Справа № 200/7947/20-а
Суддя: Мозговая Н.А.
Дата ухвалення: 2021-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2021 р. Справа№200/7947/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Мозгової Н.А.

при секретарі Зурабашвілі А.О.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника відповідача: Гудзенко Л.Г.

представника третьої особи Алексеевої В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Професійна спілка «Юстиція Донеччини» про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В :

26 серпня 2020 року позивач, ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ), звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (, місцезнаходження: Донецька область, м. Краматорськ, вулиця Я.Мудрого, 39/3), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Професійна спілка «Юстиція Донеччини» (, місцезнаходження: Донецька область, м. Краматорськ, вулиця Я.Мудрого 39/3) про визнання протиправним та скасування наказу Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 29.07.2020 року №84/1 «Про звільнення ОСОБА_1 », поновлення на посаді головного спеціаліста відділу кадрового забезпечення та проходження державної служби управління персоналу Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 року №100 з урахуванням п.10, з 31.07.2020 року по день поновлення на публічній службі.

В обґрунтування позову зазначила, що наказом Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 29.07.2020 року №84/1 її було звільнено з посади головного спеціаліста відділу кадрового забезпечення та проходження державної служби управління персоналу Головного територіального управління юстиції у Донецькій області - 30.07.2020 року, у зв`язку з ліквідацією Головного територіального управління юстиції у Донецькій області. Вважає виданий наказ таким, що порушує її конституційні права, оскільки, на її думку, постанова Кабінету Міністрів України від 09.10.2019 року №87 спрямована не на ліквідацію Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, а на його реорганізацію. Вказала, що відповідачем порушено вимоги ст.49 КЗпП, оскільки про своє звільнення вона дізналась 04.08.2020 року, отримавши наказ поштою, попередження про звільнення вона не отримувала. Зміст листа, яким її запрошено отримати трудову книжку за адресою не відповідає адресі місця розташування відповідача. Про зміну істотних умов праці, а саме зміну розташування адреси робочого місця її не повідомляли, що є порушенням ст.43 Закону України «Про державну службу» та ст.32 КЗпП. Пропозиції щодо переведення на будь-яку іншу посаду до неї не поступали. Рішення про переведення працівників до правонаступника приймалось на власний розсуд, без проведення заходів щодо оцінювання професійної підготовки та професійної компетенції таких посадовців. Крім того, Кабінетом Міністрів України у постанові від 25.03.2020 року №256 рекомендовано не здійснювати звільнення державних службовців на період карантину.

Ухвалою суду від 21.09.2020 року відкрито провадження у справі №200/7947/20-а та вирішено здійснювати розгляд у порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 13.10.2020 року.

Ухвалою суду від 07.10.2020 року забезпечено участь позивача у підготовчому засіданні, яке призначено на 13.10.2020 року в режимі відеоконференції.

13.10.2020 року протокольною ухвалою відкладено підготовче засідання на 22.10.2020 року.

Ухвалою суду від 19.10.2020 року забезпечено участь позивача у підготовчому засіданні, яке призначено на 22.10.2020 року в режимі відеоконференції.

22.10.2020 року у підготовчому засіданні оголошено перерву до 19.11.2020 року.

Ухвалою суду від 19.11.2020 року продовжено строк проведення підготовчого провадження у справі №200/7947/20-а на 30 днів. У підготовчому засіданні оголошено перерву до 14.12.2020 року.

Ухвалою суду від 27.11.2020 року забезпечено участь позивача у підготовчому засіданні, яке призначено на 14.12.2020 року в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 14.12.2020 року зобов`язано відповідача надати у строк до 21 грудня 2020 року: належним чином засвідчену копію табелю обліку використання робочого часу за березень 2020 року та розрахунковий лист за березень 2020 року ОСОБА_1 . Відкладено підготовче засідання у справі №200/7947/20-а на 21.12.2020 року о 15 год. 00 хв.

