Справа № 360/5041/20
Суддя: Т.В. Смішлива
Дата ухвалення: 2021-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

01 лютого 2021 рокуСєвєродонецькСправа № 360/5041/20

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Смішлива Т.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом адвоката Оверченко Оксани Анатоліївни в інтересах ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації міста Лисичанськ Луганської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

28.12.2020 до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов адвоката Оверченко Оксани Анатоліївни (далі - представник позивача) в інтересах ОСОБА_1 (далі - позивач) до Управління соціального захисту населення Білокуракинської районної державної адміністрації (далі - відповідач ), в якому просить суд:

- визнати протиправними (неправомірними) дії Управління праці та соціального захисту населення Військово- цивільної адміністрації міста Лисичанськ Луганської області стосовно відмови у видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи;

- скасувати рішення Управління праці та соціального захисту населення Військово- цивільної адміністрації міста Лисичанськ Луганської області, про відмову у видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 478 від 02.10.2020;

- зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення Військово-цивільної адміністрації міста Лисичанськ Луганської області переоформити та видати довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та її малолітнім донькам ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за фактичним місцем проживання: АДРЕСА_1 .

Позовну заяву обґрунтовано тим, що позивач разом із донькою 2016 року народження отримали статус внутрішньо переміщених осіб відповідно до довідок про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб, виданих Управлінням праці та соціального захисту населення Костянтинівської міської ради.

05.09.2018 позивач звернулась до УПСЗН Лисичанської міської ради із заявою про переоформлення довідок про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб у зв`язку із зміною фактичного місця проживання.

Листом від 17.09.2018 № 9999 відповідач повідомив позивача, що згідно її паспортних даних на день виникнення обставин, що спричинили внутрішнє переміщення, а саме з 2013 року по 2016 рік позивач була зареєстрована у м. Костянтинівка Донецької області, яке не входить до переліку населених пунктів , розташованих на лінії зіткненні. В зв`язку з цим позивач звернулася до Луганського окружного адміністративного суду за захистом своїх порушених прав.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 09.04.2019 по справі № 360/479/19 адміністративний позов задоволено частково.

Постановою Першого апеляційного суду від 25.06.2019 по справі № 360/479/19, рішення Луганського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2019 року у справі № 360/479/19 - залишено без змін.

На виконання вищезазначених рішень суду відповідач повторно розглянув заяву позивача, але прийняв Рішення № 1618 від 01.08.2019 про відмову у видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Також, ІНФОРМАЦІЯ_3 , у позивача народилася донька, ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 .

21.09.2020 позивач звернувся до керівника військово- цивільної адміністрації міста Лисичанськ з питань видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи управління праці та соціального захисту населення військово- цивільної адміністрації міста Лисичанськ.

Листом від 02.10.2020 № 298-03/47 відповідач повідомив про прийняття рішення від 01.08.2019 № 1618 про відмову у видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної позивачу та її донькам, в зв`язку з тим, що докази, надані для підтвердження факту проживання на території, з якої здійснюється переміщення, не підтверджують такого факту.

З посиланням на норми Конституції України, Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 509, представник позивача вважає дії відповідача протиправними, а рішення таким, яке підлягає скасуванню.

29.01.2021 до Луганського окружного адміністративного суду через відділ діловодства та обліку звернень громадян (канцелярію) від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (арк.спр. 40-43), у якому останній заперечував проти позовних вимог з огляду на наступне.

18.09.2020 позивач звернулася до Управління з заявою про видачу їй та її дітям: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , довідок про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 509 (Далі - Порядок). До заяви в якості доказів фактичного проживання ОСОБА_1 в м. Торецьк, на момент виникнення обставин що спричинили внутрішнє переміщення, додано: копія паспорта громадянина України, свідоцтва про народження дітей у двох примірниках, копія довідок про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Згідно з паспортними даними ОСОБА_1 на день виникнення обставин, що спричинили внутрішнє переміщення, позивач була зареєстрована в м. Костянтинівка Донецької області, яке не входить до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, або населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення. (Розпорядження КМУ від 07.11.2014 № 1085).

Свідоцтво про народження доньки позивача, ОСОБА_2 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Костянтинівка, Донецької області, видане 23.08.2013 відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Костянтинівці реєстраційної служби Костянтинівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області.

Свідоцтво про народження доньки позивача, ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 в місті Лисичанськ, Луганської області, видане 05.07.2019 відділом державної реєстрації актів цивільного стану по містах Лисичанськ та Ровеньки Головного територіального управління юстиції у Луганській області.

