Справа № 380/6352/20
Суддя: Крутько Олена Василівна
Дата ухвалення: 2021-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2021 року справа №380/6352/20
м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Крутько О.В.,

за участю секретаря судового засідання Шведа Б.В.,

представника позивача Каверіна С.М.,

представника відповідача Хирі В.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання до вчинення дій, -

В С Т А Н О В И В :

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в якій позивач просить суд:

-визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 на день звільнення 16.11.2019 компенсації за невикористану додаткову відпустку передбачену п.12 ч.1 ст.12 Закону України Про статус ветеранів війни , гарантії їх соціального захисту за 2015-2019 роки;

-зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні (компенсації за невикористану додаткову відпустку передбачену п.12 ч.1 ст.12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту за 2015-2019 роки) за період із 17.11.2019 по 23.12.2019, відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що станом на день прийняття наказу про виключення позивача зі списків особового загону відповідач протиправно не провів повного розрахунку при звільненні. Остаточний розрахунок відповідачем здійснено 16.12.2019 компенсація за неотримане речове майно та 24.12.2019 компенсація за невикористані дні додаткової відпустки. На думку позивача, відповідач несе відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, передбачену ст.ст.116, 117 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України). Просить суд стягнути середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Ухвалою суду від 14.08.2020 відкрито спрощене провадження в адміністративній справі.

Ухвалою від 11.09.2020 року замінено засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням. Підготовче засідання призначено на 06.10.2020 року.

14.09.2020 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх.№45970), в якому посилається на те, що відповідно до наказу начальника 7 прикордонного загону (І категорії) від 15.11.2019 № 310-ос «По особовому складу», виключено зі списку особового складу загону та всіх видів забезпечення старшого прапорщика ОСОБА_1 , старшого техніка відділення криптографічного захисту інформації центру зв`язку та інформаційних систем, звільненого в запас на підставі підпункту «а» (у зв`язку із закінченням контракту) пункту 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», з 16 листопада 2020 року. Частиною 3 статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини. На день виключення зі списку особового складу загону та всіх видів забезпечення, 16 листопада 2019 року, старшого прапорщика ОСОБА_1 , спору між позивачем та Львівським прикордонним законом щодо зазначених в позові вимог не було.

Також, відповідач звертає увагу суду на правові висновки зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц, а саме: «Велика Палата Верховного Суду відступає від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі за провадженням № 6-113цс16, і вважає, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

Розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором.

Період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періодуз моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

Ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника.

Інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.».

Крім того, відповідач вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) є установою, що фінансується з державного бюджету і як розпорядник бюджетних коштів, може брати бюджетні зобов`язання та провадити видатки лише в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисом. Із вказаного вбачається, що Львівський прикордонний загін не являється головним розпорядником бюджетних коштів і здійснює виплати при наявності відповідних кошторисних асигнувань, а тому з надходженням коштів від головного розпорядника відповідна виплата була здійснена Львівським прикордонним загоном 24.12.2019 року. Таким чином просить відмовити у задоволені позовних вимог.

Відповідач також покликається на порушення позивачем строку звернення із позовною заявою до суд,

Представником позивача подана до суду відповідь на відзив на позовну заяву.

06.10.2020 року оголошено перерву у підготовчому засіданні до 17.11.2020 року.

17.11.2020 року оголошено перерву у підготовчому засіданні до 22.12.2020 року.

22.12.2020 ухвалою без виходу до нарадчої кімнати закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 28.01.2021.

28.01.2021 ухвалою без виходу до нарадчої кімнати судом поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду з вказаним позовом.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав, просив його задоволити з підстав наведених у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив, просив відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

Судом встановлено, що позивач є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням від 20.05.2015 серії НОМЕР_2 .

Наказом начальника 7 прикордонного загону (І категорії) Західного регіонального управління (І категорії) Державної прикордонної служби України від 16.10.2019 № 271-ОС ОСОБА_1 звільнено з військової служби в запас на підставі пп. а (у зв`язку з закінченням строку контракту).

Згідно з наказом начальника прикордонного загону (І категорії) Західного регіонального управління (І категорії) Державної прикордонної служби України від 15.11.2019 №310-ОС ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу загону та всіх видів забезпечення, остаточна дата закінчення проходження військової служби стало 16.11.2019.

Як вбачається з матеріалів справи, на дату виключення позивача зі списків особового складу загону та всіх видів забезпечення відповідачем не проведено повного розрахунку по грошовому забезпеченню.