Ухвалою суду від 17.12.2020 року забезпечено участь позивача у підготовчому засіданні, яке призначено на 21.12.2020 року в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 21.12.2020 року закрито підготовче провадження у справі №200/4947/20-а та призначено справу до розгляду по суті на 20.01.2021 року о 14 год. 00 хв.

Ухвалою суду від 30.12.2020 року забезпечено участь позивача у судовому засіданні, яке призначено на 20.01.2021 року в режимі відеоконференції.

13.10.2020 року відповідач через відділ діловодства та документообігу суду надав відзив на адміністративний позов, у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 . Свою позицію обґрунтував тим, що позивач працювала на посаді головного спеціаліста відділу кадрового забезпечення та проходження державної служби управління персоналу Головного територіального управління юстиції у Донецькій області з 02.07.2018 року. Наказом від 24.12.2019 року №3882/1 позивача звільнено з посади головного спеціаліста відділу кадрового забезпечення та проходження державної служби управління персоналу Головного територіального управління юстиції у Донецькій області на підставі п.1 ст.40 КЗпП та п.1-1 ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу». Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 27.04.2020 року у справі №200/458/20-а позов ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, за участю третьої особи: Професійна спілка «Юстиція» про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку - задоволено. Наказом від 04.05.2020 року №47/1 позивача поновлено на посаді з 29.12.2019 року. Вказав, що Головне управління знаходиться у стані припинення у зв`язку з ліквідацією. Постанова Кабінету Міністрів України від 09.10.2019 року №870 є чинною, тому підлягає виконанню. 19.05.2020 року, листом Головного територіального управління юстиції у Донецькій області №08.1-21/18 позивача було повідомлено про звільнення на підставі п.1-1 ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу». Лист направлено на електронну та домашню адресу позивача. 28.05.2020 року, враховуючи неможливість працевлаштувати позивача у Головному управлінні, головою ліквідаційної комісії на адресу начальника Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції був направлений лист щодо можливості надання пропозицій для працевлаштування позивача у Східному міжрегіональному управління Міністерства юстиції (м. Харків). 29.05.2020 року листом Головного територіального управління юстиції у Донецькій області №01-17/153, голові професійної спілки «Юстиція Донеччини» було повідомлено про те, що позивач попереджена про наступне звільнення, а також щодо звернення про надання пропозицій для працевлаштування позивача. 15.06.2020 року позивачу доведені листом пропозиції щодо працевлаштування у Східному міжрегіональному управління Міністерства юстиції (м. Харків). Оскільки від позивача не надходило повідомлень про згоду на працевлаштування, наказом від 29.07.2020 року №84/1 позивача звільнено з займаної посади 30.07.2020 року. Того ж дня з нею був проведений остаточний розрахунок, зокрема, виплачена вихідна допомога у розмірі двох середньомісячних заробітних плат (а.с.127-137, Том 1).

20.10.2020 року позивач засобами електронного зв`язку надала відповідь на відзив, у якій додала, що ані попередження про звільнення, ані пропозиції по працевлаштуванню їй не надсилались.

22.10.2020 року представник третьої особи надав пояснення на позов ОСОБА_1 , у яких зазначив про те, що відповідачем не дотримані вимоги щодо врегулювання з профспілкою питань забезпечення подальшої роботи позивача. Вказала, що голова ліквідаційної комісії проігнорувала ч.6 ст.49-2 КЗпП, тому вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими (а.с.4-13, Том 2).

10.11.2020 року позивач засобами електронного зв`язку надала пояснення з приводу розрахунку середнього заробітку відповідно до норм чинного законодавства (а.с.61-63, Том 2).

