Справа № 540/1681/20
Суддя: Дубровна В.А.
Дата ухвалення: 2020-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2020 р.м. ХерсонСправа № 540/1681/20

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді: Дубровної В.А.,

при секретарі: Абрамовій К.В.,

за участю представника позивача - Пестрецової Р.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Херсонський області про визнання наказу протиправним та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

І. Зміст позовних вимог

ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області (надалі - відповідач, ГУ Держгеокадастру у Херсонській області), у якому просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ ГУ Держгеокадастру у Херсонській області від 13.02.2020 року №1874-СГ "Про відмову у затвердженні документації із землеустрою та наданні у власність земельної ділянки";

- зобов`язати ГУ Держгеокадастру у Херсонській області затвердити проект землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства площею 2,0000 га, розташованої на території Верхньосірогозької сільської ради Нижньосірогозького району Херсонської області із земель державної власності, кадастровий номер земельної ділянки :02:001:0032.

ІІ. Позиція позивача та заперечення відповідача

Вказані вимоги позивач обґрунтовує тим, що рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 27.02.2019 року, яке залишене без змін постановою П`ятого апеляційного суду від 09.10.2019 року, зобов`язано ГУ Держгеокадастру у Херсонській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, площею 2,0000 га, розташованої на території Верхньосірогозької сільської ради Нижньосірогозького району Херсонської області із земель державної власності, кадастровий номер земельної ділянки :02:001:0032, та прийняти рішення з урахуванням висновків суду. На виконання вказаних судових рішень, 27.01.2020 року позивач звернувся до ГУ Держгеокадастру у Херсонській області з заявами про видачу наказу про затвердження проекту землеустрою та відведення у власність земельної ділянки, проте, наказом ГУ Держгеокадастру у Херсонській області від 13.02.2020 р. за № 1874-СГ позивачу повторно відмовлено у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки з посиланням інші підстави. Позивач вважає таку відмову протиправною, оскільки проект землеустрою розроблений та погоджений з відповідними органами згідно зі ст. ст. 118, 186-1 Земельного кодексу України, наявний висновок державної експертизи, проте у вказаному наказі № 1874-СГ від 13.02.2020 року відповідач не зазначив жодних правових підстав, передбачених ст. 186-1 ЗК України, що стало підставою звернення до суду з даним позовом.

В судовому засіданні представник позивача підтримала вказані позовні вимоги та просила їх задовольнити.

03.08.2020 року до суду надійшов відзив відповідача, яким заперечує проти задоволення позовних вимог, вказуючи на те, що позивач звернувся до Головного управління 30.01.2020 року з заявою стосовно видачі наказу про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, за результатами розгляду якої ГУ Держгеокадастру у Херсонській області прийнято наказ від 13.02.2020 року №1874-СГ «Про відмову у затвердженні документації із землеустрою та наданні у власність земельної ділянки», оскільки в переліку документів щодо використання земельних ділянок, який міститься в поданому проекті землеустрою відсутня інформація щодо обмеження умов додержання природоохоронних вимог або використання визначених робіт; в описі меж земельної ділянки потрібно уточнити кадастровий номер суміжної земельної ділянки по межі від точки А до точки Б, оскільки не значиться у проекті землеустрою позивача; не враховані вимоги Порядку використання державної геодезичної референтної системи координат УСК-2000 при здійсненні робіт із землеустрою; матеріали геодезичного вимірювання вказані в проекті землеустрою не відповідають п.п. 4.4.16, 12.8 та 7.4.13 Інструкції з топографічного знімання; порушено вимоги п. 3.2 наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України від 11.02.2014 року №65 « Про затвердження Вимог до технічного і технологічного забезпечення виконавців топографо-геодезичних і картографічних робіт». Стосовно зобов`язання ГУ Держгеокадастру у Херсонській області затвердити ОСОБА_1 проект землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, то відповідач вважає, що вказані питання відносяться до дискреційних повноважень ГУ Держгеокадастру у Херсонській області, а тому суд не може підміняти державний орган. Враховуючи викладене, відповідач вважає оскаржуваний наказ таким, який відповідає вимогам чинного законодавства.

В судове засідання відповідач не прибув, проте, 03.12.2020 р. представник відповідача надала суду клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

ІІІ. Процесуальні дії у справі

Ухвалою суду від 06.07.2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України.

Ухвалою від 05.08.2020 року вирішено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 13.10.2020 року.

Підготовче засідання, призначене на вказану дату не відбулось у зв`язку з перебуванням судді в нарадчій кімнаті по справі № 540/2997/20, призначено судовий розгляд справи на 30.10.2020 р.

У зв`язку з перебуванням судді на лікарняному, підготовче засідання не відбулось, призначено судовий розгляд справи на 03.12.2020 р.

