Справа № 160/5030/20
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2021-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

14 січня 2021 року м. Дніпросправа № 160/5030/20

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Дурасової Ю.В.,

суддів: Божко Л.А., Лукманової О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Дніпровської митниці Держмитслужби

на додаткове рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 липня 2020 року в адміністративній справі № 160/5030/20 (головуючий суддя Бондар М.В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Азовкабель" до відповідача Дніпровської митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування рішення і картки відмови,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Приватне акціонерне товариство "Азовкабель", звернувся до суду з адміністративним позовом до Дніпровської митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування рішення Дніпровської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів від 03.04.2020 № UA110230/2020/000055/2 та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 03.04.2020 № UA110230/2020/00110, прийняту Дніпровською митницею Держмитслужби.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 9 липня 2020 року, яке залишено без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 14 січня 2020 року, позов задоволено, визнано протиправними та скасовано:

- рішення Дніпровської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів від 03.04.2020 № UA110230/2020/000055/2;

- картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 03.04.2020 № UA110230/2020/00110.

Разом з цим, для вирішення питання про судові витрати призначено судове засідання на 21 липня 2020 року о 13:00 год.

09.07.2020 року від представника позивача до суду надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи доказів на підтвердження розміру понесених судових витрат на професійну правничу допомогу, в якому представник позивача просить стягнути на користь Приватного акціонерного товариства "Азовкабель" за рахунок бюджетних асигнувань Дніпровської митниці Держмитслужби судові витрати на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 21 500 грн. (а.с. 119-124)

Представником відповідача надано до суду клопотання про зменшення судових витрат на правничу допомогу, в обгрунтування якого зазначено, що заявлений представником позивача розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 21 500 грн. є завищеним та не є співмірним зі складністю справи, ціною позову та виконаними адвокатом роботами (послугами). (а.с. 154-158)

Додатковим рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 липня 2020 року присуджено на користь Приватного акціонерного товариства "Азовкабель" за рахунок бюджетних асигнувань Дніпровської митниці Держмитслужби судові витрати:

- витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000 (сім тисяч) гривень;

- судовий збір у розмірі 4 204 (чотири тисячі двісті чотири) гривні 02 копійки. (а.с. 166-168)

Так, стягуючи з відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 7000 грн, суд першої інстанції, досліджуючи на підставі наданих заявником доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, та значенню справи, при визначенні суми компенсації таких витрат виходив з того, що вартість таких послуг, як складання та подання до Дніпропетровського окружного адміністративного суду позовної заяви, становить 5000 грн, отже зазначену послугу складають такі дії, як складання позову, так і подання позову до суду. При цьому розрахунок не містить інформації щодо вартості кожної із послуги, як не містить і інформації про зміст такої послуги, як подання позову до суду, що стосується і такої послуги як складання та подання відповіді на відзив на позовну заяву, вартість якої визначена у розмірі 3000 грн, а перелічені в трьох позиціях послуги зі: здійснення аналізу судової практики судів України із застосуванням норм чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, з метою виявлення обставин, що підлягають встановлення та дослідженню у ході розгляду такої справи (500 грн. за 2 год); здійснення аналізу судової практики вищих судових інстанцій в ієрархії судової влади України з метою виявлення правових позицій таких судових інстанцій з розгляду даної категорії справ (500 грн. за 2 год.); здійснення аналізу судової практики розгляду подібних справ Дніпропетровським окружним адміністративним судом (250 грн. за 1 год.), фактично є однією послугою зі здійснення аналізу судової практики судів України. Зазначення в п. 2 додаткової угоди № 2 від 07.07.2020 року «гонорар Адвоката за ведення адміністративної справи №160/5030/20 в Дніпропетровському окружному адміністративному суді (включаючи побудову правової позиції та складання інших процесуальних документів незначної складності)», який складає 5 000 грн є штучним завищенням розміру судових витрат. Разом з цим, оскільки рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 9 липня 2020 року позов задоволено, тому на користь позивача підлягають відшкодуванню понесені ним судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання до суду позову в розмірі 4204,02 грн.