13.01.2021 року представник відповідача засобами електронного зв`язку надав доповнення до відзиву, у яких вказав про те, що станом на день поновлення на посаді ОСОБА_1 на підставі рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27.04.2020 року в особовій справі позивача були відсутні відомості про актуальну поштову та електронну адресу. Під час розгляду справи №200/458/20-а в позові була зазначена електронна адреса позивача: ІНФОРМАЦІЯ_1 Копія наказу про поновлення на посаді була направлена 04.05.2020 року на зазначену адресу, отримання якого позивачем не заперечується. 13.05.2020 року на адресу ліквідаційної комісії з ліквідації Головного територіального управління юстиції в Донецькій області надійшла заява позивача про закінчення строку перебування на лікарняному та одночасне повідомлення про зміну адреси місця проживання: АДРЕСА_1 . 19.05.2020 року надійшла заява позивача з проханням направити накази про надання відпустки на електронну адресу: ІНФОРМАЦІЯ_1 Таким чином, 20.05.2020 року (наступного дня після надходження заяви з зазначенням адреси електронної пошти), листом №08.1-21/18 від 19.05.2020 року позивачу було направлено повідомлення про наступне звільнення на підставі п.1-1 ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу». Повідомлення було направлено на поштову та електрону адреси позивача. Крім того, позивачу були направлені пропозиції щодо наступного працевлаштування, у тому числі посади безпосередньо у Східному міжрегіональному управлінні Міністерства юстиції (м. Харків), враховуючи проживання позивача у м. Харкові (а.с., том 2)

Позивач у судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги, просила їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти заявлених позовних вимог.

Представник третьої особи у судовому засіданні просила задовольнити адміністративний позов ОСОБА_1 .

Заслухавши учасників справи, дослідивши зібрані у справі докази, з`ясувавши фактичні обставини справи, суд встановив наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 09 жовтня 2019 року № 870 «Деякі питання територіальних органів Міністерства юстиції» вирішено ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства юстиції за переліком згідно з додатком 1 (п. 1 Постанови); утворено як юридичні особи публічного права міжрегіональні територіальні органи Міністерства юстиції за переліком згідно з додатком 2 (п. 2 Постанови).

До Переліку територіальних органів Мін`юсту, що ліквідуються, який є додатком № 1 до цієї Постанови, включено Головне територіальне управління юстиції у Донецькій області.

До Переліку міжрегіональних територіальних органів Мін`юсту, що утворюються, який є додатком № 2 до цієї Постанови, включено Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків).

Пунктом 3 вказаної Постанови встановлено, що міжрегіональні територіальні органи Міністерства юстиції, що утворюються згідно з пунктом 2 цієї постанови, є правонаступниками територіальних органів Міністерства юстиції, які ліквідуються згідно з пунктом 1, зокрема Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків) - Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, Головного територіального управління юстиції у Луганській області, Головного територіального управління юстиції у Харківській області.

Пунктом 3 вказаної Постанови також визначено, що територіальні органи Міністерства юстиції, які ліквідуються згідно з пунктом 1 цієї постанови, продовжують здійснювати повноваження та функції, покладені на зазначені органи, до завершення здійснення заходів, пов`язаних з утворенням міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції.

Пунктом 3 Постанови № 870 також визначено, що територіальні органи Міністерства юстиції, які ліквідуються згідно з пунктом 1 цієї постанови, продовжують здійснювати повноваження та функції, покладені на зазначені органи, до завершення здійснення заходів, пов`язаних з утворенням міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції (а.с.136-139, Том 1).

На виконання постанови Кабінету Міністрів України від 09 жовтня 2019 року № 870 наказом Міністерства юстиції України від 16 жовтня 2019 року № 3173/5 «Про утворення міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції України» ліквідовані як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства юстиції згідно з переліком (додаток 1), зокрема Головне територіальне управління юстиції у Донецькій області, і утворені як юридичні особи публічного права міжрегіональні територіальні органи Міністерства юстиції згідно з переліком (додаток 2), зокрема Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків).

Вказаним наказом також затверджено список голів ліквідаційних комісій з ліквідації головних територіальних управлінь юстиції (п. 4 Наказу).

