Справа № 540/2733/20
Суддя: Ковбій О.В.
Дата ухвалення: 2021-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2021 р.м. ХерсонСправа № 540/2733/20

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Ковбій О.В.,

при секретарі: Калівошко В.В.,

за участі:

представника позивача - Іпатова В.В.,

відповідачки - ОСОБА_1 ,

представниці третьої особи - Каверіної О.Б.,

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Державного кадастрового реєстратора Відділу у Голопристанському районі Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області Романенко Світлана Миколаївна, третя особа - Головне управління Держгеокадастру у Херсонській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_2 (далі - позивач, ОСОБА_2 ) звернувся до суду з вказаним позовом, у якому просить визнати протиправним та скасувати рішення, оформлене у формі повідомлення про відмову у прийнятті заяви про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру від 13.08.2020 р. № ПВ-020, що складене державним кадастровим реєстратором Романенко С.М., яким у прийнятті заяви про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру відмовлено та зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Херсонській області в особі його структурного підрозділу - відділу у Голопристанському районі Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області прийняти заяву від 13.08.2020 р., подану ОСОБА_2 та зареєструвати в Державному земельному кадастрі земельну ділянку щодо якої розроблений проект землеустрою, який поданий разом із заявою від 13.08.2020 р. ОСОБА_2 державному кадастровому реєстратору ОСОБА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані наступним. Так, позивач зазначає, що 06.12.2019 року наказом ГУ Держгеокадастру №5641-СГ "Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою" ОСОБА_2 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної форми власності, розташованої за межами населених пунктів на території Новософіївської сільської ради Голопристанського району Херсонської області, орієнтовного розміру земельної ділянки 0,6 га із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства.

Розробивши проект землеустрою, позивач звернувся до державного кадастрового реєстратора Романенко С.М. для проведення державної реєстрації земельної ділянки, однак отримав відмову в зв`язку з неповним поданням документів та з зазначенням, що бажана права на оренду бажаної земельної ділянки виставлені на торги.

Позивач зазначає, що серед передбачених Законом України "Про державний земельний кадастр" підстав для відмови відсутні такі, які вказані відповідачем, а тому оскаржене рішення є прийнятим з підстав, що не передбачені законом та підлягає скасуванню.

Підсумовуючи викладене, позивач просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою суду від 29.09.2020 року вказана заява була залишена без руху, позивачу надано строк на усунення недоліків.

07.10.2020 року недоліки позовної заяви були усунуті позивачем, у зв`язку з чим ухвалою від 12.10.2020 року провадження у справі відкрито, визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження.

02.11.2020 року відповідачем подано відзив на позов, відповідно якого заявлених позовних вимог ОСОБА_2 не визнає, зазначає, що відповідно розробленої позивачем технічної документації, бажана до отримання ним земельна ділянка знаходиться в межах земельної ділянки з кадастровим номером :046001:0531, яка включена до переліку земельних ділянок, права на які виставляються на земельні торги. Тому, відповідно ст. 136 ЗК України зазначена земельна ділянка не може відчужуватись.

Також, відповідач стверджує, що задоволення позовних вимог з боку суду буде проявом втручання в його дискреційні повноваження.

Ухвалою суду від 22.12.2020 року клопотання представника позивача - задоволено.

Замінено первісного відповідача - Головне управління Держгеокадастру у Херсонській області на належного відповідача - Державного кадастрового реєстратора Відділу у Голопристанському районі Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області Романенко Світлану Миколаївну.

Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Головне управління Держгеокадастру у Херсонській області.

Вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження.

Продовжено строк підготовчого провадження в справі на 30 днів.

Підготовче засідання призначено на 12.01.2021 року о 11:00 год.

06.01.2021 року Державним кадастровим реєстратором Відділу у Голопристанському районі Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області Романенко С.М. подано відзив на позов, який за своїм змістом повторює відзив Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області, окрім того, що кадастровий реєстратор не посилається на абз.4 ч.6 ст. 24 Закону України "Про Державний земельний кадастр" в обґрунтування прийнятого ним рішення.