Не погодившись з додатковим рішенням суду першої інстанції в частині присудженого судом розміру понесених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати додаткове рішення суду першої інстанції. Вважає, що додаткове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, а саме не врахована співмірність понесених витрат. Посилається на те, що надані до матеріалів справи документи не дають змоги чітко відстежити, що є результатом замолених послуг. В частині вирішення судом питання про відшкодування понесених позивачем судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору за подання до суду позову, додаткове рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 липня 2020 року відповідачем не оскаржено.

В частині відмови у задоволенні заяви про стягнення витрат на правничу допомогу додаткове рішення суду позивачем не оскаржено.

До апеляційного суду подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а додаткове рішення суду першої інстанції без змін.

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до ст. 311 КАС України.

Перевіривши законність та обґрунтованість додаткового рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 9 липня 2020 року позов задоволено: визнано протиправним та скасовано рішення Дніпровської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів від 03.04.2020 № UA110230/2020/000055/2; визнано протиправною та скасовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 03.04.2020 № UA110230/2020/00110.

У зв`язку з задоволенням позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про доцільність часткового задоволення вимог про стягнення витрат на правничу допомогу.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин суд першої інстанції правильно застосував норми КАС України.

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи. Так, відповідно до пункту 3 частини 1 статті 252 КАС України, суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно частини 3 статті 252 КАС України, суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом 10-ти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Відповідно до частин 1, 3 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином вказана норма передбачає підстави для відшкодування судових витрат на користь позивач в разі задоволення позовних вимог.

Згідно з ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку, що саме суд встановлює розмір судових витрат, які сторона сплатила, або має сплатити на підставі доказів.

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом 5-ти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Отже, для встановлення судом розміру витрат, що понесла сторона у справі слід надати відповідні докази.

При цьому, при встановленні судом розміру судових витрат, також враховується обґрунтованість та пропорційність витрат до предмета спору та ін.

Так, відповідно до ч. 9 ст. 139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Слід зазначити, що в силу ч. 1, 3 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат враховується:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із (ч. 5 ст. 134):

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 5 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, і складність справи, і витрачений час на надання правничої допомоги , і ціна позову та ін. мають значення для суду для визначення розміру витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги.

Водночас, для визначення судом розміру витрат на правничу допомогу також має значення обґрунтованість клопотанням іншої сторони про зменшення розміру витрат на правничу допомогу.

Слід зазначити, що обв`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже відповідач має доводити свої вимоги про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що при визначенні суми відшкодування витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Саме такі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява №19336/04).

Матеріалами справи підтверджується, що інтереси Приватного акціонерного товариства "Азовкабель" у справі №160/5030/20 представляв адвокат Щасливий Олексій Романович, що здійснює адвокатську діяльність на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії №ЗП 001516 від 05.01.2018 року.

Так, між адвокатом Щасливим О.Р. та Приватним акціонерним товариством "Азовкабель" укладено договір про надання правничої допомоги від 27.08.2019 року.

Відповідно до п.1.1. вказаного Договору Клієнт доручає, а Адвокат відповідно до чинного законодавства України та міжнародних договорів, згода на обов`язковість, яких надана Верховною Радою України, приймає на себе зобов`язання представляти інтереси Клієнта та надавати йому правову допомогу (юридичні послуги).

Пунктом 1.2. Договору від 27.08.2019 року визначено, що Клієнт приймає правову допомогу (юридичні послуги) та бере на себе зобов`язання оплатити Адвокату її вартість (гонорар Адвоката) й не перешкоджати виконанню Адвокатом своїх зобов`язань.

На підставі пункту 6.1. Договору від 27.08.2019 року розмір гонорару за надану правову допомогу та порядок його виплати визначається за згодою сторін.

