Справа № 120/1715/20-а
Суддя: Курко О. П.
Дата ухвалення: 2021-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/1715/20-а

Головуючий у 1-й інстанції: Маслоід О.С.

Суддя-доповідач: Курко О. П.

27 січня 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Курка О. П.

суддів: Гонтарука В. М. Білої Л.М.

за участю:

секретаря судового засідання: Яремчук Л.С,

позивача: ОСОБА_1 ,

представника позивача: Балтака О.О.,

представника відповідача: Бешлея І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Вінницькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 10 вересня 2020 року (м. Вінниця) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді,

В С Т А Н О В И В :

в квітні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 10 вересня 2020 року позов задоволено, а саме:

- визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції у Вінницькій області від 03.03.2020 року № 370 в частині звільнення ОСОБА_2 з посади начальника сектору кримінальної поліції Тростянецького відділення поліції Бершадського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області;

- визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції у Вінницькій області від 16.03.2020 року № 50 о/с в частині призначення ОСОБА_2 на посаду оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Бершадського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області;

- поновлено ОСОБА_2 на посаді начальника сектору кримінальної поліції Тростянецького відділення поліції Бершадського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області з 03.03.2020 року;

- зобов`язано Головне управління Національної поліції у Вінницькій області виплатити ОСОБА_2 заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 39 158 грн. 60 коп. із відрахуванням при його виплаті загальнообов`язкових платежів;

- стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Вінницькій області на користь ОСОБА_2 судовий збір у сумі 840 грн. 80 коп. та судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 8 500 грн. 00 коп.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору. Відповідач зазначив, що наказом відповідача № 228 від 14.02.2020 року призначено службове розслідування за фактом перебування на службі позивача з ознаками сп`яніння. Згідно висновку службового розслідування від 03.03.2020 року встановлено, що 13.02.2020 року позивач у складі слідчо-оперативної групи та групи реагування патрульної поліції заступив на добове чергування. Під час перевірки добового наряду було виявлено, що позивач перебував за межами підрозділу. Позивач прибув до підрозділу у цивільному одязі з вогнепальною зброєю та у нього було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, що виражалось у запаху алкоголю з ротової порожнини. З огляду на що, йому було запропоновано пройти медичний огляд на стан сп`яніння у Тростянецькій центральній районній лікарні, проте позивач відмовився. У зв`язку з цим складено акт про перебування позивача на службі в стані сп`яніння та акт про відмову від добровільного проходження медичного освідування (огляду) у зв`язку з підозрою в перебуванні на службі (роботі) у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння. Після цього, позивача було відсторонено від виконання службових обов`язків та знято з чергування. Крім того, факт перебування на службі позивача з ознаками сп`яніння підтверджується наданими в ході проведення службового розслідування поясненнями поліцейських ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .. Також відповідач вказує, що не бере до уваги висновок медичного огляду № 22 від 13.02.2020 року Тростянецької ЦРЛ, оскільки огляд проводився о 13 год. 40 хв., тобто з часу виявлення позивача з ознаками алкогольного сп`яніння до часу проходження ним медичного огляду пройшло понад 2 години.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечив наведені доводи апеляційної скарги, зазначивши про їх необґрунтованість та повне спростування в ході розгляду даної справи судом першої інстанції.

В судовому засіданні представник відповідача доводи апеляційної скарги підтримав в повному обсязі та просив суд задовольнити її, а рішення суду першої інстанції скасувати.

Представник позивача та позивач в судовому засіданні заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили суд залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що 13.02.2020 року посадовими особами відповідача на підставі наказу від 28.12.2019 року №1820 "Про організацію здійснення раптових (неоголошених) перевірок несення служби добовими нарядами територіальних та структурних підрозділів Головного управління Національної поліції у Вінницькій області мобільними групами апарату ГУНП" та завдання здійснення мобільною групою ГУНП перевірок діяльності добових нарядів поліції та чергових служб територіальних відділів та відділень поліції, стройових та структурних підрозділів на 13.02.2020 року здійснено виїзд до Тростянецького відділення поліції з метою перевірки організації службової діяльності, дотримання поліцейськими дисципліни, законності та належного виконання своїх службових обов`язків.