Головам ліквідаційних комісій головних територіальних управлінь юстиції наказано, зокрема: забезпечити письмове персональне попередження працівників не пізніше ніж за два місяці до їх звільнення, про що повідомити Департамент персоналу Міністерства юстиції України до 01 листопада 2019 року; надати первинним профспілковим організаціям інформацію про звільнення працівників у зв`язку з ліквідацією територіальних органів Міністерства юстиції (п.п. 7 та 8 п. 5 Наказу) (а.с.142-144, том 1).

Наказом від 25.10.2019 року №429/2 затверджено персональний склад ліквідаційної комісії з ліквідації Головного територіального управління юстиції у Донецькій області згідно додатку. Визначено, що місцезнаходженням ліквідаційної комісії з ліквідації Головного територіального управління юстиції у Донецькій області є вул. Ярослава Мудрого, б.39/3, м. Краматорськ, Донецька область (а.с.161, Том 1).

21 жовтня 2019 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесений запис про перебування Головного територіального управління юстиції у Донецькій області в стані припинення.

29 жовтня 2019 року проведено державну реєстрацію Східного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Харків) як юридичної особи, про що внесений запис до Реєстру від 29 жовтня 2019 року № 1 082677.

Таким чином, з дня утворення Східного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Харків) до нього перейшли повноваження та функції, зокрема Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, який втратив такі повноваження та функції згідно з п. 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 09 жовтня 2019 року № 870.

Судом встановлено, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 27.04.2020 року по справі №200/458/20-а позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Донецькій області та Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, третя особа на стороні позивача - Професійна спілка "Юстиція Донеччини", про визнання протиправним наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задоволено у повному обсязі. Визнано протиправним та скасовано наказ Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 24 грудня 2019 року № 3882/1 «Про звільнення ОСОБА_1 ». Поновлено ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста відділу кадрового забезпечення та проходження державної служби управління персоналу Головного територіального управління юстиції у Донецькій області з 29 грудня 2019 року. Стягнуто з Головного територіального управління юстиції у Донецькій області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 108 371,20 грн. (сто вісім тисяч триста сімдесят одна гривня 20 копійок), з утриманням податків та інших обов`язкових платежів. Допущено негайне виконання судового рішення в частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за 1 (один) місць (а.с.).

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27.04.2020 року по справі №200/458/20-а набуло законної сили 25.08.2020 року.

19.05.2020 року позивачу засобами електронного та поштового зв`язку направлено попередження про наступне звільнення у зв`язку з ліквідацією ГТУЮ у Донецькій області (а.с.223,224, Том 1).

28.05.2020 року головою ліквідаційної комісії ГТУЮ у Донецькій області на адресу начальника Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) надсилався лист №01-21/151 про можливість надання ОСОБА_1 пропозиції щодо її працевлаштування (а.с.164-165, Том 1).

29.05.2020 року головою ліквідаційної комісії ГТУЮ у Донецькій області на адресу голови професійної спілки «Юстиція Донеччини» надсилався лист №01-17/153, у якому було повідомлено про те, що голова ліквідаційної комісії листом від 28.05.2020 року №01-21/151 звернулась до керівника Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Тетяни Філатової щодо можливості надання ОСОБА_1 пропозиції щодо її працевлаштування (а.с.166-167, Том 1).

У червні 2020 року позивачу засобами електронного та поштового зв`язку надіслано лист про надання інформації, у якому надано для ознайомлення перелік вакантних посад для наступного працевлаштування, запропонованих керівником Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (а.с.230-231, Том 1).

Наказом Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 29.07.2020 року №84/1 звільнено ОСОБА_1 , головного спеціаліста відділу кадрового забезпечення та проходження державної служби управління персоналу Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, з займаної посади 30.07.2020 року у зв`язку з ліквідацією Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, згідно п.1-1 ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу», з припиненням державної служби. Вирішено виплатити ОСОБА_1 компенсацію за частину невикористаної щорічної основної відпустки за період роботи з 29.12.2019 року по 30.07.2020 року у кількості 08 календарних днів та вихідну допомогу у розмірі двох середньомісячних заробітних плат. Підстава: попередження про наступне звільнення від 19.05.2020 року №08.1-21/18 (а.с.20, Том 1).

