, відповідачем заявлено клопотання про зупинення провадження у справі № 640/31039/20 до розгляду Верховним Судом справи № 640/3430/19 предметом оскарження в якій є постанова про стягнення виконавчого збору, на підставі якої накладено арешт на майно позивача.

Разом з тим, постановою Верховного Суду від 21 січня 2021 року касаційну скаргу у справі № 640/3430/19 Міністерства юстиції України задоволено частково. Постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2020 року у справі №640/3430/19 змінено, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови. В іншій частині постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2020 року у справі №640/3430/19 залишено без змін.

З огляду на викладене, підстави для зупинення провадження як і підстави для задоволення клопотання відповідача відсутні.

Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

На виконанні у Відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебувало ВП №53831546 щодо примусового виконання виконавчого листа Печерського районного суду міста Києва від 17 березня 2017 року №757/6482/14-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Брокбізнесбанк" (замінено на правонаступника - ОСОБА_2 ) заборгованості по кредитному договору №07ф-231 від 17 жовтня 2007 року в розмірі 3 782 522,40 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України становило 105 014 623,29 грн.

25 квітня 2017 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Башіловим В.О. прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №53831546 на підставі виконавчого листа Печерського районного суду міста Києва від 17 березня 2017 року №757/6482/14-ц про стягнення з боржника 105.014.623,23 грн. та виконавчого збору в розмірі 10.501.462,32 грн.

25 квітня 2017 року постановою старшого державного виконавця про арешт майна боржника у виконавчому проваджені №538631546 накладено арешт на все рухоме майно ОСОБА_1

06 жовтня 2017 року постановою зупинено вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні №53831546 відповідно до ухвали Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 травня 2017 року у справі №757/6482/14-ц до закінчення касаційного провадження у справі.

Постановою старшого державного виконавця Башілова В.О. від 25 липня 2018 року поновлено виконавче провадження №53831546.

На виконання вимог ухвали Печерського районного суду міста Києва від 27 вересня 2018 року у справі №757/6482/14-ц старшим державним виконавцем Башіловим В.О. прийнято постанову про заміну сторони виконавчого провадження від 19 жовтня 2018 року у виконавчому провадженні №53831546 та постанову про розшук майна боржника від 19 жовтня 2018 року у виконавчому провадженні №53831546.

Представником стягувача ОСОБА_2 до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України подано заяву від 08 листопада 2018 року у виконавчому провадженні №53831546 про повернення виконавчого документа стягувачу без виконання, для подальшого звернення до приватного виконавця.

Старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Башіловим В.О. прийнято постанову від 27 листопада 2018 року про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні №53831546 (відкрито 25 квітня 2017 року) та стягнуто з ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 10 501 462,32 грн.

Старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Башіловим В.О. прийнято постанову від 03 грудня 2018 року про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні №53831546 на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження".

Державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенко В.А. прийнято постанову від 05 лютого 2019 року про відкриття виконавчого провадження №58280152 на підставі постанови від 27 листопада 2018 року №53831546 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 10.501.462,32 грн.

Постановою Старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 04 жовтня 2019 року у виконавчому провадженні № 58280152 накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках позивача в банках та всіх інших відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів Боржника.

Старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Башіловим В.О. прийнято постанову від 07 лютого 2019 року про розшук майна боржника та постанову арешт майна боржника у виконавчому провадженні №58280152.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2020 року рішення суду першої інстанції скасовано, прийнято нове про задоволення позовних вимог. Визнано протиправною та скасовано постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Башілова В.О. від 27 листопада 2018 року у ВП №53831546 про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 у розмірі 10 501 462,32 грн. Визнано протиправною та скасовано постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенка В.А. від 05 лютого 2019 року у ВП №58280152 про відкриття провадження, від 07 лютого 2019 року постанови про арешт майна боржника та про розшук майна боржника.

Постановою Верховного Суду від 21 січня 2021 року касаційну скаргу Міністерства юстиції України задоволено частково. Постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2020 року у справі №640/3430/19 змінено, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови. В іншій частині постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2020 року у справі №640/3430/19 залишено без змін.

Таким чином, станом на момент розгляду справи № 640/31039/20 постанова старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Башілова В.О. від 27 листопада 2018 року у ВП №53831546 про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 у розмірі 10 501 462,32 грн. скасована.

Матеріали справи свідчать, що позивач неодноразово звертався до державного виконавця із заявами (від 11 серпня 2020 року, від 05 жовтня 2020 року) про зняття обмежень з його майна.

Постановою Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 26 жовтня 2020 року закінчено виконавче провадження № 58280152, припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення.