Під час перевірки добового наряду виявлено, що позивач, який чергував у додатковій слідчо-оперативній групі перебував за межами підрозділу.

Після прибуття позивача до підрозділу поліції, у нього вказаними особами було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, що виражалось у запаху алкоголю з ротової порожнини, у зв`язку з чим останньому запропоновано пройти медичний огляд у Тростянецькій центральній районній лікарні, від здійснення якого позивач відмовився. Крім цього, позивач прибув до відділення поліції у цивільному одязі.

З огляду на відмову позивача від проходження медичного огляду на стан сп`яніння посадовими особами відповідача складено акт про перебування на службі в стані сп`яніння, який зареєстровано в канцелярії Тростянецького відділення поліції за № 689/208-2020 від 13.02.2020 року та складено акт про відмову від добровільного проходження медичного освідування (огляду) у зв`язку з підозрою в перебуванні на службі (роботі) у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, який також зареєстрований в канцелярії Тростянецького відділення поліції за № 688/208-2020 від 13.02.2020 року.

Вказані обставини також зафіксовані на портативну нагрудну відеокамеру (ІНВ № 101482441) відеозапис № 1426_004, № 2652_0006 та № 952_0007.

За даних обставин, наказом відповідача "Про призначення службового розслідування та утворення дисциплінарної комісії" № 228 від 14.02.2020 року призначено службове розслідування та утворено дисциплінарну комісію за фактом виявлення у позивача ознак алкогольного сп`яніння під час несення служби.

За результатами службового розслідування, 03.03.2020 року складено висновок "Про результати службового розслідування щодо перебування на службі начальника сектору кримінальної поліції Тростянецького відділення поліції Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_2 з ознаками сп`яніння", де, зокрема, встановлено порушення ним службової дисципліни та визначено застосувати до останнього дисциплінарне стягнення у виді звільнення з посади.

Наказом відповідача "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих поліцейських Тростянецького відділення поліції Бершадського відділу поліції ГУНП у Вінницькій області" № 370 від 03.02.2020 року за порушення службової дисципліни, вимог ч. 1, п. 12, 14 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, п. 1, 2 ч. 1 ст. 18 ЗУ "Про національну поліцію", абз. 1, 2, 9 п. 1 та абз. 6, п. 2 розділу 2 Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 року № 1179 та п. 4, 14 розділу 13 Інструкції з організації реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події та оперативного інформування в органах (підрозділах) Національної поліції України, затвердженої наказом МВС України від 16.02.2018 року № 111, що виразилось у відсутності в підрозділі під час чергування в складі додаткової слідчо-оперативної групи, несені служби у складі добового наряду без визначеного однострою та перебуванні на службі з ознаками алкогольного сп`яніння, вирішено застосовувати до позивача дисциплінарне стягнення у виді звільнення з посади.

Згідно наказу відповідача № 50 о/с від 16.03.2020 року позивача призначено оперуповноваженим сектору кримінальної поліції Бершадського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, звільнивши з посади начальника сектору кримінальної поліції Тростянецького відділення поліції Бершадського відділу поліції Головного управління Національно поліції у Вінницькій області.

Не погоджуючись з цим, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України регулюються ЗУ "Про Національну поліцію", ЗУ "Про дисциплінарний статут Національної поліції України", яким затверджений відповідний статут (далі Статут) та Правилами етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС від 09.11.2016 року № 1179.

Положеннями ч. 1 ст. 59 ЗУ "Про Національну поліцію" визначено, що служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 19 ЗУ "Про Національну поліцію" у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Згідно ст. 18 ЗУ "Про Національну поліції" поліцейський, зокрема, зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Відповідно до ст. 12 Статуту дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників (ст.1 Статуту).

Службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.

Службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених ст. 18 ЗУ "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського, зокрема: бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку; дотримуватися правил носіння однострою та знаків розрізнення; під час несення служби поліцейському заборонено перебувати у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння.

Згідно ст. 11 Статуту за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. За вчинення адміністративних правопорушень поліцейські несуть дисциплінарну відповідальність відповідно до цього Статуту, крім випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. Поліцейських, яких в установленому порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або цивільно-правової відповідальності, одночасно може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно з цим Статутом.

У відповідності до ч. 1 ст. 12 Статуту дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Ст. 13 Статуту передбачено, що дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.

До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну службову відповідність; пониження у спеціальному званні на один ступінь; звільнення з посади; звільнення із служби в поліції.

Не дотримання службової дисципліни є дисциплінарним проступком, за вчинення якого до особи-порушника застосовуються заходи дисциплінарного стягнення, зокрема, звільнення з органів внутрішніх справ.

Ст. 14-19 Статуту унормовано порядок призначення та проведення службового розслідування, створення, повноваження дисциплінарних комісій, строки проведення службового розслідування, відсторонення поліцейського від виконання службових обов`язків (посади), забезпечення поліцейському права на захист, порядок застосування дисциплінарних стягнень.

Службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.

Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків. Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку. Службове розслідування проводиться на засадах неупередженості та рівності всіх поліцейських перед законом незалежно від займаної посади, спеціального звання, наявних у них державних нагород та заслуг перед державою.

У разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 13 цього Статуту, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції.

Під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

За кожен дисциплінарний проступок не може застосовуватися більше одного дисциплінарного стягнення. Якщо поліцейський вчинив кілька дисциплінарних проступків, стягнення застосовується за сукупністю вчинених дисциплінарних проступків та враховується під час визначення виду дисциплінарного стягнення.

Надаючи оцінку оскаржуваному в частині наказу, яким до позивача застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з посади, суд враховує, що підставою для прийняття оскаржуваного наказу є висновки службового розслідування, якими встановлено, що 13.02.2020 року працівниками мобільної групи ВІОС УКЗ ГУНП у Вінницькій області здійснено перевірку Тростянецького відділення поліції у Вінницькій області, в ході якої виявлено, що позивач перебував на службі з явними ознаками сп`яніння (запах алкоголю з ротової порожнини) та без визначеного однострою.

Враховуючи зазначене, перевіряючі запропонували позивачеві пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, проте останній відмовився, що зафіксовано актом від 13.02.2020 року № про відмову від добровільного проходження медичного освідування (огляду) у зв`язку з підозрою в перебуванні на службі (роботі) у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

У цьому контексті суд вказує, що єдиним нормативним документом, який регулює питання проходження медичного освідування (огляду) у зв`язку з підозрою в перебуванні у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння є Інструкція.

Інструкція фактично є фінальним прикладним нормативно-правовим документом, містить точний зміст норм законів, що регулює конкретно визначений у ній процес, з деталізацією кроків та вирішенням питань, що постають в ході виконання такого процесу. Фактично, вона є інструментом, за допомогою якого дії поліцейських та інших осіб, що беруть участь у процесі є чіткими та зрозумілими.

Крім цього, під час судового розгляду справи відповідачем були надані пояснення, що у разі виникнення підозри щодо перебування поліцейського з ознаками алкогольного сп`яніння, представники мобільної групи апарату ГУНП мають можливість самостійно перевіряти таких осіб та мають у наявності певний інструментарій.

Але 13.02.2020 року посадові особи відповідача не здійснили самостійну перевірку позивача на наявність ознак алкогольного сп`яніння.