30.07.2020 року Головним територіальним управлінням юстиції у Донецькій області була надана відповідь №292-8 на заяву позивача від 30.07.2020 року про те, що 19.05.2020 року в порядку, визначеному ч.3 ст.87 Закону України «Про державну службу» ОСОБА_1 була попереджена про наступне припинення державної служби на підставі п.1-1 ч.1 ст.87 Закону у зв`язку з ліквідацією ГТУЮ у Донецькій області та про наступне звільнення з займаної посади. 29.07.2020 року на електронну адресу позивача направлений лист з копією наказу від 29.07.2020 року №84/1 «Про звільнення ОСОБА_1 ». 29.07.2020 року направлено повідомлення про нараховані суми при звільненні, тобто у день звільнення був здійснений повний розрахунок (а.с.60).

30.07.2020 року Головним територіальним управлінням юстиції у Донецькій області повідомлено позивача (засобами поштового та електронного зв`язку) про прийняття спірного наказу та запропоновано відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року №58, з метою отримання трудової книжки, прибути до Головного управління 30.07.2020 року за адресою: м. Краматорськ, вул.Ярослава Мудрого, б.48а (а.с.61).

31.07.2020 року на запит позивача було надіслано перелік вакантних посад Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) станом на 01.05.2020 року та 27.07.2020 року (а.с.21-55, Том 1).

13.08.2020 року на запит позивача була надана відповідь №ПІ-К-355 про виплату середнього заробітку за час затримки виплати належних сум при звільненні у розмірі 1974,36 грн. (а.с.56, Том 1).

Не погодившись із наказом про звільнення та підставами для його видання, процедурою звільнення тощо, позивач звернулася до суду із даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях, урегульовані Законом України від 10.12.2015 № 889-VIII «Про державну службу» (далі - Закон № 889-VIII).

Відповідно до ч ст. 5 Закону № 889-VIII правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Частиною першою статті 49-2 Кодексу законів про працю України встановлено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Відповідно до частини другої статті 40 Кодексу законів про працю України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Частинами 2 та 3 статті 49-2 Кодексу законів про працю України передбачено, що при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Разом з тим, згідно з приписами частини 5 статті 40 Кодексу законів про працю України (у редакції із змінами, внесеними згідно із Законом № 113-IX від 19.09.2019) особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частин першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус.

Таким чином, особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини 1 статті 40 КЗпП України (у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників), а також особливості застосування до них положень частини 2 статті 40 КЗпП України частин 2 і 3 статті 49-2 КЗпП України, встановлюються законом, що регулює їхній статус.

Станом на час прийняття спірного наказу Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо перезавантаження влади" від 19 вересня 2019 року № 117-IX абзац другий частини третьої статті 87 виключено, зокрема, виключено норму про те, що процедура вивільнення державних службовців на підставі пункту 1 частини першої цієї статті визначається законодавством про працю.

Натомість, внесені відповідні зміни, зокрема, до статті 22 та 87 Закону України "Про державну службу", якими врегульовано питання звільнення державних службовців на підставі пункту 1-1 частини першої статті 87 Закону України "Про державну службу".

Так, частиною третьою статті 87 Закону України "Про державну службу" (у редакції, чинній на час прийняття спірного наказу Головного територіального управління юстиції у Донецькій області) встановлено, що суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення.

Частиною п`ятою статті 22 цього Закону (із змінами, внесеними згідно із Законом № 117-IX від 19.09.2019) передбачено, що у разі реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації державного органу переведення державного службовця на рівнозначну або нижчу (за його згодою) посаду в державному органі, якому передаються повноваження та функції такого органу, за рішенням суб`єкта призначення може здійснюватися без обов`язкового проведення конкурсу.