Отже, надані позивачем, докази жодним чином не підтверджують факт проживання ОСОБА_1 та її дітей в м. Торецьк на час виникнення обставин, що спричинили внутрішнє переміщення з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту.

Крім того, за матеріалами особової справи отримувача соціальної допомоги ОСОБА_1 , надісланої управлінням соціального захисту населення Костянтинівської міської ради Донецької області вбачається, що позивач в період часу з 01.08.2013 по 30.04.2016 постійно проживала в м. Костянтинівка, що підтверджується заявами ОСОБА_1 про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій, субсидій та пільг в яких заявник власноруч зазначала адресу реєстрації: АДРЕСА_2 та адресу фактичного проживання: АДРЕСА_3 .

Приймаючи до уваги відсутність підтвердження проживання ОСОБА_1 , та її доньок в м. Торецьк, на день виникнення обставин, що спричинили внутрішнє переміщення, Управлінням прийнято рішення від 02.10.2020 № 478 про відмову у видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 та її неповнолітнім дітям ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

З огляду на наведене, відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Ухвалою суду від 31.12.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (арк.спр. 27-28).

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст. 72-77, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі- КАС України), суд дійшов наступного.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , має доньку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , та доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 (арк. спр. 9-10, 11, 12, 13, 14, 15).

Відповідно до довідок про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 53908 від 08.12.2016 та № від 08.12.2016 виданих Управлінням соціального захисту населення Костянтинівської міської ради позивач та її донька ОСОБА_2 отримали статус внутрішньо переміщених осіб (арк. спр. 16, 17).

Відповідно до записів на 11-14 сторінках паспорта громадянина України серії НОМЕР_5 виданого 22.03.2013 Дзержинським МС ГУ ДМС України в Донецькій області, позивач 22.03.2013 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 , та в цей же день знята з реєстрації місця проживання та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 . 16.02.2016 позивач знята з реєстрації міста проживання та 17.02.2016 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_6 . 15.03.2016 позивач знята з реєстрації місця проживання та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 (арк. спр. 9 зв.б.-10).

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 09.04.2019 у справі №360/479/19, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 25.06.2019, позовні вимоги задоволено частково; визнано протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Лисичанської міської ради щодо відмови у видачі довідок про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб ОСОБА_1 та її неповнолітній доньці ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; зобов`язано Управління праці та соціального захисту населення Лисичанської міської ради повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 05.09.2018 щодо видачі довідок про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб ОСОБА_1 та її неповнолітній донці ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з урахуванням висновків суду, викладених у судовому рішенні; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішенням № 1618 від 01.08.2019 «Про відмову у видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи» відповідачем на підставі підпункту 5 пункту 8 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 509, на виконання рішення суду, відмовлено у видачі довідок позивачу та її доньці ОСОБА_2 (арк. спр. 18).

Позивач звернулась до відповідача із заявою від 18.09.2020, зареєстрована за вхідним номером 12980 (арк. спр. 86).

Листом від 02.10.2020 № 298-03/47 відповідач, розглянувши звернення позивач від 21.09.2020, повідомив, що згідно її паспортних даних на день виникнення обставин, що спричинили внутрішнє переміщення, а саме з 2013 року по 2016 рік, позивач була зареєстрована у м. Костянтинівка Донецької області, яке не входить до переліку населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення. В якості доказів проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення, а саме м. Торецьк Донецької області, позивачем надано лише копії акту вуличного комітету, довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, виданої УСЗН Костянтинівської міської ради та медичної довідки від 18.09.2018 про звернення до амбулаторії в м. Торецьк у жовтні 2014 року. Матеріалами особової справи отримувача соціальної допомоги позивач т з 28.08.2013 по 30.04.2016 перебувала на обліку і отримувала допомогу по догляду за дитиною до трьох років на державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям за адресою: АДРЕСА_3 . Відповідно до підпункту 5 пункту 8 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 509, на виконання рішення суду, відмовлено у видачі довідок оскільки докази, надані для підтвердження факту проживання на території, з якої здійснюється переміщення, не підтверджено (арк. спр. 20).

Рішенням № 478 від 02.10.2020 «Про відмову у видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи» відповідачем на підставі підпункту 4 пункту 8 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 509, відмовлено у видачі довідок позивачу та її доньці ОСОБА_2 (арк. спр. 18, 87).

