Справа № 640/6064/20
Суддя: Клименчук Н.М.
Дата ухвалення: 2021-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2021 року м. Київ № 640/6064/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Клименчук Н.М., розглянувши у порядку письмового відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційне підприємство «Щорса, 32» до Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправними та скасування постанов, визнання протиправними дій,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційне підприємство «Щорса, 32» (надалі - Позивач, ТОВ «ЖЕП «Щорса, 32») звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва із позовною заявою до Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (надалі - Відповідач, Печерський РВДВС у м. Києві) про визнання протиправними та скасування постанов, визнання протиправними дій.

Позивачем неодноразово змінювались позовні вимоги шляхом подання заяв про зменшення, збільшення та уточнення позовних вимог (а.с. 91-99, 113-125 т. І, а.с. 38-39 т. ІІ).

Остаточно Позивачем заявлено наступні позовні вимоги:

- визнати протиправною та скасувати постанову Відповідача від 12.02.2020 ВП №61261197 про стягнення виконавчого збору у розмірі 259090,40 грн.;

- визнати протиправною та скасувати постанову Відповідача від 13.02.2020 ВП №61263480 про відкриття виконавчого провадження;

- визнати неправомірними дії Відповідача щодо примусового стягнення виконавчого збору в розмірі 259976,50 грн. з рахунку Позивача у зведеному виконавчому провадженні №61476221.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що Відповідачем протиправно винесено оскаржувані постанови, оскільки виконавчі дії ним не вчинялись, а виконавчий документ повернуто стягувачу у день відкриття виконавчого провадження. Виконавчий документ в подальшому пред`явлено стягувачем для виконання приватним виконавцем. Позивачем зазначено, що внаслідок протиправних дій Відповідача щодо стягнення виконавчого збору, з Позивача стягнуто двічі суму у розмірі 10% боргу у вигляді виконавчого збору та винагороди приватного виконавця на підставі одного і того ж виконавчого документа, що суперечить вимогам законодавства.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.03.2020 повернуто заяву Позивача про забезпечення позову.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.05.2020 відкрито провадження у справі.

Відповідачем на виконання вимог вказаної ухвали надано до матеріалів справи копії матеріалів виконавчого провадження №61261197 та №61263480. Відзиву на позов від Відповідача не надходило. Позиції стосовно заявлених позовних вимог Відповідачем суд не повідомлено.

В судовому засіданні 08.12.2020 судом, на підстави заяви Позивача про розгляд справи без участі його представника у порядку письмового провадження, а також у зв`язку із неявкою представника Відповідача, судом на підставі статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалено здійснювати подальший розгляд справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружним адміністративним судом міста Києва встановлено наступне.

Господарським судом м. Києва видано наказ від 27.01.2020 №910/1193/19 щодо стягнення з ТОВ «ЖЕП «Щорса, 32» на користь публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (надалі - Стягувач) грошових коштів на суму 2590904,32 грн. (а.с. 32 т. ІІ).

На підставі заяви Стягувача від 31.10.2020 №14/5-681-20 Відповідачем видано постанову про відкриття виконавчого провадження №61261197 від 12.02.2020.

Того ж дня Відповідачем видано оскаржувану постанову про стягнення виконавчого збору від 12.02.2020 №61261197, відповідно до якої постановлено стягнути з боржника виконавчий збір у сумі 259090,40 грн. (а.с. 18 т. ІІ).

Крім того, 12.02.2020 Відповідачем у виконавчому провадженні №61261197 видано постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження у сумі 400,00 грн. та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у сумі 69,00 грн.

Стягувачем 12.02.2020 подано Печерському РВДВС у м. Києві заяву про повернення виконавчого документа стягувачу, на підставі якої Відповідачем видано постанову від 12.02.2020 ВП №61261197 про повернення виконавчого документа стягувачу.

В подальшому Відповідачем видано постанову від 13.02.2020 про відкриття виконавчого провадження №61263480 щодо примусового виконання постанови Печерського РВДВС у м. Києві від 12.02.2020 №61261197 про стягнення з ТОВ «ЖЕП «Щорса,32» виконавчого збору у розмірі 259090,40 грн. (а.с. 214-215 т. І).

Постановою Відповідача від 05.03.2020 №61263480 об`єднано виконавчі провадження №61263333 та №61263480 у зведене виконавче провадження №61476221 (а.с. 217-218 т. І).

З матеріалів справи судом встановлено, що 26.03.2020 Відповідачем стягнуто з рахунку ТОВ «ЖЕП «Щорса,32» суму у розмірі 259976,50 грн., що підтверджується копією банківської виписки (а.с. 143 т. І).

