Справа № 120/5698/20-а
Суддя: Шаповалова Тетяна Михайлівна
Дата ухвалення: 2021-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

01 лютого 2021 р. Справа № 120/5698/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Шаповалової Т.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області, в якому просив:

визнати протиправним та скасувати рішення 48 сесії 7 скликання Якушинецької сільської ради від 29.09.2020 № 603 про «Про розгляд клопотання ОСОБА_1 »;

зобов`язати Якушинецьку сільську раду Вінницького району Вінницької області надати ОСОБА_1 дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовним розміром 1.700 га (одна ціла сім десятих гектара) для ведення особистого селянського господарства з метою подальшої передачі безоплатно у власність за межами населеного пункту села Якушинці Вінницького району Вінницької області.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що підстава відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою позивачу є протиправною, оскільки мотивована тим, що бажана земельна ділянка є земельною часткою паєм та знаходиться на переоформленні спадщини спадкоємцями та заявник не надав погодження спадкоємців.

Разом з тим, на думку позивача, без наявності державного акта на право приватної власності на земельну ділянку, вести мову про наявність майна (спадкового) у вигляді сформованої земельної ділянки неможливо.

Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Відмовляючи позивачу у задоволенні його клопотання, відповідач не зазначив про існування правомірних підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, вичерпний перелік яких визначено нормами Земельного кодексу України.

Ухвалою суду від 19.10.2020 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін (у письмовому провадженні).

03.11.2020 року відповідачем подано відзив, у якому вказано, що зазначена на графічних матеріалах доданих до заяви позивача, земельна ділянка у складі інших угідь була передана в колективну власність відкритому акціонерному сільськогосподарському товариству «Якушинецьке» для сільськогосподарського використання відповідно до рішення 9 сесії 22 скликання Якушинецької сільської ради від 04.12.1996 року на підставі державного акту на право колективної власності на землю серія ІІ-ВН №000153, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за №13 від 17.06.1997 року.

В подальшому Вінницьким філіалом інституту землеустрою була розроблена технічна документація по передачі земельних часток (паїв) в натурі (на місцевості) з виготовленням державних актів на право власності на землю громадянам Якушинецької сільської ради Вінницького району, яка на підставі розпорядження Вінницької районної державної адміністрації №914 від 07.11.2003 року була затверджена. Згідно схеми поділу земель власників сертифікатів ВАСТ «Якушинецьке» на земельні частки (паї) зазначена на графічних матеріалах позивача земельна ділянка має номер НОМЕР_1 . У відповідності до п. 5 даного розпорядження «на земельні частки (паї) померлих громадян власників сертифікатів на право на земельну частку (пай) у кількості 16 шт. державні акти на право власності на землю видавати спадкоємцям після нотаріального оформлення спадщини (додаток №4.)»

Згідно додатку №4 до розпорядження №914 Вінницької районної державної адміністрації від 07.11.2003 року земельна ділянка № НОМЕР_1 належить померлому власнику сертифікату ОСОБА_2 .

Відповідач зазначає, що оскаржуване рішення прийнято Якушинецькою сільською радою керуючись ст. 12, ст. 83 , п. 6 ст. 118 та п. 1 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України.

У відповідності п. 6 ст. 118 Земельного кодексу України крім клопотання про надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки та графічних матеріалів, позивач мав би надати, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб).

Щодо відсутності в архіві Відділу у Вінницькому районі головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, документа що посвідчує право власності на земельну ділянку № НОМЕР_1 для ведення товарного сільськогосподарського призначення, суміжну з ділянкою за кадастровим номером :01:017:0008, повідомили, що сертифікат на право на земельну частку (пай) видавався в одному екземплярі на руки пайовикам про що робилася запис в книзі реєстрації сертифікатів. Пунктом 17 Розділу X «Перехідних положень» Земельного кодексу України, який набув чинності з 01.01.2002, визначено, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Відповідач також посилається на те, що оскаржуване рішення прийнято у зв`язку з невідповідністю розташування земельної ділянки вимогам закону, а саме п. 1 та 17 Перехідних положень Земельного кодексу України, а також прийнятого та не скасованого розпорядження Вінницькою районною державною адміністрацією №914 від 07.11.2003 р. в якому зазначається «на земельні частки (паї) померлих громадян власників сертифікатів на право на земельну частку (пай) у кількості 16 шт. державні акти на право власності на землю видавати спадкоємцям після нотаріального оформлення спадщини».