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і відзиви учасників справи, суд керується такими вимогами чинного законодавства.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права та свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Законом України від 20.10.2014 № 1706-VII "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" (далі - Закон № 1706-VII) закріплені гарантії для внутрішньо переміщених осіб.

Відповідно до абзаців 1-2 частини першої статті 1 Закону 1706-VII внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру. Зазначені обставини вважаються загальновідомими і такими, що не потребують доведення, якщо інформація про них міститься в офіційних звітах (повідомленнях) Верховного Комісара Організації Об`єднаних Націй з прав людини, Організації з безпеки та співробітництва в Європі, Міжнародного Комітету Червоного Хреста і Червоного Півмісяця, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, розміщених на веб-сайтах зазначених організацій, або якщо щодо таких обставин уповноваженими державними органами прийнято відповідні рішення.

Згідно з абзацем 3 частини першої статті 1 Закону 1706-VII адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи в розумінні цього Закону визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у частині першій цієї статті.

За приписами п.п. 2, 3 ст. 7 Закону № 1706-VII Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина-інвалід та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

З аналізу зазначеної норми вбачається, що статус внутрішньо переміщеної особи підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Механізм видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи врегульований Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 509 (далі -Порядок № 509).

Згідно з пунктом 1 Порядку № 509 довідка є документом, який підтверджує факт внутрішнього переміщення і взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

На момент розгляду відповідачем заяви позивача від 05.09.2019 позивачу та її доньці ОСОБА_2 видано УСЗН Костянтинівської міської ради довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

За приписами пункту 2 Порядку № 509 для отримання довідки повнолітня або неповнолітня внутрішньо переміщена особа звертається особисто, а малолітня дитина, недієздатна особа або особа, дієздатність якої обмежена, - через законного представника із заявою про взяття на облік, форму якої затверджує Мінсоцполітики, до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи).

Пунктом 3 Порядку №509 зазначено, що заява про взяття на облік повинна містити таку інформацію про заявника: прізвище, ім`я та по батькові; громадянство; дата та місце народження; стать; відомості про малолітніх, неповнолітніх внутрішньо переміщених осіб, які прибули разом з ним (у разі необхідності); відомості про законних представників, які супроводжують малолітню дитину, недієздатних осіб або осіб, дієздатність яких обмежена, та осіб, зазначених в абзаці п`ятому пункту 2 цього Порядку; відомості про зареєстроване та фактичне місце проживання; адреса, за якою з особою може здійснюватися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції, та контактний номер телефону; обставини, що спричинили внутрішнє переміщення; повідомлення особи про її непричетність до скоєння злочинів або співучасті у злочинах; відомості про житлові, соціальні, медичні, освітні та інші потреби; відомості про наявність інвалідності та потребу в технічних та інших засобах реабілітації; відомості про місце навчання/виховання дитини (найменування закладу); відомості про працевлаштування, освіту, спеціалізацію за професійною освітою, посаду, професію.

Як фактичне місце проживання/перебування не можуть зазначатися адреси (місцезнаходження) органів державної влади, місцевого самоврядування, юридичних осіб публічного права, їх підрозділів, будь-яких інших приміщень, за якими внутрішньо переміщені особи фактично не проживають.

Згідно з абзацем 1 пункту 4 Порядку № 509 визначено, що під час подання заяви про взяття на облік заявник пред`являє документ, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, або документ, що посвідчує особу та підтверджує її спеціальний статус, або свідоцтво про народження дитини.

Отже, позивачем із заявою від 21.09.2020 подано всі необхідні документи для підтвердження статусу внутрішньо переміщеної особи.

Підстави для відмови у видачі довідки наведені в пункті 8 Порядку № 509, відповідно до якого заявнику може бути відмовлено у видачі довідки у разі, коли:

відсутні обставини, що спричинили внутрішнє переміщення, зазначені у статті 1 Закону;

у державних органів наявні відомості про подання завідомо неправдивих відомостей для отримання довідки;

заявник втратив документи, що посвідчують особу (до їх відновлення);

у документі заявника, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, або документі, що посвідчує особу та підтверджує її спеціальний статус, немає відмітки про реєстрацію місця проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення, та відсутні докази, що підтверджують факт проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення, визначені абзацом другим пункту 4 цього Порядку;

докази, надані заявником для підтвердження факту проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення у зв`язку з обставинами, зазначеними у статті 1 Закону, не підтверджують такого факту.

