Справа № 420/11612/20
Суддя: Катаєва Е.В.
Дата ухвалення: 2021-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Катаєвої Е.В., розглянувши у письмовому провадженні в місті Одесі справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АТАМАН І К» (вул. Максима Шимка, 56, м. Вінниця, 21034) до Одеської митниці Держмитслужби (вул. Івана та Юрія Лип,21-а, м. Одеса, 65078) про визнання протиправними та скасування картки відмови та рішення,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «АТАМАН І К» (далі - ТОВ «АТАМАН І К») звернулось до суду з адміністративним позовом до Одеської митниці Держмитслужби, в якому позивач просить: визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №UА500500/2020/500063/2 від 20.10.2020 року; визнати противоправною та скасувати Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UА500500/2020/50105 від 20.10.2020 року.

Позивач зазначив, що ним 20.10.2020 року у зв`язку імпортуванням та ввезенням на територію України товару (зокрема, гранат свіжий, країна виробництва Єгипет) за МД UA500500.2020.511059 від 20.10.2020 року, було отримано оскаржуване рішення про корегування митної вартості товару, а також Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UА500500/2020/50105 від 20.10.2020 року.

В Рішенні про коригування митної вартості зазначено, що:

у наданих до митного оформлення документах (контракті, інвойсі, пакувальному листі тощо) відсутні дані щодо такої складової митної вартості як вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості товару;

згідно п.3.1 зовнішньоекономічного контракту №22/20 від 16.03.2020 зазначено, що поставка здійснюється на підставі 50% передплати за товар, але до митного оформлення не було надано банківські платіжні документи;

для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до ч.2 ст. 53 МКУ подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. Проте, до митного оформлення надано інвойс №UAIM034851 Івід 13.10.2020, в якому не міститься інформація щодо умов поставки.

Крім цього, у Рішенні вказується, що враховуючи спрацювання автоматизованою системою аналізу та управління ризиками відповідних форм митного контролю щодо вжиття заходів з метою перевірки числових значень складових митної вартості товарів Відповідачем було поставлено вимогу декларанту про надання протягом 10 календарних днів додаткових документів.

Після отримання документів в рішенні додатково зазначено, що:

у наданій копії експортної декларації зазначені умови поставки - FOB. Проте, не зазначено географічний пункт переходу відповідальності за втрату товарів та витрат на транспортування товарів від продавця до покупця, що не дає змогу порівняти дану пропозицію продавця з ціною, зазначеною у інвойсі від 29.09.2020 №15;

у наданому прайс-листі наявне посилання на суб`єкта ЗЕД ТОВ «АТАМАН І К», що передбачає, що дана цінова пропозиція індивідуальна та не стосується усіх учасників ринку.

Таким чином, через не усунення розбіжностей, ненадання декларантом повного пакету документів та невідповідності обраного декларантом обраного методу визначення митної вартості Відповідачем було застосовано другорядний метод визначення митної вартості - резервний метод.

Позивач вважає вказані рішення протиправними, безпідставними та таким, що підлягають скасуванню.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що подані документи містили достовірні числові дані, які підтверджували митну вартість товарів за ціною договору згідно з вимогами ч.4,5 ст. 58 МКУ. Відповідачем не було обґрунтовано в чому полягали об`єктивні сумніви у митній вартості заявленої декларантом. Такі сумніви щодо митної вартості товару можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, тощо.

З аналізу ч. 1 ст. 55 та частини 6 ст. 54 МК України слідує, що правовою підставою для винесення рішення про коригування митної вартості є наявність у митного органу обґрунтованих підстав вважати, що декларантом заявлено неповні або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Позивач зазначає, що вказані у оскаржуваному рішенні підстави його прийняття є цілком не обґрунтованими.

Зокрема, в оскаржуваному рішенні зазначено, що відсутність інформації про вартість упаковки.