Пунктом 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» встановлено : у разі якщо до 1 січня 2025 року власник невитребуваної земельної частки (паю) або його спадкоємець не оформив право власності на земельну ділянку, він вважається таким, що відмовився від одержання земельної ділянки. Така невитребувана земельна частка за заявою відповідної ради на підставі рішення суду передається у комунальну власність громади.

Протягом 7 років з дня державної реєстрації права комунальної власності на земельну ділянку, сформовану з не витребуваної земельної частки (паю), забороняється передача її у приватну власність (крім передачі її власнику невитребуваної земельної частки (паю) або його спадкоємцям). Враховуючи наведене, просив відмовити у задоволенні позову.

18.11.2020 року до суду надійшла відповідь на відзив, де позивач вказує, що безпідставними є твердження відповідача про те, що в нього відсутнє право щодо розпорядження спірною земельною ділянкою. Також зазначає, що до моменту внесення до державного земельного кадастру запису про реєстрацію речових прав на нерухоме майно за суб`єктом щодо певної земельної ділянки, остання вважається вільною; отримання дозволу на розробку проекту землеустрою з приводу відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність.

Твердження відповідача, що на графічних матеріалах доданих до заяви, зазначена земельна ділянка є земельною часткою паєм та знаходиться на переоформленні спадщини спадкоємцями та заявник не надав погодження спадкоємців свідчить про те, що відповідачеві відомі обставини з приводу оформлення спадкових прав на бажану земельну ділянку спадкоємцями. Одночасно відповідач не надав жодного доказу щодо переоформлення спадщини на бажану земельну ділянку.

Ухвалою суду від 04.01.2021 року витребувано в Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області таку інформацію: докази які б підтверджували ту обставину, що спірна земельна ділянка на яку претендує позивач, була надана у власність іншій (іншим) особі (особам); докази, які підтверджують належне оформлення права власності чи права користування на спірну земельну ділянку іншими громадянами, яким така ділянка передавалася за рішенням сільської ради; докази стосовно того, чи перебуває спірна земельна ділянка на переоформленні спадщини (інформація про заведену спадкову справу, інформація про спадкоємців); інформацію про те чи отримали, спадкоємці сертифікат на спірну земельну ділянку та докази про вручення даних сертифікатів.

18.01.2021 року до суду надійшла відповідь відповідача, у якій зазначено, що відповідач не може надати витребувані судом документи, і єдина можливість отримати копії свідоцтва про право на спадщину, це витребувати його у нотаріуса.

Вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в своїй сукупності, суд встановив таке.

19.08.2020 року позивач звернувся до Якушинецької сільської ради із клопотанням про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовним розміром 1.700 га для ведення особистого селянського господарства з метою подальшої передачі безоплатно у власність за межами населеного пункту села Якушинці Вінницького району Вінницької області (земельна ділянка межує із земельними ділянками за кадастровими номерами :01:017:0008). До клопотання додано копію паспорту, копію РНОКПП, копію графічних матеріалів на 3 арк.

Звернення щодо вказаної ділянки було вмотивовано наступним.

Так, 18.08.2020 позивач також звернувся із запитом на доступ до публічної інформації до Відділу у Вінницькому районі головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області.

У запиті (копія надається) просив надати наступну інформацію.

1. У чиїй власності перебувають земельні ділянки зазначені на графічних матеріалах?

2. Цільове призначення, форму власності та вид використання вказаних земельних ділянок

3. Реквізити рішення якими вказані земельні ділянки було передано у власність або у користування громадянам.

4. Копію рішень/наказів про затвердження проектів землеустрою щодо відведення вказаних земельних ділянок у власність.

5. Копію державних актів, витягів, інших документів, що посвідчують право власності на вказані земельні ділянки.

19.08.2020 позивачем було отримано відповідь Відділу у Вінницькому районі головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області за №0-2-0.2-115/105-20.

Згідно листа позивача повідомлено, про те, що земельна ділянка суміжна з ділянкою за кадастровим номером :01:017:0008 передана у власність (167) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Документи, що посвідчують право власності на землю в архіві не виявлено.

