Справа № 240/22364/20
Суддя: Панкеєва Вікторія Анатоліївна
Дата ухвалення: 2021-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2021 року м. Житомир справа № 240/22364/20

категорія 105000000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

судді Панкеєвої В.А.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Корольовського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) про визнання протиправним та скасування постанови,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Корольовського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Щербань Ольги Михайлівни від 03.12.2020 постановлену у виконавчому провадженні ВП № 41074926, відповідно до якої на нього накладено штраф у розмірі 50 % суми заборгованості зі сплати аліментів, в розмірі 32106,75 грн.

В обґрунтування позову вказано, що зі змісту веб сторінки АСВП виконавчого провадження №41074926 позивач дізнався про існування постанови старшого державного виконавця Корольовського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Щербань Ольги Михайлівни від 03.12.2020, відповідно до якої на нього накладено штраф у розмірі 50 % суми заборгованості зі сплати аліментів, що складає 32106,75 грн.

Позивач вважає, що з моменту набрання чинності Закону №2475-VIII до моменту застосування державним виконавцем штрафу на підставі частини 14 статті 71 Закону №2475-VIII відповідальність у вигляді накладення штрафу в розмірі 50% заборгованості по аліментам, не може бути застосована, оскільки на час винесення постанови ще не настав строк, передбачений абзацом 3 частини 14 статті 71 Закону №2475-VIII, який передбачає застосування штрафу у розмірі 50% заборгованості по аліментам.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 18.01.2021 відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду 01.02.2021 без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

26 січня 2021 року до відділу документального забезпечення суду надійшов відзив на позовну заяву від Корольовського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький).

По змісту відзиву відповідач звертає увагу, що за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір яких перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50% суми заборгованості зі сплати аліментів.

Станом на 03.12.2020 (день прийняття спірної постанови) позивач мав заборгованість зі сплати аліментів по виконавчому листу 64213,50 грн.

Таким чином, на час прийняття державним виконавцем спірної постанови, пункти 3, 12 статті 27 Закону №2475-VIII у встановленому порядку не визнані такими, що не відповідають Конституції України.

Зважаючи на незначну складність справи, суд вважає за необхідне розглянути її в порядку п.2 ч.1 ст.263 КАС України.

У відповідності до частини 4 статті 243 КАС України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Згідно з частиною 5 статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Як встановлено з матеріалів справи, підставою для звернення до суду з позовом слугувало те, що позивач не погоджується з постановою від 03.12.2020 про накладення штрафу у виконавчому провадження ВП№41074926.

Зі змісту постанови встановлено, що на позивача накладено штраф у розмірі 50% суми заборгованості зі сплати аліментів, що на момент винесення постанови становила 64213,50 (50%=32106,75) (а.с.14).

Судом встановлено, що на виконанні Корольовського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) перебуває виконавче проводження за №41074926 з примусового виконання виконавчого листа, виданого 25.10.2013 Коростишівським районним судом Житомирської області за рішенням у справі №289/2148/13-ц щодо стягнення аліментів (а.с.42, 44).

Вважаючи постанову про накладення штрафу від 03.12.2020 протиправною, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з п.1 ч.1 ст.3 Закону України "Про виконавче провадження" підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно ч.1 ст.13 Закону №1404-VIII під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 1 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Приписами ч.1. ст.26 вказаного Закону визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до частини другої статті 74 Закону № 1404-VІІІ рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Як свідчать матеріали справи, спір у вказаних правовідносинах виник у зв`язку з винесенням відповідачем постанови про накладення штрафу на боржника в межах виконавчого провадження ВП №41074926 за процедурою стягнення аліментів.

Так, згідно з абз.3 частини 14 статті 71 вищевказаного Закону №1404-VIII за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

В свою чергу, відповідно до ч.4 ст.11 Закону №1404-VIII, строк обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування заходів, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої, частиною чотирнадцятою статті 71 цього Закону, обчислюється з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.