З матеріалів службового розслідування пояснення позивача від 19.02.2020 року вбачається, що його обурило безпідставне звинувачення у тому, що він перебуває у стані алкогольного сп`яніння. Зазначає, що "від проходження медичного освідування відмовився, оскільки знав, що це буде показове освідування для присутніх там людей, і в свою чергу, мені буде соромно від того, що я проводжу там освідування правопорушників, а тепер освідують мене". Вказані пояснення позивач надав також під час судового розгляду справи.

Після вказаних обставин, позивач самостійно о 13 год. 40 хв. звернувся до Тростянецької ЦРЛ та пройшов вказане освідування, що підтверджується Висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 22 від 13.02.2020 року із відповідними додатками - квитанції про проходження медичного освідування на стан алкогольного сп`яніння (результати алкотестів) о 13 год. 54 хв. та о 14 год. 05 хв. Згідно вказаного висновку у позивача не виявлено ознак сп`яніння.

Суд вказує, що п. 7 р. ІІ Інструкції передбачено, що у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до ст.266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Суд не приймає до уваги посилання відповідача на те, що вказаний висновок не є належним доказом щодо виявлення у позивача ознак алкогольного сп`яніння, оскільки позивач не є водієм, самостійно звернувся до лікарні, відмовився під проходження освідування, з огляду на наступне.

Як вже зазначалось, Інструкція є єдиним нормативним документом, який регулює вказані правовідносини, посадові особи відповідача не скористались можливістю самостійної перевірки позивача на наявність ознак сп`яніння. Відсутні нормативні документи, які б забороняли особі самостійно звертатись до лікарського закладу щодо вирішення спірного питання на наявність ознак сп`яніння.

Додатково суд звертає увагу на те, що у разі звернення саме відповідача до лікарського закладу з метою з`ясування наявності у позивача ознак сп`яніння, медичним закладом були вчинені такі ж самі дії, які були вчинені цим закладом під час самостійного звернення позивача, тобто була проведена така ж сама процедура на з`ясування наявності ознак сп`яніння.

Крім цього, з матеріалів справи вбачається, що проведення позивачем вказаного дослідження на наявність ознак сп`яніння відбулось у визначений Інструкцією час, тобто менше 2 годин, що також спростовує доводи відповідача у цій частині, викладені у висновку службового розслідування та заявах по суті.

Так, згідно п. 9 р. ІІ Інструкції з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.

Зі змісту акту № 689/208-2020 від 13.02.2020 року про перебування на службі (роботі) в стані алкогольного сп`яніння вбачається, що даний акт складений про те, що позивач 13.02.2020 року о 12 год. 00 хв. перебував в Тростянецькому відділенні поліції в складі додаткової СОГ з явними ознаками сп`яніння, а саме: різким запахом алкоголю з ротової порожнини.

В свою чергу, як вбачається зі змісту висновку щодо результатів медичного огляду виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 13.02.2020 року № 22, проведеного в Тростянецькій ЦРЛ, станом 13 год. 40 хв. 13.02.2020 року у позивача ознак сп`яніння не виявлено.

Отже, з часу виявлення позивача з ознаками алкогольного сп`яніння в приміщенні Тростянецького відділення поліції до часу проходження ним медичного огляду в Тростянецькій ЦРЛ пройшло менше 2 годин. Відповідно твердження відповідача не знайшли свого підтвердження, а тому не беруться судом до уваги при прийнятті рішення у даній справі.

Суд також не приймає до уваги міркування відповідача стосовно правильності проведення медичним закладом освідування позивача, з огляду на те, що це є лише припущенням відповідача, які не можуть були покладені судом в основу рішення.

До того ж, відповідачем до матеріалів справи надана відповідь КНП "Тростянецька центральна районна лікарня" від 21.02.2020 року за № 01-12-83, якою підтверджена наявність вказаного висновку № 22 від 13.02.2020 року та викладених у ньому результатів.

