Справа № 324/594/20
Суддя: Каретник Ю. М.
Дата ухвалення: 2021-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 324/594/20
Провадження № 2-а/324/5/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2021 року Пологівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Каретник Ю.М.,

за участі секретаря судового засідання Савченко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Пологи в порядку позовного провадження в окремих категоріях адміністративних справ справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому просить визнати незаконною та скасувати постанову серії ДПО18 №774432 від 07 травня 2020 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесену працівником Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області ДПП Литвиновим А.А., а справу про адміністративне правопорушення закрити.

В обґрунтування позовних вимог він зазначив, що 07 травня 2020 року він, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «ТАТА РТ 613», номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по автомобільній дорозі М04, 240 км, в Новомосковському районі Дніпропетровської області, перевозив вантаж - натрій їдкий, масою 1400 кг. Цього ж дня о 22-10 год. працівником Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області ДПП Литвиновим А.А. позивач був безпідставно зупинений та неправомірно притягнутий до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів і щодо позивача було складено та винесено постанову серії ДПО18 №774432 від 07 травня 2020 року про накладення адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.132-1 КУпАП, де зазначено, що ОСОБА_1 здійснив перевезення небезпечного вантажу - ООН 1823 масою 1400 кг та не мав транспортного документу по вантажу, чим порушив вимоги розділу 5.4.1. ДОПНВ (Європейська Угода про міжнародне дорожнє перевезення небезпечних вантажів) та п.9.3. Правил перевезення небезпечних вантажів. Проте, вказана обставина не відповідає дійсності, оскільки на вантаж, що перевозився (натрій їдкий), у ОСОБА_1 був наявний транспортний документ - товарно-транспортна наклад №1643 від 07 травня 2020 року. Проте, ОСОБА_2 у постанові самостійно визначив, що вантаж класифікується відповідно до нумерації небезпечних вантажів ООН за №1823. За вказаним номером значиться речовина натрій гідроксид твердий, що відноситься до небезпечних вантажів. І згідно з п.5.4.1. ДОПНВ на даний вид небезпечного вантажу необхідний відповідний транспортний документ - тобто TTH/CMR-накладна із зазначенням всіх реквізитів небезпечного вантажу (речовини), які містить п.5.4.1. ДОПНВ. Проте, таке самостійне віднесення ОСОБА_2 вантажу, який перевозив позивач, до небезпечних вантажів, є невірним. ОСОБА_1 у той день перевозив реагент ITS WATER IE-111 (натрій їдкий), який не відноситься до небезпечних вантажів згідно класифікації небезпечних вантажів ООН. Даний факт підтверджується видатковою накладною №1643 від 07 травня 2020 року, ТТН №1643 від 07 травня 2020 року, етикеткою на вантаж - реагент ITS WATER ІЕХ-111, витягом з Правил до ДОПНВ щодо номеру вантажу ООН 1823, інформацією з сайту Лабораторії ADR щодо небезпечного вантажу за №1823. Таким чином, зазначає позивач, у його діях відсутні подія та склад адміністративного правопорушення, визначеного ч.1 ст.132-1 КУпАП, а притягнення його до адміністративної відповідальності є незаконним, оскільки здійснення правопорушення не підтверджено будь-яким фактичними даними, крім постанови, яка складена з порушенням його прав та вимог процесуального порядку притягнення до адміністративної відповідальності. Крім того, за твердженням позивача, працівником поліції Литвиновим A.A. у постанові вказано, що позивач порушив п.9.3. Правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, проте, у даних Правилах, що затверджені наказом МВС України 04 серпня 2018 року №656, пункт із номером «9.3.» відсутній.

Представник відповідача надіслав до суду відзив, у якому, зокрема, зазначив, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки 07 травня 2020 року інспектором роти 3 батальйону 3 Управління Литвиновим Артуром Андрійовичем винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.132-1 КУпАП про притягнення позивача до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн., в якій зазначено про те, що останній, керуючи транспортним засобом ТАТА РТ 613, д.н.з. НОМЕР_2 , в Дніпропетровській області, Новомосковському районі, на а/д М04, 240 км, здійснив перевезення небезпечного вантажу - ООН 1823 масою 1400кг та не мав транспортного документу по вантажу, чим порушив п.5.4.1. ДОПНВ та п.9.3 Правил перевезення небезпечних вантажів.