Позивач вказує, що відповідно до умов поставки (розділ А.9 умов FOB Офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати Інкотермс) продавець за власний рахунок забезпечує пакування товару. Крім того, відповідно до умов контракту на поставку №22/20від 16.03.2020 року (п.7.2) обов`язок упаковки і маркування Товару покладений на Постачальника, тобто пакування покладається на постачальника та при постачанні товару витрати з пакування закладалися постачальником самостійно до вартості Товару і додатковому відшкодуванню з боку Позивача не підлягали.

Згідно зовнішньоекономічного договору ціна імпортованого Позивачем товару вже включає в себе вартість упаковки та маркування. Зазначені обставини підтверджуються виписаною Постачальником і наданою Відповідачеві калькуляцією від 29.09.2020 року, в якій чітко вказано, що вартість упаковки включена до ціни товару. Про правомірність вказаного висновку свідчить судова практика Верховного суду (наприклад, постанова від 06.03.2018 р. у справі №815/3142/17, постанова від 16.07.2020 р. по справі №804/3632/17).

Щодо ненадання банківського платіжного документа у зв`язку із тим, що поставка здійснювалась на підставі 50% передоплати, позивач вказує, що відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 53 МК України одним із документів, що подається для митного оформлення, є банківський платіжний документ, що стосуються оцінюваного товару, якщо сплачені рахунки. Але позивач та постачальник дійшли згоди, що оплата за Контрактом № 22/20 від 16.03.2020 р. відбуватиметься на умовах 100 % оплати протягом 14 днів після митного оформлення. Додаткова угода із зафіксованою вищезазначеною умовою оплати, підписана позивачем та постачальником, надавалася відповідачу, однак була останнім проігнорована.

Таким чином, оскільки інвойс позивачем не повинен бути сплачений на момент подачі митної декларації, висновки відповідача щодо обов`язковості подання банківських документів є передчасними.

Також позивач зазначив, що ним надані всі документи, які підтверджують витрати на транспортування, а саме: інвойс №UАІМ0348511 від 13.10.2020; платіжне доручення на сплату інвойсу №UАІМ0348511; калькуляція Постачальника від 29.09.2020р. Вказані документи свідчать про те, що вартість перевезення Товару до порту була включена Постачальником до вартості Товару (згідно калькуляції вартість такого перевезення склала USD040, і була закладена у вартість Товару); вартість морського перевезення з порту РORTSAID до порту Одеси за коносаментом №СFА0361877 становила USD 2 328,00. Отже, на момент прийняття оскаржуваного рішення у Відповідача перебували в достатньому обсязі документи, які підтверджують вартість перевезення Товару, що робить висновки dідповідача з цього питання, викладені в оскаржуваному Рішенні, безпідставними.

Позивач наголошує, що вказані документи були надані у повному обсязі та підтверджують митну вартість товару, а вимоги про надання додаткових документів не грунтцються на положенням МКУ, з огляду на те, що витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів.

Щодо зауважень відповідача до наданих вже додаткових документів, вони також є необґрунтованими.

Зокрема, стосовно не зазначення в експортній митній декларації географічного пункту переходу відповідальності за втрату товарів та витрат на транспортування товарів від продавця до покупця, що не дає змогу порівняти дану пропозицію продавця з ціною, зазначеною в інвойсі від 29.09.2020 №15, позивач зазначив, що за умовами FОВ згідно із Інкотермс 2010 поставка є здійсненою продавцем, коли товар перейшов через поручні судна в названому порту відвантаження. Водночас у наданій Відповідачеві експортній декларації зазначений конкретний морський порт. Крім цього, конкретний географічний пункт переходу відповідальності зафіксований в таких наданих відповідачеві документах як сертифікат походження №А 0761345, пакувальний лист від 29.09.2020 р., коносамент №СРА0363145.

Позивач звертає увагу на те, що відповідач на зазначив, яким саме чином відсутність в експортній декларації, порядок заповнення якої взагалі регулюється нормативно- правовими актами іноземної держави, впливає на митну вартість товару з урахуванням фіксації такого пункту переходу в інших супровідних документах.