Враховуючи, що під час підготовчого засідання у даній справі судом завершено проведення всіх підготовчих дій, необхідних для забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, протокольною ухвалою суду від 29.10.2020 року підготовче провадження у даній справі закрито, та призначено її до розгляду по суті в судовому засіданні на 21.01.2021 року.

18.01.2021 року, засобами електронної пошти, від відповідача по справі надійшло клопотання про проведення судового засідання, призначеного на 21.01.2021 року в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Ухвалою суду від 20.01.2021 року задоволено клопотання Державного кадастрового реєстратора Відділу у Голопристанському районі Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області Романенко Світлани Миколаївни про участь в судовому засіданні за допомогою засобів відеоконференцзв`язку.

В судове засідання призначене на 21.01.2021 року представники сторін з`явились (відповідач приймав участь за допомогою засобів відеоконференцзв`язку).

Представник позивача на задоволенні позовних вимог наполягав з підстав викладених у позові, відповідач та представник третьої особи проти задоволення позову заперечували, покликаючись на доводи викладені ними в відзиві на позов.

Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, дійшов наступного.

Так, під час судового розгляду встановлено, що 07.11.2019 року ОСОБА_2 звернувся до Головного управління Держгеокадастру в Херсонській області з заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,6 га, що розташована на території Новософіївської сільської ради Голопристанського районного для ведення особистого селянського господарства.

Наказом від 06.12.2019 р. № 5641-СГ "Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою" ГУ Держгеокадастру надало ОСОБА_2 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої за межами населених пунктів на території Новософіївської сільської ради Голопристанського району Херсонської області, орієнтовний розмір земельної ділянки 0,6000 га із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства.

На підставі вказаного рішення, у відповідності до заяви від 13.12.2019 р. та договору від 13.12.2019 р. № 855 Позивачем замовлено розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у Південній регіональній філії Державного підприємства "Укр ДАГП".

Вказаним підприємством розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,6000 га гр. ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої за межами населених пунктів на території Новософіївської сільської ради Голопристанського району Херсонської області.

Відповідно висновку ГУ Держгеокадастру у Полтавській області №11819/88-20 від 26.06.2020 року, складеного за принципом екстериторіальності, проект землеустрою погоджено.

13.08.2020 року ОСОБА_2 звернувся до відповідача з заявою про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру про земельну ділянку, відповідно якої розроблено проектну документацію.

Цього ж дня Державним кадастровим реєстратором Відділу у Голопристанському районі Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області Романенко Світланою Миколаївною складено повідомлення про відмову в прийнятті заяви про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру №ПВ-020 відповідно якого у прийнятті заяви про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру про земельну ділянку подану 13.08.2020 року у зв`язку з тим, що документи подані не в повному обсязі. В графі "рекомендовано" відповідач зазначила: "земельна ділянка згідно наданого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,6000 га ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства на території Новософіївської сільської ради Голопристанського району Херсонської області включена до переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної форми власності, права оренди на які пропонуються до продажу на земельних торгах згідно наказу Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області від 16.06.2020 року №7244-сг".

Не погодившись з наведеним рішенням відповідача, ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір суд виходить з наступного.

Щодо дійсних підстав для відмови в задоволенні заяви ОСОБА_2 про внесення відомостей про земельну ділянку до Державного земельного кадастру суд зазначає наступне.

Організаційні основи діяльності у сфері Державного земельного кадастру регулюються Законом України "Про Державний земельний кадастр" (далі - Закон №3613) постанови Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051, якою затверджено Порядок ведення Державного земельного кадастру (далі - Порядок № 1051).

За приписами ст. 1 Закону України "Про Державний земельний кадастр" державна реєстрація земельної ділянки - це внесення до Державного земельного кадастру відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера.

Відповідно до частин 2, 4 ст. 9 вказаного Закону внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Державний кадастровий реєстратор: здійснює реєстрацію заяв про внесення відомостей до Державного земельного кадастру, надання таких відомостей; перевіряє відповідність поданих документів вимогам законодавства; формує поземельні книги на земельні ділянки, вносить записи до них, забезпечує зберігання таких книг; здійснює внесення відомостей до Державного земельного кадастру або надає відмову у їх внесенні; присвоює кадастрові номери земельним ділянкам; надає відомості з Державного земельного кадастру та відмову у їх наданні; здійснює виправлення помилок у Державному земельному кадастрі; передає органам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно відомості про земельні ділянки.