Отже, Законом України "Про державну службу", який є спеціальним законом, що регулює статус державного службовця, встановлено право за рішенням суб`єкта призначення, а не його обов`язок щодо переведення державного службовця на рівнозначну або нижчу (за його згодою) посаду в державному органі, якому передаються повноваження та функції такого органу, без обов`язкового проведення конкурсу.

Стосовно застосування колізійних норм слід зазначити, що при розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному. Крім того, як зазначено у рішенні Конституційного Суду України від 03.10.1997 № 18/183-97 конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

Отже, у спірному випадку слід застосовувати виключно спеціальний нормативно-правовий акт - Закон України "Про державну службу". До того ж, конкретні приписи зазначеного закону прийняті у часі пізніше, ніж приписи Кодексу законів про працю України.

Станом на час виникнення спірних правовідносин дія норм законодавства про працю, а саме, частини другої статті 40, частин другої та третьої статті 49-2 Кодексу законів про працю України не поширюється на державних службовців в силу приписів частини п`ятої статті 40 Кодексу законів про працю України та статей 3, 5 Закону України "Про державну службу", оскільки станом на час звільнення позивача такі правовідносини були врегульовані статтею 22 Закону України "Про державну службу", що передбачає не обов`язок, а право суб`єкта призначення за рішенням суб`єкта призначення у разі реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації державного органу перевести державного службовця на рівнозначну або нижчу (за його згодою) посаду в державному органі, якому передаються повноваження та функції такого органу чи пропонувати іншу рівноцінну посаду державного службовця.

Судом встановлено, що позивачу засобами поштового та електронного зв`язку ( АДРЕСА_1 , ЕП: ІНФОРМАЦІЯ_1 ) надсилався перелік вакантних посад для наступного працевлаштування, запропонованих керівником Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) (а.с.169-170,том 1),

Позивачу було запропоновано чотири посади для працевлаштування у Східному міжрегіональному управлінні Міністерства юстиції (м. Харків). Вказані посади були визначені Східним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Харків).

Таким чином, зазначене вище спростовує твердження позивача про те, що їй не надходили пропозиції щодо переведення на будь-яку іншу вакантну посаду.

В свою чергу, суд зауважує, що Закон України "Про державну службу" дійсно не визначає обов`язок роботодавця запропоновувати всі наявні в нього вакантні посади.

Норми Кодексу законів про працю України визначають, що вивільнення працівників, які мають статус державних службовців відповідно до Закону України "Про державну службу", здійснюється у порядку, визначеному статтею 49-2, з урахуванням таких особливостей:

про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за 30 календарних днів;

у разі вивільнення працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 цього Кодексу не застосовуються положення частини другої статті 40 цього Кодексу та положення частини другої цієї статті;

не пізніше ніж за 30 календарних днів до запланованих звільнень первинним профспілковим організаціям надається інформація щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також проводяться консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень.

Позивач стверджує, що підставою для винесення спірного наказу є попередження про наступне звільнення від 19.05.2020 року №08.1-21/18. Однак жодного попередження від відповідача вона не отримувала, у зв`язку з чим вважає, що відповідач порушив її право, яке визначено ч.3 ст.87 Закону № 889-VIII.

Судом встановлено, що 13.05.2020 року на адресу голови Ліквідаційної комісії ГТУЮ у Донецькій області позивачем була надіслана заява, у якій повідомлено про закінчення терміну перебування на лікарняному. До заяви була додана довідка від 17.02.2020 року №6330- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, у якій вказано фактичне місце проживання/перебування ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 (а.с.132, 133, Том 2).

19.05.2020 року на адресу голови Ліквідаційної комісії ГТУЮ у Донецькій області позивачем була надіслана заява про надіслання на електронну адресу ОСОБА_1 : ІНФОРМАЦІЯ_1 накази про надання відпустки без збереження заробітної плати (а.с.131, Том 2).

