Справа № 380/5645/20
Суддя: Бруновська Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2021-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції : Сидор Н.Т.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2021 рокуЛьвівСправа № 380/5645/20 пров. № А/857/14063/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Бруновської Н.В.

суддів: Макарика В.Я., Матковської З.М.

за участю секретаря судового засідання: Мельничук Б.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2020 року у справі № 380/5645/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Карлівської міської ради Полтавської області про визнання протиправним і скасування розпорядження, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ :

20.07.2020р. ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Карлівської міської ради Полтавської області про визнання протиправним і скасування розпорядження Карлівської міської ради № 124 від 15.06.2020р. «Про звільнення ОСОБА_1 », поновлення на посаді спеціаліста 1 категорії відділу соціально-економічного та стратегічного розвитку апарату Карлівської міської ради Полтавської області, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 02.10.2020р. в позові відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням, апелянт ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом порушено норми матеріального та процесуального права.

Апелянт просить суд, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02.10.2020р. скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, хоча належним чином повідомленні про дату, час і місце розгляду справи в порядку ст.126 КАС України, що не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності відповідно до ст.313 КАС України.

ст.229 КАС України передбачено, що фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

18.02.2020р. розпорядженням Карлівської міської ради Полтавської області №34 «Про призначення ОСОБА_1 » 19.02.2020р. позивача призначено на посаду спеціаліста І категорії відділу соціально-економічного та стратегічного розвитку міста апарату Карлівської міської ради, як такого, що пройшов за конкурсом.

19.03.2020р. рішенням Карлівської міської ради «Про затвердження структури апарату Карлівської міської ради» з метою оптимізації та вдосконалення роботи апарату міської ради, впорядкування функціональних напрямів діяльності, забезпечення ефективності роботи, міська рада затвердила структуру апарату Карлівської міської ради станом на 01.04.2020р. (додаток 1) та структуру апарату Карлівської міської ради станом на 01.06.2020р. ( додаток 2).

Згідно додатку 1 кількість працівників становила 29, а згідно додатку 2 кількість працівників становила 26. Тобто, скороченню підлягали такі посади: спеціаліст 1 категорії відділу соціально-економічного та стратегічного розвитку міста (посада яку займав позивач), спеціаліст 1 категорії відділу ДАБК, відповідальний черговий.

Отже, у Карлівській міській раді відбулись зміни в організації виробництва і праці, а саме скорочення штату, що є правовою підставою для застосування до спірних правовідносин п.1 ч.1 ст. 87 Закону України «Про державну службу», п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України.

Розпорядженням Карлівської міської ради «Про попередження посадових осіб апарату Карлівської міської ради» від 25.03.2020 №77 та рішення Карлівської міської ради від 19.03.2020р. «Про затвердження структури апарату Карлівської міської ради», передбачено попередити посадових осіб апарату про зміну істотних умов праці у зв`язку із затвердженням структури апарату Карлівської міської ради та наступне вивільнення згідно із додатком 1.

25.03.2020р. розпорядженням Карлівської міської ради Полтавської області №77 «Про попередження посадових осіб апарату Карлівської міської ради» ОСОБА_1 попереджено про зміну істотних умов праці у зв`язку із затвердженням структури апарату Карлівської міської ради та наступне вивільнення згідно із додатком №1, що підтверджується особистим підписом про ознайомлення від 30.03.2020р. (а.с.30-31)

31.03.2020р. ОСОБА_1 подав на ім`я в.о. міського голови Стовбуна О.Л. заяву про забезпечення переведення на вільну вакантну посаду першого заступника міського голови у зв`язку із попередженням про вивільнення.

Листом від 30.04.2020р. № 06-21/870 Карлівська міська рада надала відповідь на заяву ОСОБА_1 від 31.03.2020р. в якій зазначила, що питання затвердження особи на посаду заступника міського голови та включення її до персонального складу виконавчого комітету ради розглядається міською радою за пропозицією міського голови, а тому підстав для видання розпорядження міського голови з призначенням у цьому випадку немає.

Розпорядженням Карлівської міської ради «Про звільнення ОСОБА_1 » від 15.06.2020р. № 124, звільнено позивача з посади спеціаліста І категорії відділу соціально-економічного та стратегічного розвитку міста апарату Карлівської міської ради 15.06.2020р. у зв`язку з скороченням штату працівників відповідно до п.1 ст.40 Кодексу законів про працю України, рішення Карлівської міської ради від 19.03.2020р. «Про затвердження структури апарату Карлівської міської ради».

ст.43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування (п. 17 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначено Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування».

Так, згідно ст.1 вищевказаного Закону, служба в органах місцевого самоврядування - це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, щ спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом.

Правове регулювання статусу посадових осіб місцевого самоврядування визначено ст.7 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування».

Відповідно до положень вказаної статті Закону, правовий статус посадових осіб місцевого самоврядування визначається Конституцією України, законами України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про статус депутатів місцевих рад», «Про вибори депутатів місцевих рад та сільських, селищних, міських голів», цим та іншими законами України.

На посадових осіб місцевого самоврядування поширюється дія законодавства України про працю з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом.