Також необґрунтованими є доводи відповідача щодо неможливості розглядати наданий прайс-лист як документ для підтвердження заявленої митної вартості через те, що він складений не для необмеженого кола заінтересованих покупців та орієнтований безпосередньо на ТОВ «АТАМАН І К». Оскільки жодним міжнародним нормативно-правовим актом не закріплена форма прайс-листа, не можна однозначно трактувати наданий постачальником прайс-лист як такий, що був складений виключно для Позивача. Зі змісту прайс-листу від 08.09.2020 лише вбачається, що він був направлений на ім`я Позивача, водночас жодний факт не свідчить на користь того, що цей прайс-лист відрізняється від всіх інших, які надаються Постачальником на ім`я інших покупців.

Крім того, позивач категорично не погоджується з визначенням митної вартості товару за шостим методом з посиланням на МД наявні в базах митного органу без зазначення особливостей товару та особливостей його поставки.

Ухвалою суду від 03.11.2020 року позов залишений без руху та позивачу наданий строк на усунення недоліків.

Ухвалою суду від 01.12.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрите провадження по справі, вирішено розгляд справи здійснити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

До суду надійшов відзив на позовну заяву представника Одеської митниці (вх.№236/21 від 04.01.2021 року), в якому вона просила відмовити у задоволенні позову. Представник просили відмовити у задоволенні позову, та стверджує, що оскаржуване рішенні є правомірними, оскільки в наданих позивачем документах містились розбіжності щодо митної вартості товару, а саме: - відомості щодо такої складової митної вартості, як вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням (у наданих до митного оформлення документах (контракті, інвойсі, пакувальному листі тощо) відсутні дані щодо даної складової митної вартості товару, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самого товару); - згідно п.3.1 зовнішньоекомічного контракту №22/20 від 16.03.2020 зазначено що поставка здійснюється на підставі 50% передплати за товар але до митного оформлення не було надано банківські платіжні документи; - не надані документи для підтвердження витрат на транспортування (надано інвойс №11АІМ0348511 від 13.10.2020 в якому не міститься інформація щодо умов поставки).

Таким чином, надані позивачем документи містили розбіжності та не містили всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Зазначені обставини виключали можливість перевірки митним органом числового значення заявленої митної вартості у відповідності до умов частини 1 статі 54 Митного кодексу України від 13.03.2012 №4495-УІ, та обумовлювали необхідність запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості.

На підставі ч.3 статті 53 Митного кодексу України від 13.03.2012 №4495-УІ, п. 2.3 Правил заповнення декларації митної вартості, які затверджені наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №599, Одеською митницею Держмитслужби повідомлено декларанта про необхідність подання протягом 10 календарних днів додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості, а саме:виписка з бухгалтерської документації;каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями;копію митної декларації країни відправлення з перекладом на українську мову згідно до ст. 254 Митного кодексу України.

20.10.2020 електронним повідомленням декларантом було надіслано наступні додаткові документи: копію експортної декларації з перекладом, додаткову угоду до контракту, пакувальний лист, калькуляцію.У наданій копії експортної декларації зазначені умови поставки - FОВ.

Проте, не зазначено географічний пункт переходу відповідальності за втрату товарів та витрат на транспортування товарів від продавця до покупця, що не дає змогу порівняти дану пропозицію продавця з ціною зазначеною у інвойсі від 29.09.2020 №15.

У наданому прайс-листі та калькуляції наявне посилання на суб`єкта ЗЕД ТОВ «АТАМАН І К», що передбачає що дана цінова пропозиція індивідуальна та не стосується усіх учасників ринку.

Також листом №20/10-1 від 20.10.2020 було зазначено, що інші документи надавати не мають можливості та прохання здійснити митне оформлення на підставі наданих документів.

Отже, оскільки в документах, які надані позивачем до Одеської митниці Держмитслужби разом з митною декларацією №UА500500/2020/511059, містились розбіжності та були відсутні всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а також декларантом не подані документи згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах 2-4 статті 53 Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-УІ, то зазначені обставини, у відповідності до п.2 ч.б ст. 54 Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-УІ, були підставою для прийняття митницею рішення про коригування митної вартості товарів та відмови митного органу у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю.