Ухвалою суду від 19.11.2020 року доручено Нижньосірогозькому районному суду Херсонської області забезпечити проведення розгляду справи в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 03.12.2020 року закрито підготовче провадження та розпочато розгляд справи по суті у той самий день після закінчення підготовчого судового засідання.

В судовому засіданні 03.12.2020 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

IV. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 27.02.2019 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 09.10.20119 року по справі №540/160/19, позов позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задоволено повністю.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області, викладене у листі від 09.08.2018 року за вих. № 5679/0-2272/0/95-18.

Зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Херсонській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства, площею 2,0000 га, розташованої на території Верхньосірогозької сільської ради Нижньосірогозького району Херсонської області із земель державної власності, кадастровий номер земельної ділянки :02:001:0032, та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.

20.12.2019 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області з заявою про видачу наказу про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 , для ведення особистого селянського господарства, площею 2,0000 га, розташованої на території Верхньосірогозької сільської ради Нижньосірогозького району Херсонської області із земель державної власності, кадастровий номер земельної ділянки :02:001:0032, прийнявши вказане рішення з урахуванням висновків викладених у рішенні Херсонського окружного адміністративного суду від 27.02.2019 року та постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 09.10.2019 року.

09.01.2020 р. Головне управління Держгеокадастру у Херсонській області листом № Ц-886/0-6/6-20 повідомлено ОСОБА_1 , що враховуючи його заяву від 24.05.2019 року за №4399/0/94-19-СГ, листом Головного управління від 05.06.2019 року за №4399/0-1200/0/95 виконано рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 27.02.2019 року по справі №540/160/19 та запропоновано заявнику звернутися із зазначеного питання з відповідною заявою через відділ надання адміністративних послуг виконавчого комітету Херсонської міської ради.

27.01.2020 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача з заявою в якій повторно просив видати наказ про затвердження проекту землеустрою щодо відведення йому земельної ділянки у власність, для ведення особистого селянського господарства, площею 2,0000 га, розташованої на території Верхньосірогозької сільської ради Нижньосірогозького району Херсонської області із земель державної власності, кадастровий номер земельної ділянки :02:001:0032, прийнявши вказане рішення з урахуванням висновків викладених у рішенні Херсонського окружного адміністративного суду від 27.02.2019 року та постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 09.10.2019 року.

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області №1874-СГ від 13.02.2020 року відмовлено ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення у власність вищезазначеної земельної ділянки з таких підстав:

- перелік обмежень щодо використання земельних ділянок не відповідає постанові Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 року №1051 «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру» (зі змінами) (відсутня інформація щодо обмеження умов додержання природоохоронних вимог або виконання визначених робіт);

- кадастровий план земельної ділянки не відповідає ст. 34 ЗУ «Про Державний земельний кадастр» (в описі меж земельної ділянки уточнити кадастровий номер суміжної земельної ділянки по межі від точки А до точки Б);

- не враховані вимоги Порядку використання Державної геодезичної референцної системи координат УСК-2000 при здійсненні робіт із землеустрою, а саме координати пунктів ДГМ і ГМЗ, отримуються у адміністратора банку геодезичних даних;

- матеріали геодезичного вимірювання не відповідають пунктам 4.4.16, 12.8, 7.4.13 Інструкції з топографічного знімання у масштабах 1:5000, 1:2000, 1:1000, та 1:500 (ГНКТА-2.04-02-98);

- порушено вимоги наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України від 11.02.2014 року №65 «Про затвердження Вимог до технічного і технологічного забезпечення виконавців топографо-геодезичних і картографічних робіт», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08.04.2014 року за № 395/25172, (створені виконавцями робіт топографо-геодезичні і картографічні матеріали повинні бути підписані керівником суб`єкта господарювання та сертифікованим інженером-геодезистом).

Вважаючи повторну відмову відповідача у наданні ОСОБА_1 дозволу у затвердженні проекту землеустрою протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

V. Норми права, які застосував суд

Статтями 13, 14 Конституції України встановлено, що земля є об`єктом права власності Українського народу. Від імені українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Відповідно до вимог ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Земельні відносини в Україні, відповідно до статті 3 Земельного кодексу України № 2768-ІІІ від 25.10.2001 (далі - ЗК України). (далі за текстом - ЗК України) регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

У частинах першій та третій статті 22 Земельного кодексу України передбачено, що землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Відповідно до частин першої-третьої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Згідно з частинами шостою статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Відповідно до абзацу другого частини сьомої статті 118 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

За правилами частини другої статті 50 Закону України "Про землеустрій", проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому Земельним кодексом України.

Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу, і затверджуються Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

У разі якщо на підставі матеріалів інвентаризації здійснюються формування земельних ділянок за рахунок земель державної та комунальної власності, визначення їх угідь, а також віднесення таких земельних ділянок до певних категорій, технічна документація із землеустрою щодо інвентаризації земель (крім технічної документації, за якою проводиться інвентаризація масиву земель сільськогосподарського призначення) погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Частиною 17 вказаної статті визначено, що підставою для відмови у погодженні документації із землеустрою може бути лише невідповідність її положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації.

Згідно частини першої статті 186-1 Земельного кодексу України, проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності (крім земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи) підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Відповідно до частини 5 статті 186-1 ЗК України органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері.

Згідно з частиною 6 статті 186-1 ЗК України підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

У разі якщо проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає обов`язковій державній експертизі землевпорядної документації, погоджений проект подається замовником або розробником до центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин, або його територіального органу для здійснення такої експертизи.

За приписами частини 8 статті 186-1 Земельного кодексу України у висновку про відмову погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки органами, зазначеними в частинах першій третій цієї статті, має бути надано вичерпний перелік недоліків проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та розумний строк для усунення таких недоліків (який за письмовим проханням розробника проекту може бути продовжений).

За приписами частин дев`ятої - десятої статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

VI. Оцінка суду

Системний аналіз наведених правових норм свідчить про те, що підставами для відмови у затвердженні проекту землеустрою може бути лише відсутність погодження такого проекту у порядку, встановленому статтею 186-1 ЗК України, та у визначених законом випадках обов`язкової державної експертизи.

Інших правових підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою після його погодження та проведення експертизи (у разі необхідності), наведена норма статті 118 ЗК України не містить.

Як зазначалось вище, за оскаржуваним наказом Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області №1874-СГ від 13.02.2020 р. підставою для відмови ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення у власність вищезазначеної земельної ділянки є не відповідність вказаного проекту вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, зокрема, постанові Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 року № 1051 " Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру", ст. 34 ЗУ " Про Державний земельний кадастр ", вимоги Порядку використання Державної геодезичної референцної системи координат УСК-2000 при здійсненні робіт із землеустрою, наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України від 11.02.2014 року №65 " Про затвердження Вимог до технічного і технологічного забезпечення виконавців топографо-геодезичних і картографічних робіт ", зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08.04.2014 року за № 395/25172.

Суд відмічає, вищевказаними приписами ЗК України законодавцем передбачено певний алгоритм та поетапність процесу безоплатної передачі земельних ділянок державної та комунальної власності у власність громадян, а саме:

1) подання громадянином клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування щодо отримання земельної ділянки у власність;

2) отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (або мотивовану відмову у його наданні);

3) після розроблення проекту землеустрою такий проект погоджується, зокрема з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин у відповідності до приписів статті 186-1 ЗК України;

4) здійснення державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі;

5) подання громадянином погодженого проекту землеустрою до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, про що, в свою чергу, такий орган у двотижневий строк, зобов`язаний прийняти відповідне рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність або рішення про відмову передання земельної ділянки у власність чи залишення клопотання без розгляду.

Отже, перевірка проекту землеустрою на відповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації здійснюється на етапі його погодження.

Вказане також узгоджується з правовим висновком Верховного Суду у постановах від 24 січня 2020 року у справі №316/979/18 та від 30 серпня 2018 року у справі № 817/586/17, в яких Верховний Суд зазначив, що перевірка на відповідність проекту землеустрою вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів здійснюється саме на етапі погодження такого проекту.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як вбачається з матеріалів справи, на затвердження до ГУ Держгеокадастру у Херсонській області позивачем подано проект землеустрою, погоджений висновком експерта державної експертизи ГУ Держгеокадастру у Запорізській області від 24.07.2017 року № 3081/82-17. Також, було сформовано земельну ділянку, внесено про неї відомості до Державного земельного кадастру України та присвоєно кадастровий номер :02:001:0032.

Реєстрація державним кадастровим реєстратором земельної ділянки на підставі поданого проекту землеустрою відповідно до статей 9, 24 Закону України "Про Державний земельний кадастр" свідчить про відповідність проекту землеустрою вимогам законодавства та документації із землеустрою.

Отже, заявлені відповідачем в оскаржуваному наказі зауваження до вказаного проекту землеустрою позивача та зазначення в якості підстави для відмови йому у затвердженні проекту землеустрою обставини, пов`язані з невідповідністю вищевказаним вимогам нормативно-правових актів, не узгоджуються з положеннями статей 118 та 186-1 ЗК України.