Державний кадастровий реєстратор має доступ до всіх відомостей Державного земельного кадастру, самостійно приймає рішення про внесення відомостей до нього, надання таких відомостей, про відмову у здійсненні таких дій (ч. 6 ст. 9).

Для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстратору, який здійснює таку реєстрацію, подаються: заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин; оригінал документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки; документація із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки у формі електронного документа - ч. 4 ст. 24 Закону України "Про Державний земельний кадастр".

Згідно з п.15 Порядку №1051, документація із землеустрою та оцінки земель, яка є підставою для внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, подається Державному кадастровому реєстраторові, що здійснює внесення таких відомостей у паперовій або електронній формі відповідно до вимог Закону України "Про землеустрій" та у формі електронного документа відповідно до вимог Закону України "Про Державний земельний кадастр".

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України "Про Державний земельний кадастр" документи, які є підставою для внесення відомостей до Державного земельного кадастру, мають відповідати таким вимогам: текст документів має бути написаний розбірливо; документи не мають містити підчищення або дописки, закреслені слова чи інші не обумовлені в них виправлення, орфографічні та арифметичні помилки, бути заповнені олівцем, а також з пошкодженнями, які не дають змоги однозначно тлумачити їх зміст; документи мають відповідати законодавству.

З аналізу зазначеної норми вбачається, що підставою для внесення відомостей до Державного земельного кадастру є сукупність всіх трьох вимог, а невідповідність поданих документів цим вимогам є підставою для прийняття державним реєстратором рішення про відмову у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки.

Відповідно до ст. 24 Закону України "Про Державний земельний кадастр" підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є: розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора; подання заявником документів, передбачених частиною четвертою цієї статті, не в повному обсязі; невідповідність поданих документів вимогам законодавства; знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини.

Згідно з п. 111 Порядку № 1051 державний кадастровий реєстратор для здійснення державної реєстрації земельної ділянки протягом 14 календарних днів з дня реєстрації відповідної заяви перевіряє:

1) відповідність поданих документів вимогам, передбаченим п. 67 цього Порядку;

2) електронний документ відповідно до п. 74 цього Порядку.

За результатами перевірки Державний кадастровий реєстратор виконує одну з таких дій:

1. Здійснює державну реєстрацію земельної ділянки:

- за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру присвоює кадастровий номер земельній ділянці;

- відкриває Поземельну книгу та вносить відомості до неї (крім відомостей про затвердження документації із землеустрою, на підставі якої здійснена державна реєстрація земельної ділянки, а також про власників, користувачів земельної ділянки);

- робить позначку про проведення перевірки електронного документа та внесення відомостей до Державного земельного кадастру відповідно до пп. 2 п. 75 цього Порядку;

- надає за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру відомості, зазначені у пп. 1 п. 197 цього Порядку, відповідним органам державної влади, органам місцевого самоврядування;

2. Приймає рішення про відмову у державній реєстрації земельної ділянки відповідно до п. 70, 73, 77-85 цього Порядку в разі:

- невідповідності поданих документів, зазначених у п. 110 цього Порядку, вимогам, зазначеним у пп. 1 і 2 цього пункту;

- розташування в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини;

- розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора;

- подання заявником документів, зазначених у п. 110 цього Порядку, не в повному обсязі.

Як встановлено під час судового розгляду у прийнятті заяви позивача відмовлено у зв`язку з тим, що документи подані не в повному обсязі.

Проте, ані в оскарженому рішенні, ані в заявах по суті спору відповідачем не зазначено документів, які мали бути подані ОСОБА_2 додатково, а під час надання пояснень в судовому засідання державний кадастровий реєстратор Романенко С.М. зазначила, що обрала таку підставу для відмови через відсутність технічної можливості зазначити про відмову через включення земельної ділянки до переліку тих, що виставляються на земельні торги.