За результатом проведених консультації між митним органом та декларантом було обрано метод визначення митної вартості - резервний, про що зазначено у рішенні про коригування митної вартості товарів від 20.10.2020 №UA500500/2020/500063/2.

За допомогою інформації, отриманої за результатами здійснення митного контролю із зазначенням номерів відповідних митних декларацій, яка міститься у спеціалізованому програмно-інформаційному комплексі Єдиної автоматизованої інформаційної системи (ЄАІС) встановлено, що рівень митної вартості товарів (застосовано обґрунтовану гнучкість у застосуванні резервного методу), митне оформлення яких вже здійснено, є більшим та становить по товару №1 рівень митної вартості товарів, митне оформлення яких вже здійснено є більшим -1,4 долара СІНА за 1кг нетто (митна декларація №UА500500/2020/5075 84 від 28.09.2020 ), ніж заявлено декларантом - 0,59 долара США за 1кг нетто.

У рішенні про коригування митної вартості товарів від 20.10.2020 №UА500500/2020/500063/2 наведено достатнє обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано, також у цьому рішенні про коригування митної вартості визначені джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості, а саме: спеціалізовані програмно-інформаційні комплекси Єдиної автоматизованої інформаційної системи (ЄАІС), у яких міститься інформація, отримана за результатами здійснення митного контролю із зазначенням номерів митних декларацій . Таким чином, Одеська митниця Держмитслужби під час здійснення контролю митної вартості товарів позивача та прийнятті рішення про коригування митної вартості товарів від 20.10.2020 №UА500500/2020/500063/2, картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UА500500/2020/50105 діяла у відповідності до вимог законів та інших нормативно-правових актів України, не порушувала права та законні інтереси позивача, а тому відсутні підставі для задоволення адміністративного позову ТОВ «Атаман і К».

Справу розглянуто у письмовому провадженні.

Судом встановлено, що в ході здійснення зовнішньоекономічної діяльності ТОВ «АТАМАН І К» (покупець) 6.03.2020 року укладений з фірмою «GREEN MISR» (постачальник) зовнішньоекономічний контракт на поставку №22/20, за умовами якого постачальник зобов`язується поставити, а покупець прийняти та оплатити товар, зазначений в Специфікаціях і Замовленнях покупця та у виставлених на їх підставі Інвойсах, що є невід`ємною частиною цього контракту в порядку та на умовах, обумовлених у Контракті (п.1.1), ціна товару вказується ів інвойсах на оплату по кожній окремій партії Товару.

На виконання умов зазначеного контракту поставлено партію товару: гранат свіжий у пластикових ящиках, врожай 2020, країна виробник Єгипет, виробник GREEN MISR.

З метою здійснення митного оформлення товару до Одеської митниці Держмитслужби 20.10.2020 року подана митна декларація № UA500500.2020.511059, в якій митну вартість товару визначено за основним (першим) методом ціною договору. Для підтвердження вказаних у декларації відомостей до митного органу був поданий відповідний пакет документів згідно з МКУ.

Проте відповідач затребував додаткові документи.

Декларант надав додаткові документи, проте відповідачем прийняте рішення про корегування митної вартості товарів № UА500500/2020/500063/2 від 20.10.2020 року та Картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UА500500/2020/50105 від 20.10.2020.

В оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів від 20.10.2020 року зазначено, що подані позивачем документи містять розбіжності, які підтверджують митну вартість товару:

відповідно п.2 ч.10 ст.58 Митного кодексу України, при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті додається така складова митної вартості, як вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням.

Проте, у наданих до митного оформлення документах (контракті, інвойсі, пакувальному листі тощо) відсутні дані щодо даної складової митної вартості товару, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самого товару.

згідно п.3.1 зовнішньоекомічного контракту №22/20 від 16.03.2020 зазначено що поставка здійснюється на підставі 50% передплати за товар але до митного оформлення не було надано банківські платіжні документи.

для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. Згідно наказу МФУ від 24.05.2012 №599 до зазначених документів можуть належати:

рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг)) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; - банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно- експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури;

калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту.