Відповідачем 02.04.2020 видано постанову про закінчення виконавчого провадження №61236480 з підстав повного утримання виконавчого збору у сумі 259090,40 грн. (а.с. 141-142 т. І).

Разом з тим, Позивачем зазначено про те, що після повернення Відповідачем наказу Господарського суду м. Києва від 27.01.2020 №910/1193/19 Стягувачу, останнім пред`явлено даний виконавчий документ для примусового виконання приватному виконавцю виконавчого округу міста Києва Дем`янченку Євгенію Станіславовичу.

Судом встановлено, що приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Дем`янченком Є.С. видано постанову від 13.02.2020 ВП №61265720 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання наказу Господарського суду м. Києва від 27.01.2020 №910/1193/19. Пунктом 4 даної постанови повідомлено про стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця у розмірі 259090,43 грн. (а.с. 40-42 т. І).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дем`янченка Є.С. від 17.03.2020 ВП №61265720 закінчено виконавче провадження з підстав повного виконання наказу Господарського суду м. Києва від 27.01.2020 №910/1193/19, а також основної винагороди (у сумі 259090,43 грн.) і витрат виконавчого провадження (а.с. 128-134 т. І).

Позивачем зазначено про те, що протиправне прийняття Відповідачем оскаржуваних постанов та вчинення дій щодо стягнення з ТОВ «ЖЕП «Щорса,32» виконавчого збору призвело до подвійного стягнення з боржника суми виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця на підставі одного і того ж виконавчого документа, чим порушено права Позивача.

Оцінивши за правилами статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»(частина 1 статті 5 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до статті 3 названого Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Частинами 5, 6 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Згідно із частинами 1-4 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби.

Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

У відповідності до пункту 5 частини 1 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» постанова про стягнення виконавчого збору є самостійним виконавчим документом, на підставі якого може бути відкрите виконавче провадження.

Відповідно до частина 3 статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» постанова про стягнення виконавчого збору виконується в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

У відповідності до частини 5 вказаної статті повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

За приписами частини 3 статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Частиною 8 статті 27 названого Закону встановлено, що під час передачі виконавчого документа від органу державної виконавчої служби приватному виконавцю виконавчий збір не стягується, якщо він не був стягнутий на момент передачі.

У разі стягнення частини виконавчого збору на момент передачі виконавчого документа приватному виконавцю стягнута частина виконавчого збору поверненню не підлягає.

Спір у цій справі виник у зв`язку з невизначеністю правового режиму застосування судами частини другої статті 27 та частини третьої статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» при винесенні державним виконавцем постанови про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 37 цього Закону (стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа).

Закон України «Про виконавче провадження» є спеціальним законом, що регулює порядок вчинення виконавчих дій, натомість детально дії виконавців під час вчинення виконавчих дій регламентуються Інструкцією, розробленою відповідно до законів «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» і «Про виконавче провадження», яка визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню.

Отже, положення цієї Інструкції слід розглядати як такі, що прийняті відповідно до вимог вказаних законів, та такі, що не можуть їм суперечити, у тому числі встановлювати нові вимоги, які прямо не передбачені законами, на виконання яких ця Інструкція затверджена.

Так, положення частини третьої статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» зобов`язують державного виконавця у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстави, передбаченої, зокрема, пунктом 1 частини першої статті 37 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа винести постанову про стягнення виконавчого збору, яка виконується в порядку, встановленому цим Законом.

Вказані положення частини третьої статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» кореспондуються з нормою абзацу четвертого пункту 8 розділу III Інструкції.

Натомість частина друга статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

При цьому пункт 21 розділу ІІІ Інструкції встановлює, що у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону України «Про виконавче провадження», результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 вказаного Закону.

При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця.

Відмітка на виконавчому документі засвідчується підписом виконавця та скріплюється печаткою.

Виходячи зі змісту наведеної вище норми Інструкції у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу виконавець вказує результати виконання (суму, яку фактично стягнуто), а на виконавчому документі робить відповідну відмітку щодо залишку нестягнутої суми та суми стягнутого виконавчого збору. Відтак законодавець, передбачивши зазначені дії виконавця, встановив, що виконавчий збір стягується лише з фактично стягнутої на користь стягувача суми за виконавчим листом.

Крім цього, пунктом 20 розділу ІІІ Інструкції визначено, що повернення виконавчого документа стягувачу здійснюється за наявності підстав та в порядку, визначеному в статті 37 Закону України «Про виконавче провадження». У постанові про повернення виконавчого документа стягувачу обов`язково роз`яснюється порядок повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Отже, з правового аналізу наведених норм слідує, що при стягненні виконавчого збору відповідно до частини третьої статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.