19.05.2020 року позивачу засобами електронного та поштового зв`язку ( АДРЕСА_1 , ЕП: ІНФОРМАЦІЯ_1 ) направлено попередження про наступне звільнення у зв`язку з ліквідацією ГТУЮ у Донецькій області (а.с.223,224, Том 1).

Направлення позивачу попередження про наступне звільнення від 19.05.2020 року №08.1-21/18 на електронну та поштову адресу позивача підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення та скриншотом з офіційної електронної адреси Міністерства юстиції України (а.с.134, 137, Том 2).

Відповідач вважає, що Ліквідаційною комісією повністю дотримано законодавчу норму, а саме ст.9-1 Закону № 889-VIII щодо доведення інформації до державного службовця.

З цього приводу, суд зазначає наступне.

Положеннями ст.9-1 Закону № 889-VIII встановлено порядок доведення до відома державного службовця інформації або документів.

Доведення інформації або документів до відома державного службовця відповідно до вимог цього Закону здійснюється шляхом її вручення або надсилання поштою, в тому числі з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку. У разі доведення інформації або документів шляхом використання інших засобів телекомунікаційного зв`язку такий спосіб фіксується протоколом у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Інформація або документи надсилаються державному службовцеві за адресою місця проживання/перебування або на його адресу електронної пошти чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку за наявними в особовій справі контактними даними. Державний службовець при вступі чи проходженні державної служби зобов`язаний повідомити службу управління персоналом про його засоби електронної пошти чи інші засоби телекомунікаційного зв`язку з ним з метою їх використання для доведення до відома державного службовця інформації або документів. Інформація або документи, надіслані поштою, в тому числі електронною, чи шляхом передачі з використанням інших засобів зв`язку вважаються такими, що доведені до відома державного службовця на п`ятий календарний день з моменту їх відправлення.

Отже, суд доходить до висновку, що відповідачем дотримано вимоги щодо доведення до відома позивачу попередження про наступне звільнення від 19.05.2020 року.

Крім того, судом встановлено, що 29.05.2020 року головою ліквідаційної комісії ГТУЮ у Донецькій області на адресу голови професійної спілки «Юстиція Донеччини» надсилався лист №01-17/153, у якому було повідомлено про те, що позивач попереджена про наступне звільнення. Крім того, голова ліквідаційної комісії листом від 28.05.2020 року №01-21/151 звернулась до керівника Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Тетяни Філатової щодо можливості надання ОСОБА_1 пропозиції щодо її працевлаштування (а.с.166-167, Том 1).

Позивач є членом Професійної спілки «Юстиція Донеччини», що підтверджується письмовими поясненнями представника третьої особи.

Даний факт відповідачем не спростований.

Однак, матеріали справи не містять доказів того, що відповідачем були проведені будь - які консультації з Професійною спілкою «Юстиція Донеччини» (письмові чи усні) про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень.

Таким чином, при звільненні ОСОБА_1 відповідачем не були дотриманні вимоги п. 3 ч.6 ст.49-2 Закону України «Про державну службу» в частині проведення консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень.

Стосовно доводив позивача про зміну істотних умов праці, а саме зміну розташування адреси робочого місця, що є порушенням ст.43 Закону № 889-VIII, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.3 ст.43 Закону № 889-VIII зміною істотних умов державної служби вважається зміна: 1) належності посади державної служби до певної категорії посад; 2) основних посадових обов`язків; 3) умов (системи та розмірів) оплати праці або соціально-побутового забезпечення; 4) режиму служби, встановлення або скасування неповного робочого часу; 5) місця розташування державного органу (в разі його переміщення до іншого населеного пункту).

Оскільки Головне територіальне управління юстиції у Донецькій області не було переміщено до іншого населеного пункту, порушень ч.3 ст. 43 Закону № 889-VIII з боку відповідача не має.