Отже, єдиною дійсною підставою для відмови в прийнятті заяви ОСОБА_2 стало включення її до переліку земельних ділянок, права оренди на які пропонуються до продажу на земельних торгах згідно наказу Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області від 16.06.2020 року №7244-сг.

Суд зазначає, що така підстава для відмови в прийнятті заяви про внесення відомостей до Державного земельного кадастру не передбачена положеннями Закону України "Про Державний земельний кадастр" та приписами Порядку №1051.

Отже, відповідне рішення прийнято відповідачем не на підставі Закону та у спосіб, який ним не передбачений, що робить таке рішення невідповідним вимогам ч.2 ст. 2 КАС України.

Щодо доводів відповідача про неможливість здійснити державну реєстрацію земельної ділянки у зв`язку з її включенням до переліку тих, що виставляються на земельні торги з огляду на приписи земельного законодавства суд зазначає наступне.

Статтею 13 Конституції України встановлено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону.

Відповідно до ст.14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Статтею 40 Земельного кодексу України визначено, що громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Понад норму безоплатної передачі громадяни можуть набувати у власність земельні ділянки для зазначених потреб за цивільно-правовими угодами.

Відповідно до п."б" ч.1 ст.81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Статтею 116 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

У статті 121 ЗК України передбачено норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам. Зокрема, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара.

Отже, громадянин України вправі на підставі закону отримати безоплатно земельну ділянку, зокрема для ведення особистого селянського господарства площею не більше 2,00 га із земель державної або комунальної власності.

Згідно ч.6 ст.118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб).

Частиною 7 статті 118 ЗК України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Згідно абз.1 ч.3 ст.123 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Згідно ч.8 ст.118 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 26 Закону України "Про землеустрій" від 22.05.2003 № 858-IV (далі Закон № 858-IV) розробниками документації із землеустрою є: юридичні особи, що володіють необхідним технічним і технологічним забезпеченням та у складі яких працює за основним місцем роботи не менше двох сертифікованих інженерів-землевпорядників, які є відповідальними за якість робіт із землеустрою; фізичні особи - підприємці, які володіють необхідним технічним і технологічним забезпеченням та є сертифікованими інженерами-землевпорядниками, відповідальними за якість робіт із землеустрою.

Відповідно до ч.3 ст.50 Закону № 858-IV проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок включають: завдання на розроблення проекту землеустрою; пояснювальну записку; копію клопотання (заяви) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у разі формування та/або зміни цільового призначення земельної ділянки за рахунок земель державної чи комунальної власності); рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у випадках, передбачених законом); письмову згоду землевласника (землекористувача), засвідчену нотаріально (у разі викупу (вилучення) земельної ділянки в порядку, встановленому законодавством), або рішення суду; довідку з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями; матеріали геодезичних вишукувань та землевпорядного проектування (у разі формування земельної ділянки); відомості про обчислення площі земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки); копії правовстановлюючих документів на об`єкти нерухомого майна для об`єктів будівництва, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з середніми та значними наслідками, які розташовані на земельній ділянці; розрахунок розміру втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва (у випадках, передбачених законом); розрахунок розміру збитків власників землі та землекористувачів (у випадках, передбачених законом); акт приймання-передачі межових знаків на зберігання (у разі формування земельної ділянки); акт перенесення в натуру (на місцевість) меж охоронних зон, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель за їх наявності (у разі формування земельної ділянки); перелік обмежень у використанні земельних ділянок; викопіювання з кадастрової карти (плану) або іншого, посилаючись на практику Верховного суду та практику ЄСПЛ, зазначає, що суди не вправі втручатися в діяльність державних органі та органів місцевого самоврядування при здійсненні ними функцій та повноважень, визначених законодавством, не вправі перебирати на себе функції суб`єктів владних повноважень.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність (ч.9 ст.118 ЗК України).