Судом встановлено, що у спорі, що розглядається відбулось саме подвійне стягнення ТОВ «ЖЕП «Щорса, 32» суми виконавчого збору та основної винагороди приватного виконавця, які становлять 10% від суми боргу.

У відповідності до статті 1 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках - на приватних виконавців.

Частинами 1-3 статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» передбачено, що за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода.

Винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової.

Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді:

1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру;

2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 19 Порядку виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2016 №643 (надалі - Порядок №643) приватний виконавець, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа майнового характеру в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», одержує основну винагороду у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Крім того, відповідно до статті 13 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» заробітна плата працівника органу державної виконавчої служби складається з посадового окладу, премії, доплати за ранг та надбавки за вислугу років, винагороди, а також інших надбавок згідно із законодавством.

Перегляд механізму визначення винагороди виконавців з метою стимулювання зростання рівня реального виконання судових рішень (як однієї із необхідних умов підвищення ефективності виконавчого провадження) запроваджено Стратегією реформування судоустрою, судочинства та суміжних правових інститутів на 2015-2020 роки, схваленою Указом Президента України від 20 травня 2015 року № 276/2015.

Відповідно до пункту 2 Порядку №643 у разі фактичного виконання (повного або часткового) виконавчого документа майнового характеру державним виконавцям, визначеним у частині першій статті 7 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», виплачується винагорода у такому розмірі 0,1 відсотка стягнутої суми або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом, але не більше 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року, - начальнику Управління забезпечення примусового виконання рішень в місті Києві Департаменту державної виконавчої служби Мін`юсту.

Згідно з положеннями пункту 4 Порядку №643 фактичним виконанням вважається виконання рішення за виконавчим документом майнового характеру в повному обсязі або частково в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», якщо за таким документом стягнуто виконавчий збір та витрати, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення виконання рішення.

Відповідно до пункту 6 Порядку №643 для виплати винагороди державний виконавець, на виконанні у якого перебував (перебуває) виконавчий документ, подає заяву, в якій зазначаються: реквізити виконавчого документа; номер виконавчого провадження в автоматизованій системі виконавчого провадження; повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника; категорія стягнення за виконавчим документом; розмір стягнутого виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, реквізити платіжних доручень; перелік виконавчих дій та строки їх проведення; розрахунок належної до виплати винагороди; відомості про дотримання критеріїв.

Аналіз наведених вище норм Порядку №643 свідчить про те, що у разі фактичного виконання виконавчого документа майнового характеру у повному обсязі або частково державному виконавцю виплачується винагорода у відсотковому співвідношенні від стягнутої суми або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом, якщо за таким виконавчим документом стягнуто виконавчий збір та витрати, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення виконання рішення.

Отже, обов`язковими умовами стягнення виконавчого збору є: 1) фактичне виконання виконавчого документа; 2) вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень. За своїм змістом виконавчий збір є винагородою за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи привели до виконання рішення.

З матеріалів справи судом встановлено, що з ТОВ «ЖЕП «Щорса, 32» стягнуто суму виконавчого збору у розмірі 259090,40 грн. на підставі постанови Відповідача від 12.02.2020 ВП №61261197 про стягнення виконавчого збору.

Також, з ТОВ «ЖЕП «Щорса, 32» стягнуто суму основної винагороди приватного виконавця у розмірі 259090,43 грн. на підставі постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дем`янченком Є.С. від 13.02.2020 ВП №61265720 про відкриття виконавчого провадження.

Судом встановлено, що Відповідачем не проведено виконавчих дій у виконавчому провадженні №61261197 та повернуто виконавчий документ у день відкриття даного виконавчого провадження.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що у державного виконавця не було підстав для стягнення виконавчого збору в тому розмірі, який визначений у спірній постанові, з огляду на що постанова Відповідача від 12.02.2020 ВП №61261197 про стягнення виконавчого збору у розмірі 259090,40 грн. є протиправною та підлягає скасуванню, оскільки не відповідає вимогам статті 27 Закону України «Про виконавче провадження».

Такі висновки суду узгоджуються із правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 11.03.2020 №2540/3203/18.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправною та скасування постанови Відповідача від 13.02.2020 ВП №61263480 про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання постанови Печерського РВДВС у м. Києві від 12.02.2020 №61261197 про стягнення з ТОВ «ЖЕП «Щорса,32» виконавчого збору у розмірі 259090,40 грн., суд зазначає, що вона похідною від попередньої позовної вимоги про визнання протиправною і скасування постанови від 12.02.2020 №61261197.