Проте, до митного оформлення надано інвойс №UАІМ0348511 від 13.10.2020, в якому не міститься інформація щодо умов поставки.

Враховуючи вищевикладене, а також спрацювання автоматизованої системи аналізу та управління ризиками відповідних форм митного контролю щодо вжиття заходів з метою перевірки числових значень числових значень складових митної вартості товару митниця на підставі ч.3 статті 53 МКУ поставлено вимогу протягом 10 календарних днів надати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості, а саме:виписка з бухгалтерської документації;каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями;копію митної декларації країни відправлення з перекладом на українську мову згідно до ст. 254 Митного кодексу України.

В оскаржуваному рішенні про корегування митної вартості товару зазначено, що 20.10.2020 електронним повідомленням декларантом було надіслано наступні додаткові документи: копію експортної декларації з перекладом, додаткову угоду до контракту, пакувальний лист, калькуляцію.У наданій копії експортної декларації зазначені умови поставки - FОВ.

Проте, не зазначено географічний пункт переходу відповідальності за втрату товарів та витрат на транспортування товарів від продавця до покупця, що не дає змогу порівняти дану пропозицію продавця з ціною зазначеною у інвойсі від 29.09.2020 №15.

У наданому прайс-листі та калькуляції наявне посилання на суб`єкта ЗЕД ТОВ «АТАМАН І К», що передбачає що дана цінова пропозиція індивідуальна та не стосується усіх учасників ринку.

На підставі вказаного митним органом зроблений висновок, що декларантом не подані документи, які підтверджують митну вартість товару.

Позивачу, як декларанту роз`яснено, що у разі незгоди з вказаним рішенням права на його оскарження, а також права на випуск товарів у вільний обіг за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої статті 55 цього Кодексу.

Позивачем сплачені фінансові гарантії, товар випущений у вільний обіг, проте позивач вважаючи рішення відповідача неправомірними звернувся до суду про визнання протиправними та скасування рішень відповідача.

Відповідно до частини 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо.

Статтею 543 МК України визначено, що безпосереднє здійснення державної митної справи покладається на органи доходів та зборів.

До митної справи відповідно до ст.7 МК України відносяться, крім іншого, встановлені порядок і умови переміщення товарів через митний кордон України, їх митний контроль та митне оформлення.

Згідно з п.23,24 ст.4 МК України митний контроль - це сукупність заходів, що здійснюються митними органами в межах своїх повноважень з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку; митне оформлення - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.

Згідно положень Митного кодексу України митний орган здійснює контроль правильності визначення митної вартості товарів, якою є відповідно до ст.49 МК України, їх вартість, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною 2 ст.53 МК України визначений перелік документів, які декларант подає митному органу щодо підтвердження митної вартості товарів і обраний метод її визначення. Такими документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до ч. 3 ст. 53 МКУ у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, перелік яких визначений в даній нормі закону.

Таким чином, митний орган має право вимагати від декларанта додаткових документів лише при наявності визначених законом підстав, чітко зазначених в ч.3 ст.53 МКУ (розбіжності у документах, ознаки підробки документів, або вони не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари).

Частиною 5 ст.242 КАС України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у постанові від 17.04.2018 року по справі №815/329/17 зазначив, що митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності. Вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, не передбачені МКУ(ст. 53 ) заборонено.

В оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів по даній справі зазначено, що подані позивачем документи містять розбіжності, не містять всіх відомостей підтверджуючих числові значення складових митної вартості товарів та всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Розбіжність це відсутність однаковості у документах саме щодо митної вартості товару.

Дослідивши доводи учасників справи суд дійшов висновку, що підстави, які зазначені митним органом в оскаржуваному рішенні не є обґрунтованими підставами для витребування додаткових документів для підтвердження митної вартості товару.

Зокрема, безпідставним є посилання на відсутність у документах щодо митної вартості товару такої складової як вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням.