Таким чином, суд вважає, що наказ ГУ Держгеокадастру у Херсонській області від 13.02.2020 року №1874-СГ "Про відмову у затвердженні документації із землеустрою та наданні у власність земельної ділянки" не містить законодавчо визначених підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою, а відтак є протиправним та підлягає скасуванню.

Надаючи правову оцінку вимогам позивача в частині зобов`язання ГУ Держгеокадастру у Херсонській області затвердити проект землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства, суд виходить з наступного.

У справі, що переглядається, повноваження щодо затвердження або відмову у затвердженні проекту землеустрою, регламентовано статтею 118 ЗК України.

Умови, за яких орган відмовляє у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен прийняти відповідне рішення про затвердження проекту землеустрою. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу - затвердити проект землеустрою або відмовити в його затвердженні, якщо для цього є законні підстави. За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Тому зазначені повноваження не є дискреційними.

Що стосується способу захисту прав позивача, то суд виходить з того, що метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ст. 2 КАС України).

Ця мета відповідає статті 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Відповідно до неї кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у своїх численних рішеннях сформував сталу практику оцінки ефективності засобу юридичного захисту. Засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути "ефективним" як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством (рішення від 15.10.2009 у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України", п. 64).

Засіб юридичного захисту має бути "ефективним" в теорії права та на практиці, зокрема, в тому сенсі, що можливість його використання не може бути невиправдано ускладнена діями або бездіяльністю органів влади держави-відповідача (рішення від 18.12.1996 у справі "Аксой проти Туреччини" (Aksoy v. Turkey), п. 95).

При оцінці ефективності необхідно враховувати не тільки формальні засоби правового захисту, а й загальний правовий і політичний контекст, в якому вони діють, й особисті обставини заявника (рішення від 24.07.2012 у справі "Джорджевич проти Хорватії", п. 101; рішення від 06.11.1980 у справі "Ван Остервійк проти Бельгії", п.п. 36-40). Отже, ефективність засобу захисту оцінюється не абстрактно, а з урахуванням обставин конкретної справи та ситуації, в якій опинився позивач після порушення.

Відповідно до частини першої статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. При цьому за своєю суттю правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003).

Питання ефективності правового захисту аналізувалося у рішеннях національних судів. Зокрема, у рішенні від 16.09.2015 у справі № 21-1465а15 Верховний Суд України дійшов висновку, що рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Верховний Суд у своїй практиці неодноразово покликався на те, що "ефективний засіб правового захисту" у розумінні ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації - не відповідає зазначеній нормі Конвенції (Постанова Великої палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 705/552/15-а, постанови Верховного Суду від 18.04.2018 у справі №826/14016/16 СМ, від 11.02.2019 у справі № 2а-204/12 ).

Частиною 4 статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Враховуючи, що відповідачем повторно прийнято рішення про відмову у затверджені позивачу проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для безоплатної передачі у власність для ведення особистого селянського господарства із земель резерву та запасу Верхньосірогозької сільської ради без урахувань висновків рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 27.02.2019 року № 540/160/19, яке набрало законної сили згідно постанови П`ятого апеляційного суду від 09.10.2019 року, та в межах розгляду даної справи визнано судом протиправним, тому суд вважає, що належним засобом захисту прав позивача є зобов`язання прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою земельної ділянки.

Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року (справа № 591/5935/17, провадження № 11-951апп19).

VII. Висновок суду

Частиною 1 ст. 73 КАС України встановлено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. (ч. 2 ст.77 КАС України).

Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають задоволенню.

VIII. Розподіл судових витрат

Згідно положень ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як встановлено судом, при зверненні до суду з даним позовом позивачем сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн., що підтверджено квитанцією №9 від 25.06.2020 року.

З огляду на викладене та враховуючи, що за результатами розгляду справи суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , тому судовий збір у сумі 840,80 грн. підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області на користь позивача.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78,90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління Держгеокадастру у Херсонський області (місце знаходження 73036, м. Херсон, вул. Університетська, буд. 136-а, ) про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ ГУ Держгеокадастру у Херсонській області від 13.02.2020 р. № 1874-СГ "Про відмову у затвердженні документації із землеустрою та наданні у власність земельної ділянки".

Зобов`язати ГУ Держгеокадастру у Херсонській області () прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) для ведення особистого селянського господарства площею 2,0000 га, розташованої на території Верхньосірогозької сільської ради Нижньосірогозького району Херсонської області із земель державної власності, кадастровий номер земельної ділянки :02:001:0032.

Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Херсонський області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 840,80 гривень ( вісімсот сорок гривень 80 копійок).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

У зв`язку з перебуванням судді на лікарняному та відпустці за сімейними обставинами повний текст рішення виготовлений та підписаний 18 січня 2021 р.

Суддя В.А. Дубровна

кат. 109040000