Інші належні та допустимі докази по справі, які б фактично спростовували висновок медичного закладу від 13.02.2020 року за № 22 відсутні.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що наданий висновок є належним доказом, оскільки обстеження на вміст алкоголю було здійснено своєчасно, з урахуванням визначеного в Інструкції часу, тому достовірність результатів може братися судом до уваги.

Критично суд ставиться й до вказівки відповідача про невідповідність форми висновку № 22 від 13.02.2020 року вимогам законодавства, оскільки останній оформлений відповідно до додатку № 4 Інструкції. З огляду на це, суд вбачає за необхідне можливість застосування за даних обставин аналогії закону. Остання являє собою поширення в процесі правозастосування на конкретні неврегульовані правом життєві відносини чинності норм, які регулюють відносини, подібні тим, що потребують урегулювання в рамках даної галузі права за найсуттєвішими ознаками. Подібність відносин означає однотипність правового режиму їх регулювання.

Суд зазначає, що висновки службового розслідування фактично базуються на поясненнях ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 та того факту, що наявність ознак алкогольного сп`яніння виявлена у позивача саме працівниками відділу інспекції з особового складу.

Однак, з висновку службового розслідування вбачається, що ОСОБА_5 надавала суперечливі пояснення стосовно наявності запаху алкоголю від позивача та змінювала їх. До того ж такі свідчення є лише її суб`єктивним враженням та не ґрунтуються на жодних об`єктивних обставинах.

Крім цього, під час судового розгляду справи в суді першої інстанції судом був досліджений відеозапис портативної нагрудної відеокамери щодо обставин 13.02.2020 року. Як вбачається з матеріалів справи, на вказаному відеозаписі зафіксований момент, на якому для з`ясування дійсної наявності у позивача запаху алкоголю з ротової порожнини, перевіряючі змушують позивача зробити видих повітря з легенів в сторону ОСОБА_3 , позивач здійснює такий видих і ОСОБА_3 не підтверджує наявність запаху алкоголю з ротової порожнини позивача. При цьому, у висновку службового розслідування вказане, що ОСОБА_3 зазначив про наявність запаху алкоголю від позивача.

Суд звертає увагу на те, що пояснення ОСОБА_7 , ОСОБА_8 не підтверджують наявність запаху алкоголю від позивача. А акт перегляду відеозапису від 26.02.2020 року суперечить змісту відеозапису.

Відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про недоведеність відповідачем факту перебування позивача на службі з ознаками алкогольного сп`яніння.

Стосовно несення служби позивачем без визначеного однострою суд зазначає наступне.

Вказана обставина визнається сторонами по справі, не є спірною та фактично мала місце.

Суд звертає увагу, що з матеріалів справи вбачається, зокрема, лист Тростянецького відділення Бершадського відділу поліції від 23.03.2020 року за № 1212/208/01-2020, яким підтверджено, що позивач був забезпечений форменим одягом у вересні 2019 року, отримавши лише один комплект літнього форменого одягу. У цьому форменому одязі 11.02.2020 року позивач здійснював чергування у додатковій слідчо-оперативній групі та був задіяний у пошукових заходів безвісти відсутнього громадянина в с. Торканівка, що підтверджується показаннями свідка ОСОБА_9 , який також повідомив про обставини вказаного дня та про незначне забруднення свого форменого одягу.

З огляду на викладене, суд приймає до уваги посилання позивача на забруднення його форменого одягу 11.02.2020 року, який у подальшому потребував прання.

Щодо відсутності позивача в підрозділі під час чергування в складі додаткової слідчо-оперативної групи, суд зазначає наступне.

Під час судового розгляду справи позивачем були надані певні пояснення щодо його відсутності під час чергування в складі додаткової слідчо-оперативної групи 13.02.2020 року, які не були спростовані відповідачем при розгляді справи по суті спірних правовідносин.