07.07.2020 року між сторонами Договору від 27.08.2019 року укладено додаткову угоду №2, пунктом 2 якої сторони досягли згоди щодо розміру та порядку виплати Клієнтом Адвокату гонорару за надану правову допомогу, а саме:

- проведення первинного консультування уповноважених представників Клієнта щодо можливих шляхів судового захисту порушеного права Клієнта, стратегії ведення такої справи у суді, обсягу доказів та джерел їх збирання (250 грн. за 1 год.);

- здійснення аналізу норм чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини (500 грн. за 2 год.);

- здійснення аналізу судової практики судів України із застосуванням норм чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, з метою виявлення обставин, що підлягають встановлення та дослідженню у ході розгляду такої справи (500 грн. за 2 год);

- здійснення аналізу судової практики вищих судових інстанцій в ієрархії судової влади України з метою виявлення правових позицій таких судових інстанцій з розгляду даної категорії справ (500 грн. за 2 год.);

- здійснення аналізу судової практики розгляду подібних справ Дніпропетровським окружним адміністративним судом (250 грн. за 1 год.);

- складання та подання до Дніпропетровського окружного адміністративного суду позовної заяви у справі №160/5030/20 (5000 грн. за 6 год.);

- проведено правовий аналіз відзиву на позовну заяву Дніпровської митниці Держслужби від 05.06.2020 №7.5-10-27/1/1/105 (500 грн. за 1 год.);

- складання та подання до Дніпропетровського окружного адміністративного суду відповіді на відзив б/н від 24.06.2020 у справі №160/5030/20 (3 000 грн. за 3 год.);

- гонорар Адвоката за ведення адміністративної справи №160/5030/20 в Дніпропетровському окружному адміністративному суді (включаючи побудову правової позиції та складання інших процесуальних документів незначної складності) (5 000 грн.);

- здійснення представництва інтересів Клієнта у судових засіданнях в Дніпропетровському окружному адміністративному суді у справі №160/5030/20 (3 000 грн. - за кожне судове засідання).

Згідно з актом виконаних робіт/наданих послуг до Договору від 07.07.2020 року в період з 05.05.2020 року по 07.07.2020 року включно Адвокат надав, а Клієнт прийняв послуги, передбачені Договором та додатковою угодою №2 від 07.07.2020 року на загальну суму 21 500 грн.

Позивачем здійснена оплата Адвокату виконаних робіт/наданих послуг, що підтверджується платіжним дорученням №15956 від 08.07.2020 року. При цьому, щодо наданого позивачем розрахунку послуг судом першої інстанції враховано, що зазначені позивачем послуги, у повному обсязі, не є конкретизованими, що не дозволяє надати оцінку визначеній вартості таких послуг.

Так, позивачем зазначено, що вартість таких послуг, як складання та подання до Дніпропетровського окружного адміністративного суду позовної заяви, становить 5000 грн.

Отже зазначену послугу складають такі дії, як складання позову, так і подання позову до суду. При цьому розрахунок не містить інформації щодо вартості кожної із послуги, як не містить і інформації про зміст такої послуги, як подання позову до суду.

Аналогічне стосується і такої послуги як складання та подання відповіді на відзив на позовну заяву, вартість якої визначена у розмірі 3000 грн.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції перелічені в трьох позиціях послуги:

- здійснення аналізу судової практики судів України із застосуванням норм чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, з метою виявлення обставин, що підлягають встановлення та дослідженню у ході розгляду такої справи (500 грн. за 2 год);

- здійснення аналізу судової практики вищих судових інстанцій в ієрархії судової влади України з метою виявлення правових позицій таких судових інстанцій з розгляду даної категорії справ (500 грн. за 2 год.);

- здійснення аналізу судової практики розгляду подібних справ Дніпропетровським окружним адміністративним судом (250 грн. за 1 год.), фактично є однією послугою зі здійснення аналізу судової практики судів України.

Роз`єднання такої послуги на 3 окремі послуги, - є штучним завищенням розміру судових витрат.

Зі змісту пункту 2 додаткової угоди №2 від 07.07.2020 року вбачається, що гонорар Адвоката складається з вартості усіх робіт (послуг), що перелічені в таблиці пункту 2.

Проте, в переліку робіт (послуг) таблиці окремим пунктом виділено «гонорар Адвоката за ведення адміністративної справи №160/5030/20 в Дніпропетровському окружному адміністративному суді (включаючи побудову правової позиції та складання інших процесуальних документів незначної складності)», який складає 5 000 грн.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що зазначення таким чином додаткового гонорару Адвоката є штучним завищенням розміру судових витрат.