При цьому, представник відповідача акцентує увагу суду на тому, що вказана постанова повністю відповідає вимогам, встановленим п.5 Розділу 4 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України №1395 від 07 листопада 2015 року, відповідно до яких постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (податок 5), складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 8 розділу XIII цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції.

Окрім того, працівники органів і підрозділів Національної поліції з 08 серпня 2015 року наділені Законом №596-VIII від 14 липня 2015 року правом розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення, у тому числі, на місці вчинення правопорушення. Зазначений Закон не визнаний неконституційним, а відтак є обов`язковим до виконання як нормативно-правовий акт вищої юридичної сили. Отже, виявивши транспортний засіб, в діях водія якого містяться ознаки порушення вимог чинного законодавства в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, а саме: порушення п.5.4.1. ДОПНВ та п.9.3 Правил перевезення небезпечних вантажів, за вчинення якого ч.1 ст.132-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність у вигляді штрафу, враховуючи той факт, що така дія була скоєна водієм в присутності поліцейського і останній бачив її вчинення на власні очі, у подальшому було розпочато розгляд справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.132-1 КУпАП, щодо водія такого транспортного засобу, яким виявився позивач. При розгляді справи поліцейським позивача було ознайомлено з матеріалами справи, а саме: відеозаписом з автомобільного реєстратора, встановленого на службовому автомобілі. Жодних переконливих доводів своєї невинуватості позивачем на місці розгляду справи не надано. Тож, пояснення позивача, викладені ним у позовній заяві, щодо відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення є лише спробою уникнути встановленої законом відповідальності, що є неприпустимим. Факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ст.132-1 КУпАП, підтверджується показаннями поліцейських, які безпосередньо бачили факт порушення позивачем вимог Правил дорожнього руху України і є особами, незацікавленими в результатах розгляду справи про адміністративне правопорушення, віднесеної до їх компетенції, та у встановлений законодавством спосіб відреагували на виявлене правопорушення, а також відеозаписами з відеореєстраторів поліцейських.

Представник відповідача також звертає увагу на те, що, зазначаючи про обов`язок суб`єкта владних повноважень щодо доказування правомірності своїх рішень, дій або бездіяльності, позивач не врахував, що судова практика містить правову позицію про те, що Кодекс адміністративного судочинства України передбачає не лише обов`язок суб`єкта владних повноважень щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності (ч.2 ст.77 КАС України), але й обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ч.1 ст.77 КАС України).

У судове засідання 12 січня 2021 року позивач ОСОБА_1 не з`явився, але надав письмову заяву, в якій він підтримав позовні вимоги, просив задовольнити їх, а також судове засідання просив провести без його участі та без технічної фіксації.

Представник відповідача, будучи належним чином завчасно повідомленим про дату, час та місце розгляду даної справи, у судове засідання також не з`явився, але у відзиві на позов зазначив, що просить розгляд справи провести без його участі.

Відповідно до ч.1 ст.205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, у зв`язку з чим підстав для відкладення розгляду справи не вбачається і суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних доказів.

На підставі ч.4 ст.229 КАС України фіксація судового процесу технічними засобами не здійснювалась.

Суд, беручи до уваги підтримання позовних вимог позивачем, заперечення проти позову відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відсутність хоча б однієї з наведених ознак є підставою для задоволення адміністративного позову.

Ст.19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п.11 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

До компетенції органів Національної поліції відповідно до ст.222 КУпАП віднесено розгляд справ, передбачених, зокрема, ч.1 ст.132-1 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Тобто, складення та винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення є складовою виконання посадовою особою Національної поліції України своїх посадових обов`язків, передбачених законом.

Судом встановлено, що постановою інспектора роти 3 батальйону 3 Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області ДПП Литвинова Артура Андрійовича серії ДПО18 №774432 від 07 травня 2020 року ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 510,00 гривень за ч.1 ст.132-1 КУпАП.

Оскільки постанова по справі про адміністративне правопорушення винесена 07 травня 2020 року, а позивач звернувся до суду 12 травня 2020 року, то встановлений ч.2 ст.286 КАС України десятиденний строк звернення до суду ним порушено не було.

Частиною 1 ст.132-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами.

Згідно глави 5.4 «Документація» «Правил, доданих до Європейської угоди про міжнародне перевезення небезпечних вантажів внутрішніми водними шляхами (ВОПНВ)» усі вантажі, перевезення яких регламентується ВОПНВ, повинні супроводжуватися відповідними документами, що вимагаються в цій главі, крім випадків, коли в підрозділах 1.1.3.1-1.1.3.5 передбачені вилучення. Так, зокрема, п.5.4.1 ВОПНВ визначає вимоги щодо транспортного документа на небезпечні вантажі та пов`язану з ним інформацію.