Суд звертає увагу на те, що позивача притягнуто до відповідальності за порушення службової дисципліни, що виразилося у відсутності в підрозділі під час чергування в складі додаткової слідчо-оперативної групи, несені служби у складі добового наряду без визначеного однострою та перебуванні на службі з ознаками алкогольного сп`яніння.

Основним порушенням службової дисципліни, за яке передбачена відповідальність звільнення з посади відповідачем зазначено саме перебування на службі з ознаками алкогольного сп`яніння. Як вже зазначалось, вказаний факт не знайшов свого підтвердження під час судового розгляду справи та відповідачем не доведений суду у визначеному порядку. Перебування позивача на службі без визначеного однострою відбулось через наявність певних об`єктивних причин.

Таким чином, у відповідача були відсутні підстави для застосування до позивача відповідальності у вигляді звільнення з посади.

Стосовно доводів апелянта про те, що подія за участю капітана поліції ОСОБА_2 набула розголосу у соціальній мережі Facebook серед мешканців смт. Тростянець, інформацію про яку на своїй сторінці опублікував місцевий житель ОСОБА_10 , що негативно впливає на довіру населення до поліції та підриває авторитет відомства, суд зазначає наступне.

Так, судова колегія звертає увагу, що станом на момент подання відповідачем апеляційної скарги вказана сторінка не містить у відкритому доступі посту, роздруківку якого долучено відповідачем до матеріалів справи. Окрім того, зазначена сторінка не містить жодних фотографій чи іншої інформації, за допомогою яких можна ідентифікувати ії автора.

При цьому, суд зазначає, що підставою для звільнення позивача не було приниження авторитету поліції.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про протиправність наказу відповідача від 03.03.2020 року № 370 в частині звільнення позивача з посади начальника сектору кримінальної поліції Тростянецького відділення поліції Бершадського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, відповідно позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню.

Стосовно позовної вимоги про скасування наказу відповідача від 03.03.2020 року № 370 в частині звільнення позивача з посади начальника сектору кримінальної поліції Тростянецького відділення поліції Бершадського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову, суд може прийняти рішення про визнання та скасування індивідуального акту чи окремих його положень.

Аналіз вищенаведеної норми свідчить про безпосередній взаємозв`язок визнання протиправним акту індивідуальної дії та його скасування у повному обсязі чи частково. Більш того, друга вимога є похідною та залежною від першої. Адже внаслідок визнання акту індивідуальної дії протиправним, неминучим є його скасування в повному обсязі чи частково.

З огляду на те, що суд задовольнив позовну вимогу про визнання протиправним наказу відповідача від 03.03.2020 року № 370 в частині звільнення позивача з посади начальника сектору кримінальної поліції Тростянецького відділення поліції Бершадського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, відповідно вимога про його скасування в цій частині також підлягає задоволенню, як похідна.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправним наказу відповідача від 16.03.2020 року № 50 о/с в частині призначення позивача на посаду оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Бершадського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, суд зазначає наступне.

Так, порядок переміщення та переведення поліцейського визначено ст. 65 ЗУ "Про Національну поліцію".

Переміщення поліцейських здійснюється: 1) на вищу посаду - у порядку просування по службі; 2) на рівнозначні посади: для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби; за ініціативою поліцейського; у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням реорганізації; у разі необхідності проведення кадрової заміни в місцевостях з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами (далі - місцевості з визначеним строком служби); за станом здоров`я - на підставі рішення медичної комісії; з меншим обсягом роботи з урахуванням професійних і особистих якостей - на підставі висновку атестації; у разі звільнення з посади на підставі рішення місцевої ради про прийняття резолюції недовіри відповідно до статті 87 цього Закону; 3) на посади, нижчі ніж та, на якій перебував поліцейський: у зв`язку зі скороченням штатів або реорганізацією в разі неможливості призначення на рівнозначну посаду; за станом здоров`я - на підставі рішення медичної комісії; через службову невідповідність - на підставі висновку атестації з урахуванням професійних і особистих якостей; за ініціативою поліцейського; як виконання накладеного дисциплінарного стягнення - звільнення з посади відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України; у разі звільнення з посади на підставі рішення місцевої ради про прийняття резолюції недовіри, відповідно до статті 87 цього Закону; 4) у зв`язку із зарахуванням на навчання до вищого навчального закладу із специфічними умовами навчання, який здійснює підготовку поліцейських, на денну форму навчання, а також у разі призначення на посаду після закінчення навчання.