Відповідно до умов контракту на поставку №22/20від 16.03.2020 року (п.7.2) обов`язок упаковки і маркування Товару покладений на Постачальника, тобто пакування покладається на постачальника та при постачанні товару витрати з пакування закладалися постачальником самостійно до вартості Товару і додатковому відшкодуванню з боку Позивача не підлягали. Таким чином, згідно зовнішньоекономічного договору ціна імпортованого позивачем товару включає в себе вартість упаковки та маркування, що додатково підтверджується калькуляцією від 29.09.2020 року.

В оскаржуваному рішенні про корегування митної вартості товару не зазначено причин неприйняття доводів декларанта.

Вказані доводи не спростовані представником Одеської митниці і у наданому до суду відзиві на позов.

Також є необґрунтованим посилання відповідача в оскаржуваному рішенні як на підставу витребування додаткових доказів на те, що відповідно до п.3.1 зовнішньоекономічного контракту №22/20 від 16.03.2020 зазначено що поставка здійснюється на підставі 50% передплати за товар але до митного оформлення не було надано банківські платіжні документи.

Позивач стверджує, що ним було надано додаткову угоду до Контракту, відповідно до якої позивач та постачальник дійшли згоди, що оплата за Контрактом № 22/20 від 16.03.2020 р. відбуватиметься на умовах 100% оплати протягом 14 днів після митного оформлення.

Представник відповідача не спростовує вказаного твердження позивача у відзиві на позов. Крім того, не зазначає, яким чином вказані умови оплати за товар впливають на митну вартість товару.

Умови оплати товару не змінює ніяким чином митну вартість товару. Правовим висновком Верховного Суду у зазначеній постанові від 17.04.2018 року по справі №815/329/17 є наступне: відсутність оплати за товар не впливає на митну вартість такого товару з огляду на те, що фактична оплата за поставлений товар, як і спосіб здійснення такої оплати (готівковий, безготівковий) так і часові рамки оплати (передоплата, післяплата, відстрочка) ніяким чином не впливає на ціну (розмір оплати) товару, що передбачена контрактом (з урахування додаткових платежів, якщо такі передбачені чи здійснені).

Підставою для витребування документів для підтвердження для підтвердження витрат на транспортування декларантом зазначено те, що митного оформлення надано інвойс №UАІМ0348511 від 13.10.2020, в якому не міститься інформація щодо умов поставки.

Проте вказані умови поставки зазначені у декларації. Також позивач вказує, що вартість морського перевезення з порту РORTSAID до порту Одеси за коносаментом № СFА0361877 становила USD 2 328,00, що підтверджують вартість перевезення.

Дані обставини додатково підтверджуються наданою митному органу копією експортної декларації, в якій зазначені умови поставки FОВ, тобто то, що зазначено позивачем у декларації.

Посилання митного органу на те, що не зазначено географічний пункт переходу відповідальності за втрату товарів та витрат на транспортування товарів від продавця до покупця, що не дає змогу порівняти дану пропозицію продавця з ціною зазначеною у інвойсі від 29.09.2020 №15, суд вважає неспроможним з огляду на те, що у Контракті від 16.03.2020 року зазначено, що постачальник може здійснювати поставку за цим контрактом на умовах «Інкотермс 2020» , у тому числі FОВ (порт відвантаження) постачальник виконав свої зобов`язання, коли товар завантажений на судно, визначене покупцем у вказаному порту відвантаження. Постачальник несе відповідальність за завантаження товару на судно, тоді як покупець несе відповідальність за все інше, необхідне для доставки до кінцевого пункту призначення.

Також суд вважає обґрунтованим доводи позивача щодо безпідставного визначення митної вартості товару за резервним методом.

Згідно ст.57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за основним - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) та другорядними методами: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Частинами 3,6 цієї статті визначено, що кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Частиною 8 статті 57 МКУ встановлено, що у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Таким чином, митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості, проте такі функції митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди з задекларованою митною вартістю, до яких відносить, зокрема, проведення консультацій та обов`язок послідовного вибору методів визначення митної вартості товарів.

Відповідно до п.2,4 ст.55 МКУ прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Згідно з оскаржуваним рішенням про корегування митної вартості товару єдиною підставою для корегування митної вартості товару слугувала інформація з електронної бази даних ЄАІС ДФС України щодо митного оформлення схожих товарів з вищим рівнем митної вартості.