Остаточний розрахунок відповідачем здійснено 16.12.2019 шляхом перерахування компенсації за неотримане речове майно у розмірі 38310,04 грн. та 24.12.2019 шляхом перерахування компенсації за невикористані дні додаткової відпустки у розмірі 28262,60грн.

Проведення відповідачем повний розрахунок при звільненні 16.12.2019 та 24.12.2019 зумовило звернення позивача з даним позовом, спрямованим на захист права на отримання компенсації за затримку розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України за період з 17.11.2019 по 23.12.2019.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає та враховує наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей (далі Закон № 2011-ХІІ).

Відповідно до статті 1 Закону №2011-ХІІ соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини другої статті 1-2 Закону №2011-ХІІ у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Частиною першою та другою статті 9 Закону № 2011-ХІІ визначено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Порядок, умови та розміри виплати грошового забезпечення військовослужбовцям, які проходять військову службу в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону (Адміністрації Державної прикордонної служби України), територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону (регіональних управліннях Державної прикордонної служби України), Морській охороні, яка складається із загонів морської охорони, органах охорони державного кордону (прикордонних загонах, окремих контрольно-пропускних пунктах, авіаційних частинах), розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, навчальних закладах, підрозділах спеціального призначення та органах забезпечення Державної прикордонної служби України (далі - органи Держприкордонслужби), визначає Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 25.06.2018 №558 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 23.07.2018 за № 854/32306 (далі Інструкція № 558).

Пунктом 2 розділу I Інструкції № 558 визначено, що:

у цій Інструкції термін грошове забезпечення означає гарантоване державою грошове забезпечення в обсязі, що відповідає умовам проходження військової служби та стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця;

грошове забезпечення складається із: посадового окладу; окладу за військовим званням; щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії); одноразових додаткових видів грошового забезпечення;

місячне грошове забезпечення - грошове забезпечення, на отримання якого у відповідному місяці має право військовослужбовець згідно із чинним законодавством;

місячне грошове забезпечення складається із: основних видів грошового забезпечення (посадовий оклад, оклад за військовим званням); щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, премія).

Згідно з пунктом 3 розділу I Інструкції №558 грошове забезпечення військовослужбовцям виплачується в органах Держприкордонслужби за місцем їх служби або органом, у якому вони перебувають на фінансовому забезпеченні згідно з приміткою до штату.

Відповідно до пункту 5 розділу I Інструкції № 558 розмір грошового забезпечення, що належить військовослужбовцю не за повний місяць, а за декілька днів, визначається, ураховуючи кількість календарних днів у цьому місяці.

Грошове забезпечення, що належить військовослужбовцю і своєчасно не виплачено йому або виплачено в меншому, ніж належало, розмірі, виплачується за весь період, протягом якого військовослужбовець мав право на нього (пункт 7 розділу I Загальні положення Інструкції № 558).

Відповідно до пункту 4 глави 1 розділу III Інструкції № 558 закінченням проходження військової служби вважається день, з якого військовослужбовець виключений наказом начальника (командира) органу Держприкордонслужби зі списків особового складу.

Згідно з підпунктом 1 пункту 1 глави 8 розділу V Інструкції № 558 у разі звільнення військовослужбовців з військової служби основні та додаткові види грошового забезпечення виплачуються військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які займають посади до дня отримання органом Держприкордонслужби повідомлення про звільнення з військової служби, слухачам, курсантам академії з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, - до дня виключення зі списків особового складу включно, але не більше ніж за один місяць з дня одержання органом Держприкордонслужби наказу чи письмового повідомлення про звільнення з урахуванням пункту 2 цієї глави.

Відповідно до пункту 293 Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженого Указом Президента України від 29.12.2009 №1115/2009 особа, звільнена з військової служби, на день виключення із списків особового складу органу Держприкордонслужби розраховується за всіма видами належного їй на день звільнення матеріального та грошового забезпеченням.

У разі спору про розмір сум, належних військовослужбовцю при звільненні, йому в день виключення із списків особового складу виплачується сума, не оспорювана керівництвом органу Держприкордонслужби, у якому проходив службу цей військовослужбовець.

З аналізу викладеного слідує, що грошове забезпечення позивача, мало бути виплачено позивачу у день виключення його зі списків особового складу та всіх видів забезпечення.

Оскільки зазначені нормативно-правові акти, які визначають порядок та умови виплати грошового забезпечення, зокрема при звільненні, не містять норм, які б регулювали питання строку розрахунку при звільненні та відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні, то необхідно виходити з приписів трудового законодавства щодо оплати праці.