Під час судового розгляду справи з`ясовано та підтверджено відповідачем, що спірний наказ прийнятий ним як виконання накладеного дисциплінарного стягнення - звільнення з посади відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України, тобто прийнятий ним на виконання наказу № 370 від 03.03.2020 року.

З огляду на те, що суд задовольнив позовну вимогу про визнання протиправним та скасування наказу відповідача від 03.03.2020 року № 370 в частині звільнення позивача з посади начальника сектору кримінальної поліції Тростянецького відділення поліції Бершадського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, відповідно вимога про визнання протиправним наказу відповідача від 16.03.2020 року № 50 о/с в частині призначення позивача на посаду оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Бершадського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області також підлягає задоволенню, як похідна.

Стосовно позовної вимоги про скасування наказу відповідача від 16.03.2020 року № 50 о/с в частині призначення позивача на посаду оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Бершадського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову, суд може прийняти рішення про визнання та скасування індивідуального акту чи окремих його положень.

Аналіз вищенаведеної норми свідчить про безпосередній взаємозв`язок визнання протиправним акту індивідуальної дії та його скасування у повному обсязі чи частково. Більш того, друга вимога є похідною та залежною від першої. Адже внаслідок визнання акту індивідуальної дії протиправним, неминучим є його скасування в повному обсязі чи частково.

З огляду на те, що суд задовольнив позовну вимогу про визнання протиправним наказу відповідача від 16.03.2020 року № 50 о/с в частині призначення позивача на посаду оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Бершадського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, відповідно вимога про його скасування в цій частині також підлягає задоволенню, як похідна.

Вирішуючи питання про поновлення позивача на посаді начальника сектору кримінальної поліції Тростянецького відділення поліції Бершадського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області з 03.03.2020 року, суд виходить з наступного.

В Інформаційному листі адміністративного суду України від 26.05.2010 року № 753/11/13-10 "Про розв`язання спорів, що виникають з відносин публічної служби" зазначено, що під час вирішення спорів зазначеної категорії пріоритетними є норми спеціальних законів, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.

Враховуючи, що ЗУ "Про Національну поліцію" не врегульовано питання поновлення на службі, суд вбачає наявними підстави застосування, в даному випадку, норм Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України).

Згідно ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

З огляду на викладене, скасування наказів відповідача від 03.03.2020 року № 370 в частині звільнення позивача з посади начальника сектору кримінальної поліції Тростянецького відділення поліції Бершадського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області та від 16.03.2020 року № 50 о/с в частині призначення позивача на посаду оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Бершадського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, має своїм наслідком поновлення позивача на посаді начальника сектору кримінальної поліції Тростянецького відділення поліції Бершадського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області з 03.03.2020 року.

Стосовно вимог позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд зазначає наступне.

Грошове забезпечення поліцейського за час вимушеного прогулу обраховується та виплачується з розрахунку календарних днів відповідного місяця їх служби.

Виплата грошового забезпечення поліцейському за час вимушеного прогулу регулюється постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року № 988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції". (далі - Постанова № 988)

Пунктом 2 Постанови № 988 визначено, що порядок виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затверджується Міністерством внутрішніх справ.