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

У постанові від 17.12.2018 у справі №509/4156/15-а судова палата для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду акцентувала увагу на тому, що ухвалення рішення є результатом певної правової процедури, яка йому передує. Тобто, відповідно до статті 118 ЗК України порядок безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадянам передбачає визначену земельно-правову процедуру, яка включає такі послідовні стадії:

1) подання громадянином клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування щодо отримання земельної ділянки у власність;

2) отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (або мотивовану відмову у його наданні);

3) після розроблення проекту землеустрою такий проект погоджується, зокрема з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин у відповідності до приписів статті 186-1 ЗК України;

4) здійснення державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі;

5) подання громадянином погодженого проекту землеустрою до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, про що, в свою чергу, такий орган у двотижневий строк, зобов`язаний прийняти відповідне рішення.

Аналіз наведених норм права, якими врегульовано процедуру безоплатного отримання земельних ділянок, свідчить про те, що всі дії відповідних суб`єктів земельно-правової процедури є взаємопов`язаними, послідовними і спрямовані на досягнення результату у вигляді отримання земельної ділянки у власність.

Визначена законом процедура є способом дій відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування у відповідь на звернення громадян щодо того чи іншого "земельного" питання. У світлі вимог частини другої статті 19 Конституції України дотримання відповідним органом встановленої законом процедури є обов`язковим.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 09.12.2020 року по справі № 361/1495/16-а.

Тобто, лише проходження особою всіх перелічених етапів має законодавчо закріплений наслідок - передачі особі у власність (безоплатно) земельної ділянки.

Рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність відповідно приписів п.81-2 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 серпня 2016 р. № 553), є підставою для державної реєстрації права власності на земельну ділянку.

Таким чином лише на останньому етапі, після проходження усіх попередніх етапів, вповноваженим органом приймається рішення щодо надання бажаної земельної ділянки у власність.

Згідно ст. 125 ЗК України, що узгоджується з ч.2 ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. (ч.ч. 9, 10 ст. 79-1 ЗК України).

Тобто, лише рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність породжує майнове право особи на конкретно визначену земельну ділянку.

Натомість, державна реєстрація земельної ділянки в Державному земельному кадастрі фактично є завершальним етапом підготовки проектної документації до затвердження, проте не породжує жодних майнових прав особи на земельну ділянку, документація відносно якої ним розроблена.

Таким чином, внаслідок державної реєстрації земельної ділянки не відбувається її відчуження. В той час як приписи ч.3 ст.136 ЗК України на які посилається відповідач та третя особа, передбачають заборону саме на відчуження земельної ділянки до завершення торгів.

Отже, положення ч.3 ст.136 ЗК України не забороняють проведення державної реєстрації щодо земельних ділянок, які включені до переліку земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них, які виставлені на земельні торги.

Таким чином, правові підстави для відмови в прийнятті заяви ОСОБА_2 про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру з вказаних відповідачем підстав - відсутні.

Щодо посилання ГУ Держгеокадастру на приписи абз.4 ч.6 ст. 24 Закону України "Про Державний земельний кадастр", суд вказує, що по-перше вказана підстава не покладена в основу оскарженого рішення та прибрана державним кадастровим реєстратором з відзиву на позов незважаючи на ідентичність відзивів ГУ Держгеокадастру та кадастрового реєстратора в іншій їх частині.

По-друге, згідно проектної документації (пояснювальної записки, а.с.16), розробленої позивачем з дозволу ГУ Держгеокадастру земельна ділянка, на яку розроблено документацію утворюється шляхом поділу земельної ділянки №:04:001:0531.

Розташування земельної ділянки також було відомо ГУ Держгеокадастру при наданні позивачу дозволу на розроблення проектної документації.

Тому входження земельної ділянки, на яку претендує позивач в земельний масив за кадастровим №:04:001:0531 мало бути очевидним та очікуваним для ГУ Держгеокадастру ще при наданні позивачу дозволу на розроблення проектної документації. Утворення ж земельної ділянки шляхом поділу земельної ділянки за кадастровим №:04:001:0531 само по собі передбачає її входження до масиву, який підлягає поділу. Тому, при зазначеному утворенні земельної ділянки відсутні будь-які підстави для відмови в здійсненні державної реєстрації земельної ділянки, через знаходження в її межах іншої земельної ділянки або її частини.