ст.4 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» визначено, що служба в органах місцевого самоврядування здійснюється на таких основних принципах: служіння територіальній громаді; поєднання місцевих і державних інтересів; верховенства права, демократизму і законності; гуманізму і соціальної справедливості; гласності; пріоритету прав та свобод людини і громадянина; рівних можливостей доступу громадян до служби в органах місцевого самоврядування з урахуванням їх ділових якостей та професійної підготовки; професіоналізму, компетентності, ініціативності, чесності, відданості справі; підконтрольності, підзвітності, персональної відповідальності за порушення дисципліни і неналежне виконання службових обов`язків; дотримання прав місцевого самоврядування; правової і соціальної захищеності посадових осіб місцевого самоврядування; захисту інтересів відповідної територіальної громади; фінансового та матеріально-технічного забезпечення служби за рахунок коштів місцевого бюджету; самостійності кадрової політики в територіальній громаді.

Із змісту ч.1 ст.20 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» видно, що крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, служба в органах місцевого самоврядування припиняється на підставі і в порядку, визначених Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», цим та іншими законами України, а також у разі: порушення посадовою особою місцевого самоврядування Присяги, передбаченої ст. 11 цього Закону; порушення умов реалізації права на службу в органах місцевого самоврядування (ст. 5 цього Закону); виявлення або виникнення обставин, що перешкоджають перебуванню на службі, чи недотримання вимог, пов`язаних із проходженням служби в органах місцевого самоврядування (ст. 12 цього Закону); досягнення посадовою особою місцевого самоврядування граничного віку перебування на службі в органах місцевого самоврядування (ст. 18 цього Закону).

Положенням ст.36 КЗпП України передбачено загальні підстави припинення трудового договору, однією з яких є: з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (ст.ст. 40, 41).

При цьому, зміна підпорядкованості підприємства, установи, організації не припиняє дії трудового договору.

У разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України).

ч.2 цієї статті передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно ч.ч.1-3 ст.49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Як видно з матеріалів справи про наступне вивільнення, ОСОБА_1 попереджений 25.03.2020р. що підтверджується особистим підписом про ознайомлений 30.03.2020р., а звільнений останній із посади 15.06.2020р.

Таким чином, ОСОБА_1 про наступне вивільнення персонально попереджений не пізніше ніж за два місяці, що передбачено ст.49-2 КЗпП України.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Так, Верховним Судом України в п.19 постанови Пленуму від 06.11.1992р. № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за п.1 ст.40 КЗпП може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями.

ч.1 ст.72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Так, судом першої інстанції встановлено, що згідно письмової інформації за підписом т.в.о. міського голови секретаря ради О. Стовбуна, за період з 30.03.2020р. (дата попередження про звільнення) - 15.06.2020р. (дата звільнення) у Карлівській міській раді вакантні посади відсутні, а тому позивачу не запропоновану іншу роботу, оскільки на період звільнення у структурі міської ради відсутні вільні вакантні посади.

Із змісту розпорядження міського голови №74 від 20.03.2020 р. «Про оголошення конкурсу на заміщення вакантної посади» видно, що на заміщення вакантної посади начальника загального відділу апарату Карлівської міської ради затверджено вимоги до кандидата: громадянство України; освіта вища- магістр; вільне володіння державною мово;, володіння комп`ютером на рівні користувача; стаж роботи на державній службі не менше 5 років.

Як видно із записів особової картки, позивач має освіту бакалавра, стаж на державній службі відсутній.

Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що посаду начальника загального відділу апарату Карлівської міської ради правомірно відповідач не пропонував ОСОБА_1 , оскільки останній не відповідав вимогам до кандидата на заміщення вакантної посади.

Щодо доводів апелянта про бездіяльність міської ради в частині незабезпечення переведення на вільну вакантну посаду першого заступника міського голови у зв`язку із попередженням про вивільнення, колегія суддів вважає зазначити наступне.

ст.25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Із змісту п.3, 5 ч.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» видно, що виключно на пленарних засіданнях міської ради вирішуються такі питання: утворення виконавчого комітету ради, визначення його чисельності, затвердження персонального складу; внесення змін до складу виконавчого комітету та його розпуск; затвердження за пропозицією сільського, селищного, міського голови структури виконавчих органів ради, загальної чисельності апарату ради та її виконавчих органів відповідно до типових штатів, затверджених Кабінетом Міністрів України, витрат на їх утримання.

Правові, організаційні, матеріальні та соціальні умови реалізації громадянами України права на службу в органах місцевого самоврядування, загальні засади діяльності посадових осіб місцевого самоврядування, їх правовий статус, порядок та правові гарантії перебування на службі в органах місцевого самоврядування визначено Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування».

ч.1 ст.10 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» передбачено, що прийняття на службу в органи місцевого самоврядування здійснюється: на посади заступників сільського, селищного, міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради, керуючого справами (секретаря) виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті ради шляхом затвердження відповідною радою.

Колегія суддів вважає зазначити, що для виборних посад законодавчими актами не встановлено жодних вимог, у тому числі - Типовими професійно-кваліфікаційними характеристиками посадових осіб місцевого самоврядування, затвердженими наказом Національного агентства України з питань державної служби від 07.11.2019р. № 203-19.

Таким чином, з огляду на функціональне спрямування посади відповідного заступника, міський голова при виборі кандидатів керується на власний розсуд щодо наявністю знань та досвіду, необхідних для якісного виконання відповідних функцій відповідного кандидата.

Тобто, неподання міським головою кандидата Наконечного С.О. для затвердження відповідною радою його на посаду першого заступника міського голови є виключним правом міського голови, а не обов`язком працевлаштувати вивільненого працівника.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки відповідач Карлівська міська рада Полтавської області як суб`єкт владних повноважень діяв в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

В ст.242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

ст. 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2020 року у справі № 380/5645/20 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.В. Бруновська

Суддя В.Я. Макарик

Суддя З.М. Матковська

Постанова в повному обсязі складена 01.02.2021р.