Наказом МВС України від 06 квітня 2016 року № 260 затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання. (далі - Порядок № 260)

Пунктом 6 Розділу ІІІ Порядку № 260 встановлено, що поліцейським, звільненим зі служби в поліції, а потім поновленим на службі у зв`язку з визнанням звільнення незаконним, за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачуються всі види грошового забезпечення (в тому числі премія), які були їм визначені на день звільнення. Підставою для нарахування та виплати грошового забезпечення є наказ керівника органу поліції про поновлення особи на службі або скасування наказу про його звільнення.

Судом встановлено, що на виконання наказу Головного управління Національної поліції у Вінницькій області № 370 від 03.03.2020 видано наказ Головного управління Національної поліції у Вінницькій області № 50 о/с від 16.03.2020, яким капітана поліції ОСОБА_2 призначено на посаду оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Бершадського відділу поліції ГУНП у Вінницькій області. Тобто, позивача не звільнено з поліції, а лише переміщено на нижчу посаду.

Колегія суддів погоджується в цій частині з доводами апелянта, що в даному випадку суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, мав би зобов`язати відповідача виплатити ОСОБА_2 різницю в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи.

Так, згідно довідки про доходи від 13.10.2020 № 1575/29/01-2020 грошове забезпечення ОСОБА_2 на посаді начальника сектору кримінальної поліції Тростянецького відділення поліції Бершадського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області у січні-лютому 2020 року складало 14646,0 грн і середньоденна заробітна плата становила 488 грн. 20 коп.

Відповідно до довідки про доходи від 13.10.2020 № 1576/29/01-2020 грошове забезпечення ОСОБА_2 на посаді оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Бершадського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області у квітні-травні 2020 року складало 13894,99 грн і середньоденна заробітна плата становила 455 грн. 57 коп.

Тобто, середньоденна різниця в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи ОСОБА_2 становить 32 грн. 63 коп. (488 грн. 20 коп.-455 грн. 57 коп.=32 грн. 63 коп.)

Суд зазначає, що кількість днів виконання нижчеоплачуваної роботи ОСОБА_2 складає 191 день.

Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача різницю в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи в розмірі 6232 грн. 33 коп. (32 грн. 63 коп.*191 днів)

Отже, суд першої інстанції не в повному обсязі перевірив обставини, що мають значення для вирішення даної справи, у зв`язку з чим апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції змінити.

Також у відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просив стягнути з відповідача понесенні судові витрати.

З приводу вказаного клопотання судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до положень статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Водночас, про витрати на професійну правничу допомогу йдеться у статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, частиною 1 цієї статті визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до частини 2 згаданої статті за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина 3 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Приписами частини 4 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Так, в підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представником позивача надано копію договору № 24/11/20 про надання правової допомоги; попередній розрахунок судових витрат від 24.11.2020 року; копію квитанції до прибуткового касового ордера № 01 від 24.11.2020 року.

З урахуванням обставин справи, а саме: виходячи з обсягу та характеру доказів у справі (відсутності експертиз, відсутності виклику свідків, тощо); кількості сторін та відсутності інших учасників у справі; виходячи з фактично витраченого представником позивача часу, колегія суддів вважає розмір вартості наданих послуг визначених в розрахунку судових витрат неспівмірними зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг, а відтак, вимоги про відшкодування 6000 грн. як витрат на правничу допомогу - необґрунтованими.

Водночас, судова колегія вважає, що співмірною та розумною у цій справі загальною компенсацією вартості наданих адвокатом послуг є сума 4000 грн.

Відповідно до статті 317 КАС України, підставами для зміни рішення є рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Вінницькій області задовольнити частково.

Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 10 вересня 2020 року - змінити, викласти абзац 5 резолютивної частини рішення в наступній редакції: "Зобов`язати Головне управління Національної поліції у Вінницькій області виплатити ОСОБА_2 різницю в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи в сумі 6232 грн. 33 коп.".

В решті - рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 10 вересня 2020 року залишити без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Вінницькій області на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в сумі 4000 грн.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 01 лютого 2021 року.

Головуючий Курко О. П.

Судді Гонтарук В. М. Біла Л.М.