Відповідно до частини першої статті 47 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Згідно із статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

За загальним правилом, норми спеціального законодавства є пріоритетними перед нормами загальними. Тобто, норми КЗпП України підлягають застосуванню у разі, коли нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Непоширення норм КЗпП України на військовослужбовців стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.

Закріплені у статтях 116, 117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.

Враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці військовослужбовців, не встановлено відповідальності роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, суд дійшов висновку про можливість застосування норм статті 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення зі служби в Державній прикордонній службі України.

При цьому судом врахована правова позиція в подібних правовідносинах, сформована Верховним Судом в постановах від 01.03.2018 у справі №806/1899/17 та від 31.05.2018 у справі № 823/1023/16.

Системний аналіз спеціального законодавства та положень КЗпП України, з урахуванням правової позиції Верховного Суду, свідчить про помилковість доводів відповідача щодо відсутності підстав для застосування до спірних відносин норм КЗпП України, тому такі судом до уваги не беруться.

Щодо доводів відповідача про відсутність бюджетних асигнувань для виплати грошової компенсації, то такі не беруться судом до уваги, оскільки суперечать вимогам чинного законодавства щодо проведення розрахунку при звільненні.

Судом встановлено, що відповідачем здійснено остаточний розрахунок з позивачем 16.12.2019 виплата грошової компенсації за неотримане речове майно у сумі 38310,04 грн. та 24.12.2019 виплата грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки у розмірі 28262,60 грн., що не заперечується відповідачем.

Вказане свідчить про те, що повний розрахунок з ОСОБА_1 відповідач провів не в день виключення позивача із списків 7 прикордонного загону (І категорії) Західного регіонального управління (І категорії) Державної прикордонної служби України 16.11.2019, а саме 16.12.2019 та 24.12.2019, тобто несвоєчасно.

Тому відповідно до статті 117 КЗпП України позивач має право на виплату середнього грошового забезпечення за період затримки такого розрахунку.

Відповідно до пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати від 08.02.1995 №100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Згідно із статтею 2 Закону України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема: заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Наявними у матеріалах справи доказами підтверджено, що позивача виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення 16.11.2019, а заборгованість перераховано 24.12.2019.

Як вказано в наказі від 15.11.2019 №310-ос, 16.11.2019 остаточна дата закінчення військової служби, тобто останній робочий день, а 24.12.2019 дата повного розрахунку.

Таким чином час затримки повного розрахунку з позивачем становить з 17.11.2019 по 23.12.2019.

Оскільки час затримки повного розрахунку з позивачем з 17.11.2019 по 23.12.2019 становить 37 календарних днів, то за цей період відповідач повинен виплатити позивачу середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Відповідно до довідки №621 від 24.11.2020 розмір грошового забезпечення позивача за два місяці перед звільненням становить 24594,00 грн. (12297,00 грн за вересень 2019 року та 12297,00 грн. за жовтень 2019 року).

Для обчислення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні необхідно застосовувати показник 403,18 грн. за день (24594,00 грн. / 61 кількість календарних днів у вересні, жовтні 2019 року).

Період затримки фактичного розрахунку становить 37 днів, отже сума середнього грошового забезпечення становить 14917,66 грн. (403,18 х 37 днів).

Суд звертає увагу, що розмір недоплаченої позивачу суми на момент звільнення 16.11.2019 складав 66572,64 грн. (суми грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, грошової компенсації за неотримане речове майно). Тобто, розмір недоплаченої суми є більшим, ніж розмір суми середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Звідси, суд не вбачає підстав для зменшення розміру належної до стягнення суми середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні, який складає 14917,66 грн.

Згідно з частиною 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За наведеного вище суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 шляхом стягнення з ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 17.11.2019 по 23.12.2019 у розмірі 14917,66 грн.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до пункту 13 частини першої статті 5 Закону України Про судовий збір і такий фактично не сплачувався, відсутні підстави для вирішення питання про відшкодування судового збору.

Керуючись ст.ст.2, 5, 14, 77, 90, 241-246, 250, 255, Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задоволити частково.

Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 17.11.2019 по 23.12.2019 у розмірі 14917,66 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Судовий збір стягненню із сторін не підлягає.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення через Львівський окружний адміністративний суд до Восьмого апеляційного адміністративного суду, з врахуванням гарантій встановлених пунктом 3 Розділу VI Прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 01.02.2021 року.

Суддя Крутько О.В.