Таким чином, оскільки судом встановлено протиправність постанови від 12.02.2020 №61261197, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовної вимоги щодо визнання протиправною та скасування постанови Відповідача від 13.02.2020 ВП №61263480.

Щодо позовної вимоги про визнання неправомірними дій Відповідача щодо примусового стягнення виконавчого збору в розмірі 259976,50 грн. з рахунку Позивача у зведеному виконавчому провадженні №61476221, суд зазначає наступне.

Відповідно до постанови Печерського РВДВС у м. Києві від 05.03.2020 ВП №61263480 об`єднано виконавчі провадження №61263333 та №61263480 у зведене виконавче провадження №61476221 (а.с. 217-218 т. І).

Матеріали справи не містять матеріалів виконавчих проваджень №61476221 та №61263333. Разом з тим, відповідно до постанови Відповідача від 02.04.2020 ВП №61263480 про закінчення виконавчого провадження, виконавчий збір стягнуто у сумі 259090,40 грн., а не 259976,50 грн., як зазначено Позивачем (а.с. 226-227 т. І).

З банківської виписки за 26.03.2020, копію якої надано Позивачем до матеріалів справи, слідує, що Відповідачем стягнуто 259976,50 грн.

Водночас, відповідно до розпорядження Відповідача №61263480 від 01.04.2020 слідує, що з ТОВ «ЖЕП «Щорса,32» стягнуто 259090,40 грн. виконавчого збору та 69 грн. витрат виконавчого провадження (а.с. 220 т. І).

В межах даного спору Позивачем не оскаржено стягнення Відповідачем витрат виконавчого провадження, витрат, пов`язаних із організацією та проведенням виконавчих дій, тощо.

Отже, враховуючи наведені обставини, позовні вимоги підлягають задоволенню в частині визнання неправомірними дій Відповідача щодо примусового стягнення виконавчого збору в розмірі 259090,40 грн. з рахунку Позивача при примусовому виконанні постанови Відповідача від 12.02.2020 ВП №61261197 про стягнення виконавчого збору.

Щодо стягнення витрат на правову допомогу, судом враховано наступне.

Відповідно до статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Частинами 1, 6, 7, 9 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Таким чином, розподіл судових витрат здійснюється судом під час ухвалення відповідного судового рішення, шляхом відображення його у резолютивній частині такого рішення.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, слід враховувати, що за змістом статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподілу підлягають усі здійснені документально підтверджені судові витрати.

Згідно з частиною 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

До матеріалів справи Позивачем надано копію договору про надання правничої допомоги від 27.02.2020, акта про обсяг наданої правової допомоги від 25.05.2020та платіжного доручення від 25.05.2020 №2666 на суму 10500,00 грн. (а.с. 201-205 т. І).

Суд вважає визначений Позивачем розмір витрат на правову допомогу співмірним складності даної справи, а тому витрати на правову допомогу підлягають стягненню з Відповідача.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи представників сторін стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог частково.

Керуючись положеннями статей 2, 5 - 11, 19, 72 - 77, 90, 139, 241 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційне підприємство «Щорса, 32» задовольнити частково.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 12.02.2020 ВП №61261197 про стягнення виконавчого збору.

3. Визнати протиправною та скасувати постанову Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 13.02.2020 ВП №61263480 про відкриття виконавчого провадження.

4. Визнати неправомірними дії Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо примусового стягнення виконавчого збору в розмірі 259090,40 грн. (двісті п`ятдесят дев`ять тисяч дев`яносто гривень 40 коп.) з рахунку товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційне підприємство «Щорса, 32» при примусовому виконанні постанови Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 12.02.2020 ВП №61261197 про стягнення виконавчого збору.

5. В іншій частині позовних вимог - відмовити.

6. Присудити на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційне підприємство «Щорса, 32» сплачений судовий збір у розмірі 7143,36 грн. (сім тисяч сто сорок три гривні 36 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), а також витрати на правову допомогу у сумі 10500,00 грн. (десять тисяч п`ятсот гривень 00 коп.).

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII "Перехідні положення" КАС України в редакції Закону № 2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач: товариство з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційне підприємство «Щорса, 32» (, адреса: 01133, м. Київ, вул. Щорса, 32-А, прим. 96).

Відповідач: Печерський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (, адреса: 01011, м. Київ, вул. Різницька, 11Б).

Суддя Н.М. Клименчук