Слід звернути увагу, що зазначені статті доповнено Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання" № 2475- III від 03.07.2018, який набрав чинності 28.08.2018.

Відтак, статті 11 та 71 Закону №1404-VIII, що застосовані державним виконавцем у вказаних правовідносинах, набули чинності лише з 28.08.2018.

Водночас, зі змісту матеріалів виконавчого провадження встановлено, що заборгованість позивача, щодо сплати аліментів стягнутих на користь ОСОБА_2 , на утримання дитини ОСОБА_3 утворилась з 2013 року, проте, відповідальність у формі штрафу за невчасну сплату такої заборгованості, яка передбачена абз.3 ч.14 ст.71 Закону №1404-VIII введена у дію лише у 2018 році, тобто вже після утворення вказаної заборгованості.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що Законом № 2475-VIII змінено закріплені у попередніх нормах (ст.71 Закону №1404-VIII в редакції до 28.08.2018) правила поведінки, тобто попередній та новий нормативно-правові акти не однаково визначають зміст прав та обов`язків суб`єктів відносин.

Відтак, на момент утворення заборгованості позивача по сплаті аліментів та до 28.08.2018, вказана відповідальність за такий борг була відсутня, а тому позивач не міг знати про настання в майбутньому такої відповідальності за несвоєчасність сплати аліментів.

Частиною першою статті 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

У Рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначено, що дію нормативно- правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Положення частини першої статті 58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, стосується фізичних осіб і не поширюється на юридичних осіб. До події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності. Заборона зворотної дії є однією з важливих складових принципу правової визначеності.

Відтак, конституційний принцип незворотності дії законів, які погіршують становище особи, дає підстави для висновку про неправомірність застосування санкцій за дії (бездіяльність), які на момент, коли вони мали місце, за попереднього правового регулювання не були правопорушенням.

Неприпустимість зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів є одним з аспектів загальновизнаного принципу правової визначеності як елемента принципу верховенства права, який відповідно до частини першої статті 8 Конституції України визнається і діє в Україні.

Принцип неприпустимості зворотної дії в часі нормативних актів закріплений також в міжнародно-правових актах, зокрема і в Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини (стаття 7).

Аналогічні висновки, щодо незворотності дії норм Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання" № 2475- VIII від 03.07.2018 висловлені Сьомим апеляційним адміністративним судом у постанові від 03.01.2020 у справі №240/11408/19.

З огляду на наведене, з урахуванням того, що приписи ч.14 ст.71 Закону №1404-VIII можуть бути застосовані лише до тих правовідносин, які виникли саме з 28.08.2018, а вказані правовідносини виникли у 2013 році, суд вважає за необхідне визнати протиправною та скасувати постанову Корольовського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Щербань Ольги Михайлівни від 03.12.2020 у виконавчому провадженні ВП №41074926, якою на ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 50 % суми заборгованості зі сплати аліментів, в розмірі 32106,75 грн.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Приписами статті 90 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на наведене, з метою захисту прав позивача, позов слід задовольнити в повному обсязі.

З приводу розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Як встановлено з матеріалів справи, позивачем при подачі до суду позовної заяви було сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн, про, що свідчить квитанції №0.0..1 від 28.12.2020 (а.с.6).

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З урахуванням задоволення позову, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з Корольовського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) сплачений судовий збір у сумі 840, 80 грн.

Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 242-246, 255, 258, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Корольовського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Щербань Ольги Михайлівни від 03.12.2020 у виконавчому провадженні ВП №41074926, якою на ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 50 % суми заборгованості зі сплати аліментів, в розмірі 32106,75 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , інд. код НОМЕР_1 ) судові витрати в сумі 840,80 грн за рахунок бюджетних асигнувань Корольовського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) (вул.Леха Качинського,12 А, м.Житомир, 10014, ).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 272 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 287, 296-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів пп. 15.5 п. 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.А. Панкеєва