Проте, позивач стверджує, що арешт з банківських рахунків не знятий, оскільки карткові рахунки позивача не разблоковані, оскільки відповідачем не направлялась постанова про закінчення виконавчого провадження до банківських установ.

Разом з тим, згідно супровідного листа від 09 грудня 2020 року № 58280152/20.1/23 відповідачем на адресу АБ «Укргазбанк», АТ «Універсал Банк», АТ КБ «Приватбанк» направлено постанову про закінчення виконавчого провадження від 26 жовтня 2020 року № 58280152 для виконання та до відома, винесену на підставі постанови від 27 листопада 2020 року № 53831546.

Відповідно до частини 2 статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Відповідно до статті 59 цього Закону у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

Відповідно до ч.ч. 4, 5 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

В рамках спірних правовідносин, суд зазначає, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2020 року рішення суду першої інстанції скасовано, прийнято нове про задоволення позовних вимог. Визнано протиправною та скасовано постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Башілова В.О. від 27 листопада 2018 року у ВП № 53831546 про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 у розмірі 10 501 462,32 грн. Визнано протиправною та скасовано постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенка В.А. від 05 лютого 2019 року у ВП №58280152 про відкриття провадження, від 07 лютого 2019 року постанови про арешт майна боржника та про розшук майна боржника.

Відповідно до статті 325 Кодексу адміністративного судочинства України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Наведене свідчить, що виконавче провадження № 58280152 підлягало закінченню із одночасним зняттям арешту державним виконавцем у червні 2020 року, після отримання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2020 року.

З урахуванням наведеного, суд виходить з положень Закону України "Про виконавче провадження", та приймає до уваги позицію відповідача щодо відсутності у Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України повноважень щодо зняття арешту з майна позивача.

Разом з цим, суд звертає вагу, що позивачем фактично обрано не належний спосіб захисту порушеного права, адже Закон України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII випадок позивача не належить до підстав зняття арешту державним виконавцем, а надає таке повноваження виключно суду.

Згідно з частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог шляхом зняття арешту з усього майна та банківських рахунків, що належить ОСОБА_1 , накладеного у ВП №58280152 постановами Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 05 лютого 2019 року про відкриття провадження, від 07 лютого 2019 року про арешт майна боржника, від 04 жовтня 2019 року про арешт коштів боржника.

Щодо вимог про стягнення на користь позивача моральної шкоди у розмірі 250 000 грн та зобов`язання Державну казначейську службу України відшкодувати ОСОБА_1 моральну шкоду, спричинену департаментом Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у розмірі 250 000 грн, списавши цю суму з відповідного казначейського рахунку та передавши позивачу у власність.

Частиною першою статті 22 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно зі статтею 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" моральна шкода може полягати у порушені права власності, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми при настанні інших негативних наслідків. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Під моральною шкодою законодавець розуміє втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі.

Пунктом 5 цієї постанови визначено, що при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, з`ясувати наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача та вини останнього в її заподіянні. З`ясувати чим підтверджується факт заподіяння шкоди, чи фізичних страждань, якими обставинами чи діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій формі позивач оцінює заподіяну шкоду, з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 22 грудня 2018 року у справі №826/23650/15.

Беручи до уваги те, що позивачем не доведено та не надано відповідних доказів завдання йому моральної шкоди, також не наведено міркування, з яких позивач виходив при визначені розміру шкоди, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині.

Крім цього, судом враховано правову позицію викладену, зокрема, в постановах Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №464/3789/17, від 22 січня 2020 року у справі №560/798/16-а та від 24 березня 2020 року у справі №818/607/17 про те, що «розумність» і «справедливість» є оціночними поняттями, враховуючи, що мало місце тривале невиконання судового рішення, що завдало позивачу моральної шкоди, проте, враховуючи, що позивачем фактично обрано не належний спосіб захисту порушеного права, адже згідно Закону України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII випадок позивача не належить до підстав зняття арешту державним виконавцем, а надає таке повноваження виключно суду, позов в цій частині не підлягає задоволенню.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Керуючись статтями 72-73, 76-77, 139, 143, 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,-

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

2. Зняти арешт з усього майна та банківських рахунків, що належить ОСОБА_1 , накладеного у ВП №58280152 постановами Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 05 лютого 2019 року про відкриття провадження, від 07 лютого 2019 року про арешт майна боржника, від 04 жовтня 2019 року про арешт коштів боржника.

3. В решті вимог відмовити.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 1681 (тисяча шістсот вісімдесят одна) гривня 20 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (01001, місто Київ, вул. Городецького 13, ).

Рішення суду, відповідно до частин першої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції/

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.В. Аверкова