Справа № 808/1436/18
Суддя: Загороднюк А.Г.
Дата ухвалення: 2021-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2021 року

м. Київ

справа № 808/1436/18

адміністративне провадження № К/9901/26404/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Загороднюка А.Г.,

суддів - Єресько Л.О., Соколова В.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 28 вересня 2020 року (судді: Мельник В.В., Сафронова С.В., Чепурнов Д.В.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Василівської районної ради, Конкурсної комісії з проведення конкурсу на зайняття посад керівників комунальних підприємств, установ та закладів, що є об`єктами спільної власності територіальних громад сіл, селища, міст Василівського району Запорізької області, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання рішень протиправними та їх скасування,

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 24 червня 2020 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 (надалі - ОСОБА_1., позивач) - Коваленка Володимира Васильовича (надалі - Коваленко В.В. ) - задоволено частково. Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 808/1436/18 - скасовано, позов - задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення конкурсної комісії Василівської районної ради з проведення конкурсу на посаду головного лікаря Комунального закладу «Василівський центр первинної медико-санітарної допомоги» Василівської районної ради Запорізької області від 05 квітня 2018 року за протоколом № 1, від 24 квітня 2018 року за протоколом № 3, від 27 квітня 2018 року за протоколом № 4. Визнано протиправним та скасовано рішення 27 сесії Василівської районної ради Запорізької області сьомого скликання від 27 червня 2018 року. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

20 липня 2020 року до Третього апеляційного адміністративного суду надійшла заява представника ОСОБА_1 - Коваленка В.В. про ухвалення додаткового судового рішення щодо розподілу судових витрат.

У заяві про винесення додаткового рішення представник позивача просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу, які поніс позивач у зв`язку з розглядом справи у загальному розмірі 16300 грн., з яких: 8000 грн. відповідно до квитанції №975 від 08 травня 2018 року та 8300 грн. відповідно до квитанції №975 від 27 травня 2020 року.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 28 вересня 2020 року в ухваленні додаткового судового рішення щодо розподілу судових витрат у справі № 808/1436/18 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - Коваленка В. В. відмовлено.

Відмовляючи в ухваленні додаткового судового рішення щодо розподілу судових витрат суд апеляційної інстанції вказав, що питання розподілу судових витрат було вирішено у постанові Третього апеляційного адміністративного суду від 24 червня 2020 року у якій суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви представника позивача про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу.

Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги.

У касаційній скарзі позивач вказує на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції та направити справу на новий розгляд до Третього апеляційного адміністративного суду.

Позивач зазначає, що постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 24 червня 2020 року було прийнято без участі позивача то його представника, тому ним в п`ятиденний термін після отримання вказаної постанови направлено заяву про винесення додаткового рішення про стягнення судових витрат на правову допомогу.

Крім того, скаржник зазначив, що заява щодо розподілу судових витрат заявлялася ним ще 14 травня 2020 року, тобто до прийняття постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 24 червня 2020 року, з приміткою, що остаточний розрахунок судових витрат буде наданий протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення у справі № 808/1436/18.

Крім того, скаржник вказує, що у матеріалах справи достатньо доказів для задоволення заяви щодо стягнення судових витрат.

Позиція інших учасників справи.

Від відповідача відзиву на касаційну скаргу не надходило, що відповідно до статті 338 КАС України не перешкоджає касаційному перегляду справи.

Рух касаційної скарги.

За результатом автоматизованого розподілу справи між суддями справу передано для розгляду колегії суддів у складі: (судді-доповідача) Загороднюка А.Г., (суддів) Єресько Л.О., Соколова В.М.

Ухвалою Верховного Суду від 03 листопада 2020 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 28 вересня 2020 року.

Ухвалою Верховного Суду від 28 січня 2021 року призначено справу до розгляду.

Установлені судами попередніх інстанцій обставини справи.

Представником позивача 14 травня 2020 року, тобто до закінчення судових дебатів у справі № 808/1436/18, подано заяву про компенсацію судових витрат, в якій останній просив суд апеляційної інстанції стягнути за рахунок відповідача судові витрати у розмірі 8000 грн.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 24 червня 2020 року розглянуто апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - Коваленко В.В. Цією постановою апеляційну скаргу було задоволено частково. Крім того вказаним судовим рішенням вирішено питання щодо розподілу судових витрат. Так, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви представника позивача про стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Василівської районної ради Запорізької області судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8000 грн у зв`язку з відсутністю документів, які підтверджують вказані витрати.

20 липня 2020 року до Третього апеляційного адміністративного суду надійшла заява представника ОСОБА_1 - Коваленка В.В. про ухвалення додаткового судового рішення щодо розподілу судових витрат та додано квитанції № 975 від 08 травня 2018 року на суму 8000 грн. та № 975 від 27 травня 2020 року на суму 8300 грн. усього 16300 грн.

Релевантні джерела права й акти їх застосування.

Відповідно до статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення;

3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Заяву про ухвалення додаткового судового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання судового рішення.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Про відмову в ухваленні додаткового рішення суд постановляє ухвалу.

Додаткове рішення або ухвала про відмову у прийнятті додаткового рішення можуть бути оскаржені.

Згідно зі статтею 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

За змістом статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною сьомою цієї статті встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Позиція Верховного Суду.

Судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи ,що представником позивача до закінчення судових дебатів, тобто 14 травня 2020 року подано заяву про компенсацію судових витрат на суму 8000 грн.

Вказаною заявою представник позивача обґрунтував суму 8000 грн та вказав, що вона була виплачена йому на підставі квитанції про оплату витрат на правничу допомогу від 08 травня 2018 року № 975. Разом з тим представником позивача зазначено, що актом виконаних робіт не враховано витрати часу та оплата адвоката за участь у судових засіданнях, тому остаточний розрахунок витрат на правову допомогу буде наданий під час дебатів, або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду відповідно до частини сьомої статті 139 КАС України. Однак до вказаної заяви не було додано квитанцію про оплату витрат на правничу допомогу від 08 травня 2018 року № 975 на суму 8000 грн.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16.

Приймаючи постанову від 24 червня 2020 року колегія суддів апеляційного суду вирішила питання щодо заявлених вимог, зокрема і вимоги про відшкодування витрат на правову допомогу, та оскільки представником позивача не було надано до суду апеляційної інстанції документів, що свідчать про фактичну оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлених у встановленому законом порядку, у задоволенні цієї вимоги було відмовлено.

Однак представником позивача, заявлено вищезазначену вимогу про оплату витрат на правничу допомогу згідно квитанції від 08 травня 2018 року № 975 на суму 8000 грн у заяві про постановлення додаткового рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів касаційного суду погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, що представник позивача у заяві про постановлення додаткового рішення просить повторно вирішити питання про стягнення з відповідача суми витрат на правничу допомогу у розмірі 8000 грн відповідно до квитанції від 08 травня 2018 року №975, питання по якій вже вирішено постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 24 червня 2020 року.

Таким чином суд апеляційної інстанції при постановленні ухвали дійшов вірного висновку щодо відмови у задоволенні вимоги про відшкодування витрат на правничу допомогу у розмірі 8000 грн відповідно до квитанції від 08 травня 2018 року №975 у зв`язку з відсутністю підтверджуючих документів, що свідчать про ці витрати.

У разі незгоди із судовим рішенням в цій частині, позивач був позбавлений права оскаржити такі висновки суду у касаційному порядку.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що до заяви про постановлення додаткового рішення додано квитанцію від 27 травня 2020 року № 975 на підтвердження понесених судових витрат на правничу допомогу у розмірі 8300 грн.

Вирішуючи питання про відшкодування витрат згідно квитанції від 27 травня 2020 року № 975 суд апеляційної інстанції вказав, що вказана квитанція складена 27 травня 2020 року, тобто до прийняття судом апеляційної інстанції постанови від 24 червня 2020 року, однак у заяві представник позивача не наводить обґрунтованих причин неможливості вчасного подання вказаних доказів до суду апеляційної інстанції.

З приводу доводів представника позивача, що ним надано всі належні докази для відшкодування витрат на правову допомогу протягом п`яти днів з дня отримання постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 24 червня 2020 року колегія суддів зазначає таке.

Частиною сьомою статті 139 КАС України передбачено, що докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У касаційній скарзі представник позивача зазначив, що ним подано заяву про відшкодування судових витрат та всі необхідні докази до суду апеляційної інстанції протягом п`яти днів з дня отримання постанови суду апеляційної інстанції, а саме 20 липня 2020 року, однак вищенаведена норма встановлює п`ятиденний строк подання необхідних документів з дня ухвалення рішення, а не з дня отримання постанови, як зазначено представником позивача.

Доводи представника позивача про відсутність у судовому засіданні та прийняття постанови без його участі не є підставою для скасування ухвали Третього апеляційного адміністративного суду від 28 вересня 2020 року, оскільки матеріалами справи підтверджено, що розгляд апеляційної скарги у справі № 808/1436/18 неодноразово відкладався колегією суддів апеляційного суду у зв`язку з надходженням клопотань про відкладення розгляду справи і 24 червня 2020 року у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують зайнятість адвоката, колегія суддів апеляційного суду правомірно розглянула справу без його участі.

Відповідно до частини 2 статті 44 КАС України учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

При цьому скаржником не надано переконливих доказів, які б свідчили про об`єктивну неможливість надання документів, підтверджуючих понесених судових витрат протягом 5 днів з дня ухвалення судом апеляційної інстанції рішення.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги.

За такого правового регулювання та обставин справи суд касаційної інстанції погоджується з висновком суду апеляційної інстанцій.

Викладені в касаційних скаргах доводи щодо помилковості висновку суду апеляційної інстанції не підтвердилися під час розгляду касаційної скарги у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду.

Отже, Верховний Суд констатує, що оскаржуване судове рішення ґрунтується на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна юридична оцінка із правильним застосуванням норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, а суд під час розгляду справи не допустив порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги залишає судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а касаційну скаргу без задоволення.

За змістом частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Таким чином, зважаючи на приписи статті 350 КАС України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Судові витрати.

Відповідно до частини шостої статті 139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки Верховний Суд не змінює судові рішення та не ухвалює нове, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 3, 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 28 вересня 2020 року залишити без змін

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач А.Г. Загороднюк

судді Л.О. Єресько

В.М. Соколов