Проте, як слушно зауважив позивач, у Правилах дорожнього перевезення небезпечних вантажів, затверджених Наказом Міністерства внутрішніх справ №656 від 04 серпня 2018 року, які на даний час є чинними, дійсно відсутня норма із позначкою «п.9.3», на порушення якого посилається інспектор у оскаржуваній постанові серії ДПО18 №774432 від 07 травня 2020 року. Натомість, у вказаних правилах є п.п.3 п.9, у якому зазначено, що у випадках, передбачених ДОПНВ, на транспортній одиниці мають бути додатково такі документи: транспортний документ, передбачений розділом 5.4.1 додатка А до ДОПНВ.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі №177/525/17 від 08.07.2020 відхилив доводи скаржника (Управління патрульної поліції в м.Кривому Розі Департаменту патрульної поліції) про правомірність оскаржуваної постанови, у зв`язку з тим, що вчинення адміністративного правопорушення позивачем (правопорушником) не заперечується, оскільки уважає, що сам факт визнання особою вини у порушенні не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень за відсутності інших належних доказів і не звільняє відповідача від доведення правомірності свого рішення.

Згідно зі ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна чи необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 7 КУпАП визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Проте, надані суду матеріали не містять жодного доказу із числа зазначених у ст.251 КУпАП, які б підтверджували факт вчинення саме позивачем правопорушення, передбаченого ч.1 ст.132-1 КУпАП, а сам позивач цей факт заперечує.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) під час розгляду справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справ.

Відповідно до вимог ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Суд враховує посилання позивача на те, що він не вчиняв зазначене у постанові правопорушення, а також надані до суду копію видаткової накладної №1643 в 07 травня 2020 року, копію товарно-транспортної накладної №1643 від 07 травня 2020 року, копію етикетки на вантаж - реагент ITS WATER ІЕХ-111 - їдкий натр, витягом з Правил до ДОПНВ щодо номеру вантажу ООН 1823, інформацією з сайту Лабораторії ADR щодо небезпечного вантажу за №1823, з яких вбачається, що під номером ООН 1823, який вказано в оскаржуваній постанові, зазначено «натрію гідроксид твердий», а не реагент ITS WATER ІЕХ-111 - їдкий натр, який перевозив позивач.

Крім того, суд бере до уваги той факт, що відповідачем не було надано до суду жодного доказу на підтвердження законності та обґрунтованості оскаржуваної постанови.

Так, зокрема, у відзиві представник відповідача зазначив, що факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.132-1 КУпАП, підтверджується показаннями поліцейських, які безпосередньо бачили факт порушення позивачем вимог ПДР України, а також відеозаписами з відеореєстраторів поліцейських. При цьому, жодних письмових показань поліцейських та відеозаписів представником відповідача до суду надано не було, як і не було забезпечено участь у розгляді справи цих поліцейських для їх безпосереднього допиту судом. Окрім того, оскаржувана постанова взагалі не містить інформації про здійснення будь-якої фіксації факту правопорушення.

Тобто, поліцейським у порушення ч.3 ст.283 КУпАП у постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення не зазначено про здійснення будь-якої фіксації правопорушення, відомостей про технічний засіб, яким здійснено фото- або відеозапис правопорушення.

Зважаючи на те, що зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим статтею 283 КУпАП, у такій постанові, зокрема, необхідно зазначити технічний засіб, яким здійснено фото- або відеозапис.

Такі висновки суду узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 31 січня 2019 року в справі №464/2309/17.

За таких обставин суд дійшов до висновку, що постанова серії ДПО18 №774432 від 07 травня 2020 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, не підтверджує наявність самого адміністративного правопорушення та інші обставини, що мають значення для прийняття рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, у зв`язку з чим вона підлягає скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4-9, 14-15, 72-79, 139, 229, 241-246, 257-262, 268-271, 286 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити.

Скасувати постанову інспектора роти 3 батальйону 3 Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Литвинова Артура Андрійовича серії ДПО18 №774432 від 07 травня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.132-1 КУпАП, і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Третього апеляційного адміністративного суду через Пологівський районний суд Запорізької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя: Каретник Ю. М.