Оцінюючи вказане рішення відповідача суд вважає за необхідне застосувати правові висновки щодо застосування норм права до спірних правовідносин, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд неодноразово наголошував у своїх правових висновках, що різниця між вартістю товару, задекларованого особою та вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією особою чи іншими особами у попередніх періодах не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками.

Верховний Суд вважав за необхідне зауважити, що рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися виключно на інформації ЄАІС ДФС України, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб`єктами господарських відносин при здійсненні ними зовнішньоекономічної діяльності Митним кодексом України не передбачено. Також слід врахувати, що в ЄАІС ДФС України відсутня інформація про коригування заявленої митної вартості товарів, а також інформація щодо судових рішень з питань визначення митної вартості товарів та методів її визначення, у зв`язку з чим така інформаційна база не містить всіх об`єктивних даних щодо імпортованих в Україну товарів, які підтверджуються документально та підлягають обчисленню (постанова від 25 лютого 2020 року справа №260/718/19; 27 квітня 2020 року справа №140/804/19).

У постанові від 30.04.2020 року по справі №820/231/16 Верховний Суд вказує, що отримана з Центральної бази даних ЄАІС ДМСУ інформація про вантажну митну декларацію, на яку митний орган посилається при коригуванні митної вартості, не є достатнім доказом ціни, за яку відповідну партію товару було дійсно імпортовано до України, оскільки при здійсненні контролю за коригуванням митної вартості, проведеним митним органом за другорядним методом, митний орган повинен довести, що: відповідний товар за певною митною вартістю був дійсно ввезений до України; що митна вартість за відповідною вантажною митною декларацією не була відкоригована; що рішення про коригування(якщо воно приймалося) не було оскаржене до суду та скасоване судом. Тоді як матеріали справи таких доказів не містять.

Такі докази не містяться і в матеріалах даної справи №420/11612/20. Проте саме на підставі наявної баз даних АСМО та ЄАІС встановлена митна вартість товару, митне оформлення яких вже здійснено є більшим -1,4 дол США за 1 кг (митна декларація № UА500500/2020/507584 від 28.09.2020), ніж заявлено декларантом 0,59 дол США за 1 кг нетто.

Статтею 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 2 ст.77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 72, 73, 75, 76 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З урахуванням встановлених фактів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, що Верховним Судом у постанові від 18.02.2020 року по справі №320/3053/19 сформований правовий висновок, що рішення про коригування митної вартості та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, лише в сукупності позбавляють позивача права оформити товар за основним методом визначення митної вартості та породжують обов`язок позивача задекларувати товар за визначеною відповідачем митною вартістю товару. Відповідно, скасування зазначених актів митного органу є способом захисту позивачем лише одного права - права оформити Товар за заявленою ним митною вартістю, що вказує на те, що це є однією позовною вимогою.

Позивач при зверненні до суду по справі №420/11612/20 сплатив судовий збір у сумі 4204,00грн за дві вимоги (майнового та немайнового характеру).

Суд вважає, що по даній справі з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань підлягають стягненню на користь позивача судові витрати у сумі 2102,00 грн.

Що стосується судового збору у розмірі 2102,00 грн він підлягає поверненню позивачу у порядку ст. 7 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2,3,6,7,9,12,13, 241-246 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «АТАМАН І К» (вул. Максима Шимка, 56, м. Вінниця, 21034, ) до Одеської митниці Держмитслужби (вул. Івана та Юрія Лип,21-а, м. Одеса, 65078, ) про визнання протиправними та скасування картки відмови та рішення- задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати рішення Одеської митниці Держмитслужби про корегування митної вартості товарів № UА500500/2020/500063/2 від 20.10.2020 року, картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UА500500/2020/50105 від 20.10.2020 року.

Стягнути з Одеської Держмитслужби за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АТАМАН І К» «судовий збір у розмірі 2102,00 грн.

Рішення набирає законної сили у порядку ст.255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене у порядку та строки встановлені ст.295-297 КАС України.

Суддя Е.В. Катаєва

.