В подальшому рішенням 48 сесії 7 скликання Якушинецької сільської ради від 29.09.2020 року № 603, керуючись ст. 12, п. 1 ст. 83, п. 6 ст. 118, п.1розділ Х Перехідні положення Земельного кодексу України, статтею 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", сільська рада відмовила ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 1,700га для ведення особистого селянського господарства в зв`язку з тим, що на графічних матеріалах доданих до заяви, зазначена земельна ділянка є земельною часткою паєм та знаходиться на переоформленні спадщини спадкоємцями та заявник не надав погодження спадкоємців.

На думку позивача, вказане рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується наступним.

Згідно частини першої статті 3 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Конституцією гарантується право власності на землю, так статтею 14 Основного закону передбачено, що це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до пункту б) частини першої статті 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Частиною першою статті 121 ЗК України встановлено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: б) для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Стаття 116 ЗК України передбачає, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Повноваження відповідних органів виконавчої влади щодо передачі земельних ділянок у власність або користування та порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування встановлені статтями 118, 122, 123 ЗК України.

Відповідно до частини шостої статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри.

До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з положеннями частини сьомої наведеної статті, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави зробити висновок, що ЗК України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 ЗК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 10 грудня 2013 року справі № 21-358а13 та в постанові Верховного Суду від 27 лютого 2018 року в справі № 545/808/17.

Відповідно до статті 118 ЗК України порядок безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадянами передбачає реалізацію таких послідовних етапів:

- звернення громадян з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

- надання дозволу відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування;

- розробка суб`єктами господарювання за замовленням громадян проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

- погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в порядку, передбаченому статтею 186-1 Земельного кодексу України;

- затвердження відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Отже, передача (надання) земельної ділянки у власність відповідно до статті 118 Земельного кодексу України є завершальним етапом визначеної процедури безоплатної приватизації земельних ділянок. При цьому, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 13 грудня 2016 року в справі № 815/5987/14 та постанові Верховного Суду від 27 лютого 2018 року в справі № 545/808/17.

Із наданих відповідачем письмових пояснень та додаткових доказів встановлено, що згідно державного акту на право колективної власності на землю з доданим списком громадян 715,6 га землі передано у колективну власність згідно із планом.

Відповідно до п.5 розпорядження Вінницької районної державної адміністрації від 07.11.2003 року Про затвердження технічної документації по передачі земельних часток (паїв) з виготовлення державних актів на право власності на землю громадянам Якушинецької сільської ради Вінницького району на земельні частки-паї померлих громадян власників сертифікатів на право на земельну частку(пай) у кількості 16 шт. державні акти на право власності на землю видавати спадкоємцям після нотаріального оформлення спадщини. Додатком №4 до Розпорядження визначено список померлих власників сертифікатів, спадкоємцям яких будуть видані державні акти на право власності на землю після нотаріального оформлення спадщини. Серед зазначених осіб вказано ОСОБА_2 , № земельної ділянки 167.

Саме цю земельну ділянку ідентифіковано відповідачем як ту, з приводу якої звернувся позивач з клопотанням.

Позивач також не заперечує того, що відповідачем вірно ідентифіковано земельну ділянку.

Зазначене також підтверджується графічними матеріалами(бажана ділянка № НОМЕР_1 ), а також відповіддю на запит позивача.

Також судом досліджено публічну кадастрову карту та встановлено, що відповідачем вірно ідентифіковано місце розташування земельної ділянки і відповідно до відомостей земельна ділянка є несформованою, відомості про право власності та інші права відсутні.

Організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками регулюються Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 № 899 (далі - Закон № 899). Отже, зазначений закон є спеціальним щодо проведення процедури виділення земель за сертифікатами на землю.

Статтею 2 Закону № 899 передбачено, що право на земельну частку (пай) посвідчується сертифікатом на право на земельну частку (пай), свідоцтвами про право на спадщину, договорами купівлі-продажу, дарування, міни, а також рішенням суду про визнання такого права.

Пунктом 17 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України передбачено, що сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Згідно зі статтею 3 Закону № 899 підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради. Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості).

Статтею 5 Закону № 899 передбачено, що сільські, селищні, міські ради в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), зокрема розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок і видачі документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку та приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості). Сільські, селищні, міські ради в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості); уточняють списки осіб, які мають право на земельну частку (пай); уточняють місце розташування, межі і площі сільськогосподарських угідь, які підлягають розподілу між власниками земельних часток (паїв).