Таким чином, твердження третьої особи в відзиві про те, що відмова державного реєстратора базується на абз.4 ч.6 ст. 24 Закону України "Про Державний земельний кадастр" не відповідає фактичним обставинам справи, а саме застосування положень наведеної норми до спірних правовідносин не обґрунтоване.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача прийняти заяву від 13.08.2020, подану ОСОБА_2 та зареєструвати в Державному земельному кадастрі земельну ділянку щодо якої розроблений проект землеустрою, який поданий разом із заявою від 13.08.2020 р. ОСОБА_2 державному кадастровому реєстратору ОСОБА_1 суд вказує на наступне.

Так, як вже було зазначено вище за текстом даного рішення, ч.ч.4,5 ст.24 Закону України "Про Державний земельний кадастр" передбачає, що для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстратору, який здійснює таку реєстрацію, подаються:

заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин;

оригінал документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки;

документація із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки у формі електронного документа.

Заява з доданими документами надається заявником особисто чи уповноваженою ним особою або надсилається поштою цінним листом з описом вкладення та повідомленням про вручення, а в разі подання заяви в електронній формі - надсилається засобами телекомунікаційного зв`язку.

Підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є:

розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора;

подання заявником документів, передбачених частиною четвертою цієї статті, не в повному обсязі;

невідповідність поданих документів вимогам законодавства;

знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини.

В даному випадку, факт подання ОСОБА_2 заяви за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин, оригіналу документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки та документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки у формі електронного документа не заперечується відповідачем та підтверджується матеріалами справи.

Вичерпні підстави для відмови в задоволені заяви позивача наведені державним кадастровим реєстратором в тексті оскарженого рішення та визнані за наслідками розгляду даної справи неспроможними.

Доказів існування інших перешкод для державної реєстрації земельної ділянки ОСОБА_2 відповідачем не надано.

Тобто, всі умови, визначені законом, для прийняття рішення про державну реєстрацію земельної ділянки є виконаними. Доказів протилежного суду не надано.

Згідно ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

З урахуванням наведеного, суд вважає такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги про зобов`язання відповідача прийняти заяву від 13.08.2020, подану ОСОБА_2 та зареєструвати в Державному земельному кадастрі земельну ділянку щодо якої розроблений проект землеустрою, який поданий разом із заявою від 13.08.2020 р. ОСОБА_2 державному кадастровому реєстратору Романенко С.М.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

При вказаних обставинах суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено правомірність свого рішення про відмову у прийнятті заяви про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру від 13.08.2020 №ПВ-20, з урахуванням вимог встановлених ч.2 ст.19 Конституції України та ч.2 ст.2 КАС України, а тому, виходячи системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з наступного.

Згідно ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Приписами ч.1 ст.139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином сплачений позивачем судовий збір в розмірі 840,80 грн. підлягає стягненню з Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області за рахунок його бюджетних асигнувань в повному розмірі, оскільки спір виник внаслідок рішення зазначеного органу, визнаного за результатом розгляду даної справи протиправною.

Керуючись ст.ст.9, 14, 73-78, 90, 139, 242-246, 250, 255, 162 КАС України, суд -

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Державного кадастрового реєстратора Відділу у Голопристанському районі Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області Романенко Світлани Миколаївни, оформлене у формі повідомлення про відмову у прийнятті заяви про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру від 13.08.2020 № ПВ-020, яким відмовлено у прийнятті заяви про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру.

Зобов`язати Державного кадастрового реєстратора Відділу у Голопристанському районі Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області Романенко Світлану Миколаївну прийняти заяву від 13.08.2020, подану ОСОБА_2 та зареєструвати в Державному земельному кадастрі земельну ділянку щодо якої розроблений проект землеустрою, який поданий разом із заявою від 13.08.2020 ОСОБА_2 державному кадастровому реєстратору Відділу у Голопристанському районі Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області Романенко Світлані Миколаївні.

Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області (73036, м.Херсон, вул. Університетська, б. 136-а, ) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_1 ) судовий збір у сумі 840 (вісімсот сорок) грн 80 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції,який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 01 лютого 2021 р.

Суддя О.В. Ковбій

кат. 109020100