Справа № 1.380.2019.002191
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2021-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2021 рокуСправа № 1.380.2019.002191 пров. № 857/7666/19
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

судді-доповідача - Качмара В.Я.,

суддів - Курильця А.Р., Мікули О.І.,

при секретарі судового засідання - Хомича О.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м.Львів) на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 червня 2019 року (суддя Грень Н.М., рішення ухвалене о 15/58 год м.Львів, повний текст складено 13 червня 2019 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м.Львів) про скасування постанов, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області (далі - Управління, ГТУЮ відповідно правонаступник Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м.Львів); далі - Управління-1, ЗМУЮ відповідно) в якому просив:

скасувати постанову про стягнення виконавчого збору від 29.12.2018 ВП №33534427 (далі - Постанова-1);

скасувати постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 29.12.2018 ВП №33534427 (далі - Постанова-2).

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління (надалі - ВПВР) перебувало виконавче провадження №33534427 (далі - ВП №33534427), відкрите на підставі виконавчого листа Личаківського районного суду м.Львова від 21.05.2012 в справі №2-1242/11 (далі - Виконавчий лист), у якому боржником був позивач. Вказує, що 29.12.2018 на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404-VIII) державним виконавцем в межах ВП винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу та одночасно Постанову-1, яка передбачає стягнення з позивача на користь ВПВР виконавчого збору в розмірі 661040,57 грн. Вказану Постанову-1 вважає протиправною з тих підстав, що 12.04.2019 Личаківським районним судом м. Львова в рамках справи №2-1242/11 постановлено ухвалу, якою, з поміж іншого, визнано таким, що не підлягає виконанню повністю Виконавчий лист з моменту його видачі (далі - Ухвала). Також посилається на норми частини сьомої статті 27 Закону №1404-VIII відповідно до якої, у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 13 червня 2019 року задоволено клопотання представника позивача про залишення позовної заяви без розгляду в частині позовних вимог про скасування Постанови-2.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 13 червня 2019 року позов задоволено.

Не погодившись із ухваленим рішення, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В доводах апеляційної скарги вказує, що приймаючи оскаржувану Постанову-1 державний виконавець діяв у відповідності до вимог частин першої та другої статті 27 та частини третьої статті 40 Закону №1404-VIII.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує вимоги такої, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок постановлення Ухвали про визнання Виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю з моменту видачі Постанова-1 підлягає скасуванню.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що на виконанні ВПВР перебувало ВП №33534427, відкрите на підставі Виконавчого листа, який передбачав: стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» (далі - ПАТ) заборгованість за Генеральним договором про надання кредитних послуг №BL1038 від 23.01.2008 та Додатковою угодою №BL1038/BL1038-К до послуг №BL1038 від 23.01.2008 в сумі 828943,43 доларів США, що еквівалентно 6608585 грн 71 коп та судові витрати в розмірі 1820,00 грн; звернути стягнення на предмет іпотеки - приміщення виробничого цеху з підвалом в поверхневому плані літерою «Т-2», загальною площею 1732,4 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , належні ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на погашення заборгованості за генеральним договором про надання кредитних послуг №B L1038 від 23.01.2008 та додаткової угоди №BL1038/BL1038-К до генерального договору про надання кредитних послуг № BL1038.

Ухвалою Личаківського районного суду міста Львова від 27 вересня 2018 року у справі №2-1242/11 замінено сторону виконавчого провадження ПАТ на його правонаступника - Приватне підприємство «Марокко» (далі - ПП), у ВП №33534427, щодо виконання рішення Личаківського районного суду міста Львова від 14 вересня 2011 року у цивільній справі №2-1242/11 про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості, у томі числі за рахунок звернення стягнення на предмет іпотеки.

29.12.2018 на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону №1404-VIII державним виконавцем ВПВР в межах ВП №33534427 винесено постанову про повернення вказаного виконавчого документа стягувачу (далі - Постанова-3), у зв`язку із поданням заяви про повернення виконавчого документа (а.с.12-14).

Того ж дня, 29.12.2018 ВПВР в межах ВП винесено оскаржену Постанову-1 про стягнення виконавчого збору, що, в силу пункту 5 частини першої статті 3 Закону №1404-VIII є виконавчим документом, та передбачає стягнення з позивача на користь ВПВР виконавчого збору в розмірі 661040,57 грн та Постанову-2 (а.с.15-18).

Між тим, 12 квітня 2019 року Личаківським районним судом м. Львова у справі № 2-1242/11 постановлено ухвалу, якою, з поміж іншого, визнано таким, що не підлягає виконанню повністю Виконавчий лист, виданий 21.05.2012 Личаківським районним судом м. Львова на примусове виконання рішення Личаківського районного суду м. Львова від 14 вересня 2011 року в справі № 2-1242/11, який передбачає: а) стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ заборгованість за Генеральним договором про надання кредитних послуг № BL1038 від 23.01.2008 та Додатковою угодою № BL1038/BL1038-К до послуг № BL1038 від 23.01.2008 в сумі 828 943,43 доларів США, що еквівалентно 6 608 585 грн 71 коп та судові витрати в розмірі 1820 грн; б) звернути стягнення на предмет іпотеки - приміщення виробничого цеху з підвалом в поверхневому плані літерою «Т-2», загальною площею 1732,4 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , належні ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на погашення заборгованості за генеральним договором про надання кредитних послуг №B L1038 від 23.01.2008 та додаткової угоди № BL1038/BL1038-К до генерального договору про надання кредитних послуг № BL1038 з моменту видачі. Вказана ухвала не оскаржена та набрала законної сили 12.04.2019 (а.с.19-25).

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентується Законом №1404-VIII; в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).

Відповідно до статті 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження згідно статті 2 Закону №1404-VIII здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Згідно статті 3 Закону №1404-VIII рішення підлягають примусовому виконанню на підставі таких виконавчих документів зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України;

У пункті 1 частини першої статті 37 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо: 1) стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 39 Закону №1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Із частини третьої статті 39 Закону №1404-VIII встановлено, що у випадках, передбачених пунктами 1-3, 5-7, 9-12, 14, 15 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається разом із постановою про закінчення виконавчого провадження до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

Відповідно до статті 40 Закону №1404-VIII у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

З матеріалів справи видно, що 29.12.2018 на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону №1404-VIII державним виконавцем ВПВР в межах ВП №33534427 винесено Постанову-3 про повернення виконавчого документа стягувачу, у зв`язку із поданням заяви про повернення виконавчого документа.

Того ж дня, 29.12.2018 державним виконавцем ВПВР в межах ВП №33534427 винесено оскаржену Постанову-1 про стягнення виконавчого збору в розмірі 661040,57 грн.

За змістом частини першої-другої статті 27 Закону №1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Водночас, частиною сьомою статті 27 Закону №1404-VIII встановлено, що у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

Як уже вказано вище, Ухвалою по справі № 2-1242/11 визнано Виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з моменту видачі.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що оскільки Виконавчий лист визнано таким, що не підлягає виконанню тому підстав для стягнення виконавчого збору немає, що відповідно тягне за собою скасування Постанови-1.

Відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи вищевказане, суд апеляційної інстанції вважає, що висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення даного позову ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального та дотриманні норм процесуального права, а тому оскаржуване рішення суду є законними та обґрунтованими і скасуванню не підлягає.

Наведені ж в апеляційній скарзі доводи не спростовують і не містять вагомих та обґрунтованих аргументів, які б давали підстави стверджувати про інше, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 271, 272, 287, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м.Львів) залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 червня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня проголошення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач В. Я. Качмар
судді А. Р. Курилець
О. І. Мікула