Справа № 754/2695/19
Суддя: Клименчук Н.М.
Дата ухвалення: 2020-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А
про залишення позову без розгляду
21 грудня 2020 року м. Київ№ 754/2695/19
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Клименчук Н.М., розглянувши у порядку (спрощеного) письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства оборони України,

третя особа: Київський міський військовий комісаріат,

про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) звернувся до Деснянського районного суду міста Києва з позовом до Міністерства оборони України (, адреса: 03168, м. Київ, пр-т Повітрофлотський, 6) з позовною заявою, у якій просить суд:

- зобов`язати Міністерство оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо призначення одноразової грошової допомоги внаслідок настання інвалідності війни 3 групи;

- визнати протиправними дії Міністерства оборони України щодо повернення ОСОБА_1 документів на доопрацювання, відмови позивачу в призначенні (не нарахування та невиплати) одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності 3 групи, що настала внаслідок поранення, заподіяну під час виконанням позивачем обов`язків військової служби, відповідно постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошовоїдопомоги у разі загибелі (смерті),інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» та статей 16 - 16-8 Закону України «Просоціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»;

- скасувати п. 94 Протоколущодо ОСОБА_1 . Комісії Міністерства оборони України з призначення одноразової грошової допомоги від 03.06.2016 (протокол №38), яким ОСОБА_1 відмовлено в призначенні одноразової грошовоїдопомоги та повернуто документи на доопрацювання;

- стягнути з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у разі настання інвалідності 3 групи, заподіяну під час виконанням мною обов`язків військової служби, відповідно ст. 16 - 16-8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 р. № 975 у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності;

- зобов`язати Міністерство оборони України призначити (нарахувати та виплатити) ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у разі настання інвалідності 3 групи, що настала внаслідок, поранення, захворювання, заподіяну під час виконанням позивачем обов`язків військової служби, відповідно постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 р. № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» та статей 16 - 16-8 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності;

- стягнути з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, заподіяну тривалою протиправною бездіяльністю МОУ, невиплатою належних мені коштів , підвищенням цін, інфляцією, відповідно постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 р. № 975 «Прозатвердження Порядкупризначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» в сумі 150000 грн.; наслідком цієї тривалої протиправної бездіяльності, зволікань, МОУ, стало погіршення стану здоров`я позивача.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 25.02.2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 передано на розгляд до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.04.2019 року адміністративну справу передано на розгляд судді Клименчук Н.М.

Ухвалою суду від 16.04.2019 відкрито провадження у адміністративній справі, встановлено, що справа буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

24.05.2019 представником Міністерства оборони України подано до суду відзив на позовну заяву, за змістом якого останній просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Крім того, звертає увагу, що позивачем оскаржується рішення Міністерства оборони, викладене у Витязі з протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 03.06.2016 № 38, відповідно до якого документи ОСОБА_1 було повернуто на доопрацювання до обласного військового комісаріату. Зазначає, що позивач звернувся до суду у лютому 2019 року, а тому останнім пропущено шестимісячний строк звернення до суду з даним позовом.

20.05.2019 до суду від третьої особи надійшли письмові пояснення, в яких останній зазначає, що Київський міський військовий комісаріат виконав всі вимоги законодавства та направив документи розпорядникові бюджетних коштів для прийняття рішення.

Вивчивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до частини другої статті 183 Кодексу адміністративного судочинства України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про:

1) залишення позовної заяви без розгляду;

2) закриття провадження у справі;

3) закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Згідно з частинами першою та другою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Установлений Кодексом адміністративного судочинства України строк звернення до суду обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Так, строки звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними, відповідно після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

При вирішенні процесуального питання щодо дотримання строків звернення до суду, суд звертає увагу на практику Європейського суду з прав людини. У справах "Стаббігс та інші проти Великобританії", "Девеер проти Бельгії", суд дійшов висновку, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

У Справі "Пономарьов проти України" Європейський суд зазначив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 28.03.2006 (справа "Мельник проти України") погодився з тим, що правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. А також указав, що зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

При визначенні початку цього строку суд з`ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльність), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

Так, позивач оскаржує дії Міністерства оборони України стосовно повернення на доопрацювання документів ОСОБА_1 до обласного військового комісаріату відповідно до пункту 94 витягу з протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 03.06.2016 № 38. Крім того, у позовній заяві позивач вказує, що дізнався про вказане рішення з листа ІНФОРМАЦІЯ_1 від 06.07.2016 № ВСЗ/1611.

Таким чином, встановлені обставини свідчать про те, що з липня 2016 року позивачеві було достовірно відомо про існування спірного рішення Міністерства оборони України.

До суду ж з даним позовом позивач звернувся лише у лютому 2019 року.

Суд акцентує увагу, що причина пропуску строку є поважною, якщо вона відповідає одночасно таким критеріям:

- це обставина або кілька обставин, які безпосередньо унеможливлювали або ускладнювали можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк і створювали об`єктивні перешкоди, які перешкоджали зверненню до суду;

- це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк;

- ця причина виникла протягом строку, який пропущено;

- ці обставини підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

При цьому, поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом.

Відповідно до частини третьої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Згідно частини четвертої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Суд зазначає, що матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом, а матеріалами справи підтверджено обізнаність позивача про існування спірного рішення з липня 2016 року.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Враховуючи наведене у сукупності, відсутність заяви позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду та відсутність підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення адміністративного позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа: Київський міський військовий комісаріат, про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії - без розгляду.

Керуючись ст. ст. 122, 123, 183, 240, 243, 248, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) до Міністерства оборони України (, адреса: 03168, м. Київ, пр-т Повітрофлотський, 6), третя особа: Київський міський військовий комісаріат (, адреса: 04112, м. Київ, вул. Парково-Сирецька, 19), про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії - залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили у порядку ст. 256 КАС України. Відповідно до ч. 3 ст. 240 КАС України ухвала суду про залишення позову без розгляду може бути оскаржена.
Згідно ч. 1 ст. 295 та ч. 1 ст. 297 КАС України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції з урахуванням п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України в редакції Закону № 2147-VIII. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали), або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.М. Клименчук