Рішення про відмову у видачі довідки з обов`язковим зазначенням підстав для відмови, підписане керівником уповноваженого органу, видається заявнику в день подання заяви про взяття на облік, а у випадку, передбаченому абзацом другим пункту 4 цього Порядку, - не пізніше ніж через 15 робочих днів після її подання.

Суд, зазначає, що вищенаведеною нормою встановлений вичерпний перелік підстав для відмови у взятті на облік внутрішньо переміщеної особи.

Зазначена норма не містить будь-яких додаткових умов, як то здійснення своїх повноважень органами державної влади на території проведення антитерористичної операції.

Відповідно до пункту 9 Порядку № 509 у разі зміни місця проживання/перебування (крім зміни місця проживання в межах однієї адміністративно-територіальної одиниці: району, міста без поділу на райони, району в місті, селища, села) заявник звертається за видачею довідки до уповноваженого органу за місцем фактичного проживання, а раніше видана йому довідка вилучається, про що вносяться відповідні зміни до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб.

У разі зміни місця проживання в межах однієї адміністративно-територіальної одиниці (району, міста без поділу на райони, району в місті, селища, села) внутрішньо переміщена особа інформує (зокрема за допомогою телефонного зв`язку) про це уповноважений орган, який вносить інформацію про зміну фактичного місця проживання особи до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб, а також за зверненням внутрішньо переміщеної особи - до довідки.

Наказом Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 07.10.2014 №33/6/а визначено такі райони проведення антитерористичної операції та терміни її проведення: Донецька і Луганська області - з 07 квітня 2014 року; Харківська область - з 07 квітня 2014 року до 14 вересня 2014 року.

Статтею 1 Закону України від 02.09.2014 № 1669-VII "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" визначено, що територія проведення антитерористичної операції - це територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Пунктом 5 статті 11 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" на Кабінет Міністрів України покладено обов`язок у десятиденний строк з дня опублікування цього Закону затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, у період з 14 квітня 2014 року до її закінчення, та у десятиденний строк з дня закінчення антитерористичної операції прийняти остаточний перелік.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 №1275-р затверджено Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. До вказаного переліку включено населений пункт, з якого перемістилася позивач, і який відноситься до території здійснення антитерористичної операції.

Частинами першою та другою статті 4-1 Закону № 1706-VII визначено, що Єдина інформаційна база даних про внутрішньо переміщених осіб створюється з метою обліку таких осіб.

Порядок створення, ведення та доступу до відомостей Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб визначається Кабінетом Міністрів України.

Центральний орган виконавчої влади з формування та забезпечення реалізації державної політики у сферах зайнятості населення та трудової міграції, трудових відносин, соціального захисту, соціального обслуговування населення, волонтерської діяльності, з питань сім`ї та дітей, оздоровлення та відпочинку дітей, а також захисту прав депортованих за національною ознакою осіб, які повернулися в Україну, є відповідальним за забезпечення формування та ведення Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб.

Умови створення, ведення та доступу до відомостей Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб визначає Порядок створення, ведення та доступу до відомостей Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2016 № 646 (далі - Порядок № 646).

Пунктом 2 Порядку № 646 визначено, що база даних - автоматизований банк відомостей, створений для забезпечення єдиного державного обліку фізичних осіб, які є внутрішньо переміщеними. Відповідальним за забезпечення формування та ведення бази даних є Мінсоцполітики.

Згідно з пунктом 3 Порядку № 646 інформація до бази даних вноситься структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі створення) рад (далі - уповноважені органи) в електронній формі на підставі поданої внутрішньо переміщеною особою заяви, форму якої затверджує Мінсоцполітики.

Якщо інформація про внутрішньо переміщену особу вноситься до бази даних уперше, автоматично формується унікальний номер запису, який відображається в довідці про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (далі - довідка), згідно з додатком до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року № 509 "Про облік внутрішньо переміщених осіб" (Офіційний вісник України, 2014 р., № 81, ст. 2296; 2015 р., № 70, ст. 2312; 2016 р., № 46, ст. 1669).

Пунктом 7 Порядку № 646 визначено, що внутрішньо переміщеній особі може бути відмовлено у внесенні інформації до бази даних у разі:

- відсутності обставин, що спричинили внутрішнє переміщення, зазначених у статті 1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб";

- наявності у державних органів відомостей про подання для отримання довідки завідомо неправдивих відомостей;

- втрати документів, що посвідчують особу (до їх відновлення);

- відсутності в документі, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, або документі, що посвідчує особу та підтверджує її спеціальний статус, відмітки про реєстрацію місця проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення, та відсутності доказів, що підтверджують факт проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення, визначених частиною сьомою статті 4 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб";

- отримання доказів, наданих для підтвердження факту проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення у зв`язку з обставинами, зазначеними у статті 1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб", які не підтверджують такого факту.