Відповідно до частини 2, 3 статті 13 Закону № 899 невитребуваною є земельна частка (пай), на яку не отримано документа, що посвідчує право на неї, або земельна частка (пай), право на яку посвідчено відповідно до законодавства, але яка не була виділена в натурі (на місцевості). Нерозподілені земельні ділянки, невитребувані частки (паї) після формування їх у земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до дня державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участі у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі цінним листом з описом вкладення та повідомленням про вручення або шляхом вручення відповідного повідомлення особисто, якщо відоме їх місцезнаходження.

Відповідно до ч.4-7 ст.13 Закону №899 у разі якщо до 1 січня 2025 року власник невитребуваної земельної частки (паю) або його спадкоємець не оформив право власності на земельну ділянку, він вважається таким, що відмовився від одержання земельної ділянки.

Така невитребувана земельна частка (пай) після формування її у земельну ділянку за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради (у разі необхідності формування) за заявою відповідної ради на підставі рішення суду передається у комунальну власність територіальної громади, на території якої вона розташована, у порядку визнання майна безхазяйним.

За позовом власнику невитребуваної земельної частки (паю) або його спадкоємцю у разі пропуску строку для оформлення права власності на земельну ділянку з поважної причини суд може визначити додатковий строк, достатній для такого оформлення. У разі відсутності земель сільськогосподарських угідь колективної власності така земельна частка (пай) може бути виділена в натурі (на місцевості) за рахунок земель запасу комунальної власності відповідної територіальної громади (за наявності таких земель).

Протягом 7 років з дня державної реєстрації права комунальної власності на земельну ділянку, сформовану з невитребуваної земельної частки (паю), забороняється передача її у приватну власність (крім передачі її власнику невитребуваної земельної частки (паю) або його спадкоємцям).

Згідно зі статтею 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, виділенні в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Враховуючи наведені норми Закону №899, а також Перехідних положень ЗК України, суд приходить до висновку, що законами встановлено обмеження щодо передання земельних часток паїв у власність іншим громадянам, крім власників невитребуваних земельних часток (паїв) або їх спадкоємців. Таким громадянам встановлено строки для можливості реалізації їх права до 2025 року, і навіть у випадку їх відмови від прав та переходу такої земельної ділянки у комунальну власність, встановлено заборону передачі її у приватну власність протягом семи років (крім передачі її власнику невитребуваної земельної частки (паю) або його спадкоємцям).

І хоча відповідач у спірному рішенні посилається лише на п.1 Перехідних положень ЗК України та п.6 ст.118 ЗК, а норми Закону №899 та інші обґрунтування, що стосуються бажаної земельної ділянки наведені у відзиві та доданих до нього доказах, суд вважає, що відповідачем доведено правомірність відмови в оскаржуваному рішенні та її відповідність ст. 118 ЗК України.

Суд критично ставиться до посилань позивача на те, що наведені відповідачем обставини не є перешкодою для отримання дозволу на розробку проекту землеустрою, так як отримання дозволу на розробку проекту землеустрою з приводу відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність.

Так, суд вважає, що отримання дозволу на розробку проекту землеустрою спрямовано на реалізацію права особи на отримання земельної ділянки у власність та є початковою стадією такої процедури. Отримання дозволу на розробку проекту землеустрою без перспективи його затвердження та досягнення кінцевої мети-отримання у власність бажаної земельної ділянки, не має жодного юридичного значення та не може бути реалізованим.

Разом з тим, наведеними нормами Перехідних положень ЗК та Закону №899 встановлено заборону на передачу таких земельних ділянок у власність особам, крім власника невитребуваної земельної частки (паю) або його спадкоємців.

Таким чином, суд приходить до висновку, що розташування бажаної земельної ділянки не відповідає вимогам законів, а тому відповідачем правомірно відмовлено у наданні відповідного дозволу на підставі ст.118 ЗК.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Ст.90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи наведено, суд приходить до висновку, що у задоволенні адміністративного позову необхідно відмовити.

Понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору згідно положень статті 139 КАС України відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено та підписано суддею 01.02.2021

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 )

Відповідач: Якушинецька сільська рада Вінницького району Вінницької області, , вул. Новоселів, 1, с. Якушинці, Вінницький район, Вінницька область, 23222.

Суддя Шаповалова Тетяна Михайлівна