Отже наданий позивачем розрахунок, у повній мірі, не дозволяє зробити висновок щодо обґрунтованості визначеної вартості наданих послуг.

Також, слід взяти до уваги, що в позовній заяви позивачем одночасно було заявлено вимоги майнового характеру (визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів) та немайнового характеру (визнання протиправною та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення).

Враховуючи те, що митна вартість товару є базою для оподаткування, її коригування впливає на розмір митних платежів, що сплачуються при митному оформленні товару.

Ціною позову у даній справі є різниця між податками, нарахованими на митну вартість товару, заявлену декларантом, та податками, нарахованими на митну вартість, визначену митницею.

Отже, різниця між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю, визначеною митницею з урахуванням рішення про коригування митної вартості товарів становить 28 648,80 грн., що є ціною позову.

При цьому, представником позивача заявлено витрати на правничу допомогу у розмірі 21 500 грн., що складає 75 % ціни позову.

Також матеріалами справи підтверджується, що дана справа слухалась в порядку спрощеного позовного провадження, є справою незначної складності та не викликає складності у правовому розумінні, оскільки правові питання щодо визначення митної вартості товарів чітко врегульовані Митним кодексом України, в контексті положень якого і надавалась оцінка оскаржуваним рішенням відповідача.

Крім того, слід зазначити, що адвокат Щасливий О.Р. неодноразово представляв інтереси Приватного акціонерного товариства "Азовкабель" в аналогічних справах за позовами до митного органу (справи №280/5177/19, №160/2154/20). Отже, нормативне регулювання спірних правовідносин та судова практика у зазначених спорах були адвокату відомі, що виключало витрати значного часу на виконання робіт (надання послуг) у цій справі.

Оскільки в силу вищезазначених процесуальних норм розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, то питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Крім того слід зазначити, що в силу статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» - гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції надав правильну оцінку та з`ясував усі необхідні аспекти цієї справи (складність та обсяг виконаних адвокатом робіт, час, витрачений на виконання відповідних робіт, значення справи для сторони, суд також приходить висновку, що враховуючи значних обсяг матеріалів справи, категорію справи та зміст позовної заяви), як наслідок, дійшов правильного висновку про необхідність стягнути на користь позивача витрати правничу допомогу у розмірі 7000 грн.

У постанові Верховного Суду від 23.04.2019 по справі №826/9047/16 зазначено, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України", від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України", від 30.03.2004 у справі "Меріт проти України" заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Первинні документи щодо погодження з клієнтом переліку послуг правничої професійної допомоги не можуть вважатися достовірним та достатнім доказом факту прийняття їх (послуг) виконання таким клієнтом. При цьому, при визначенні суми відшкодування суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.

Згідно із ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Колегія судів апеляційної інстанції не вбачає підстав для не застосування зазначених норм.

Водночас, відповідач, надаючи апеляційну скаргу на додаткове рішення щодо стягнення судових витрат на правничу допомогу не довів неспівмірності витрат в розмірі 7000грн., що визначена судом першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо стягнення на користь позивача судових витрат на правничу допомогу в розмірі 7000 грн.

Вищезазначене є мотивом для відхилення судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційній скарзі, оскільки аргументи відповідача спростовуються доводами, викладеними позивачем та нормами законодавства, що регулюють дані правовідносини.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу додаткового рішення (яким вирішено питання про розподіл судових витрат), тому не можуть бути підставою для його скасування.

Керуючись 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Дніпровської митниці Держмитслужби залишити без задоволення.

Додаткове рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 липня 2020 року у справі № 160/5030/20 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили 14.01.2021 та може бути оскаржена до Верховного Суду в силу ст. 328 КАС України протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня її прийняття шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

В повному обсязі постанова виготовлена 22.01.2021 року.

Головуючий суддя Ю. В. Дурасова

суддя Л.А. Божко

суддя О.М. Лукманова