Системним аналізом вищевикладених норм чинного законодавства встановлено, що Законом № 1706-VII, Порядком № 509 та Порядком № 646 визначено вичерпний перелік підстав, з яких може бути відмовлено особі у видачі довідки внутрішньо переміщеної особи та внесенні відповідної інформації до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб.

Постановою Верховної Ради України «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» від 04.02.2016 № 984-VIII місто Дзержинськ перейменовано на місто Торецьк.

Судом встановлено, що факт проживання ОСОБА_1 на час проведення антитерористичної операції на території м. Торецька, Донецької області, підтверджується реєстрацією у паспорті громадянина України.

Під час розгляду справи судом не встановлено відносно позивача обставин, визначених в частині десятій статті 4 Закону № 1706-VII, пункті 8 Порядку № 509, пункті 7 Порядку № 646, як підстав, з яких заявнику може бути відмовлено у видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та у внесенні інформації до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб.

Крім того, суд наголошує, що позивач та її донька ОСОБА_2 мають статус внутрішньо переміщеної особи, що підтверджується відповідними довідками без зазначення строку їх дії, тобто безстрокові.

Також суд зазначає, що відповідачем не наведено обґрунтованих доводів та доказів того, що записи у паспорті позивача та довідці про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 08.12.2016 є підробленими, а також доказів визнання незаконними дій посадових осіб, які 08.12.2016 видали позивачці та її донці довідки № 53908 та № 4, або скасування вказаних довідок.

З урахуванням встановлених обставин суд дійшов висновку, що позивач звернулася до відповідача із заявою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та надала всі необхідні документи для її розгляду, а доводи щодо відмови про видачу довідки, викладені в рішенні № 478 від 02.10.2020, свідчать про протиправні дії відповідача як уповноваженого органу щодо розгляду цієї заяви.

Що стосується обраного позивачем способу захисту порушеного права, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про:

- визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2);

- визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3);

- визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4);

- інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Частиною другою статті 9 КАС України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

В рамках адміністративного судочинства:

дії - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у здійсненні суб`єктом владних повноважень своїх обов`язків у межах наданих законодавством повноважень чи всупереч їм;

бездіяльність - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у невиконанні ним дій, які він повинен був і міг вчинити відповідно до покладених на нього посадових обов`язків згідно із законодавством України;

рішення - нормативно-правовий акт або індивідуальний акт (нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування; індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк).

Обираючи належний та ефективний спосіб захисту порушеного права позивача, зважаючи на встановлені у справі фактичні обставини, наведені норми чинного законодавства України, з`ясувавши, що відповідачем прийнято рішення № 478 від 02.10.2020 «Про відмову у видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи», а прийняття цього рішення передувало діям, суд визнає протиправним зазначене рішення, оскільки саме рішення, а не дії створюють відповідні правові наслідки, а також зобов`язання відповідача видати довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та її малолітнім донькам ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно зі статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн, що підтверджено квитанцією № 33 від 21.12.2020 (арк. спр. 8).

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною восьмою статті 139 КАС України визначено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Оскільки позовні вимоги фактично підлягають задоволенню повністю, лише зі зміною способу захисту порушених прав позивача, у зв`язку з тим, що спір виник внаслідок протиправних дій відповідача, суд вважає за необхідне судовий збір у розмірі 840,80 грн стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 2, 9, 72-77, 90, 132, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов адвоката Оверченко Оксани Анатоліївни в інтересах ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_7 ) до Управління праці та соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації міста Лисичанськ Луганської області (ідентифікаційний код 24205528, місцезнаходження: 93100, Луганська область, м. Лисичанськ, вул. Малиновського, 22а) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління праці та соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації міста Лисичанськ Луганської області № 478 від 02.10.2020 «Про відмову у видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи».

Зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації міста Лисичанськ Луганської області видати довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та її малолітнім донькам ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

У задоволенні позовних вимог про визнання протиправними дій відповідача відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління праці та соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації міста Лисичанськ Луганської області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 840,80 грн (вісімсот сорок грн 80 коп.)

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд.

Суддя Т.В. Смішлива