Стосовно доводів позивача щодо проявів дискримінації, суд зазначає, що згідно з практикою ЄСПЛ дискримінація означає поводження з особами у різний спосіб, без об`єктивного та розумного обґрунтування у відносно схожих ситуаціях (рішення у справі «Вілліс проти Сполученого Королівства» від 11 червня 2002 року, заява № 36042/97). Відмінність у ставленні також є дискримінаційною, якщо вона не переслідує легітимну ціль або якщо немає розумного співвідношення між застосованими засобами та переслідуваною ціллю. Договірна держава користується свободою розсуду при визначенні того, чи та якою мірою відмінності в інших схожих ситуаціях виправдовують різне ставлення (рішення у справі «Ван Раалте проти Нідерландів» від 21 лютого 1997 року, заява № 20060/92; рішення ЄСПЛ у справі «Пічкур проти України» від 7 листопада 2013 року, заява № 10441/06).

Аналогічний підхід у своїх рішеннях використовує і Конституційний Суд України, вказуючи на те, що мета встановлення певних відмінностей (вимог) у правовому статусі повинна бути істотною, а самі відмінності (вимоги), що переслідують таку мету, мають відповідати конституційним положенням, бути об`єктивно виправданими, обґрунтованими та справедливими. В іншому разі встановлення обмежень означало б дискримінацію (рішення Конституційного Суду України від 7 липня 2004 року №14-рп/2004).

Наявність правомірної, об`єктивно обґрунтованої мети, способи досягнення якої є належними та необхідними, також виключає дискримінацію, що випливає з визначень прямої та непрямої дискримінації, наданих у Законі України «Про засади запобігання і протидії дискримінації в Україні».

Під час розгляду справи судом не встановлено наявність ситуації, за якої позивач зазнає менш сприятливі умови або становище порівняно з іншими особами та/або групами осіб, а відтак доводи позивача у цій частині є необґрунтованими та не свідчать про протиправність прийнятого наказу.

Щодо твердження позивача про її незаконне звільнення в період дії карантину COVID-19, суд зазначає наступне.

Так, Постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2020 №256 «Деякі питання забезпечення трудових прав державних службовців, працівників державних органів, підприємств, установ та організацій на час встановлення карантину у зв`язку із загостренням ситуації, пов`язаної з поширенням випадків гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARA-CoV-2» врегульовано питання щодо забезпечення трудових прав працівників, які виконують визначену трудовим договором роботу вдома, та рекомендовано не звільняти працівників, які виконують визначену трудовим договором роботу вдома, та працівників, які перебувають у відпустці без збереження заробітної плати на період карантину, з підстав, установлених пунктами 3, 4 і 5 частини першої статті 40 КЗпП України.

Позивача звільнено з посади головного спеціаліста відділу кадрового забезпечення та проходження державної служби управління персоналу ГТУЮ у Донецькій області відповідно до п.1-1 ч.1 ст.87 Закону № 889-VIII, у зв`язку із чим положення постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2020 року № 256 в даному випадку не застосовуються.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів дотримання установленої законом процедури звільнення позивача, зокрема в частині проведення консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень, що передбачено ч.6 ст.49-2 КЗпП України.

Суд зазначає, що звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 08.05.2019 року по справі №806/1175/17.

Таким чином, суд доходить висновку про протиправність та скасування наказу Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 29.07.2020 року №84/1 «Про звільнення ОСОБА_1 ».

Оскільки день звільнення працівника вважається його останнім робочим днем, а наказом Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 29.07.2020 року №84/1 «Про звільнення ОСОБА_1 » позивача звільнено з посади головного спеціаліста відділу кадрового забезпечення та проходження державної служби управління персоналу Головного територіального управління юстиції у Донецькій області 30.07.2020 року, суд, з урахуванням вимог ч.2 ст.9 КАС України, вважає за необхідне поновити позивача на посаді головного спеціаліста відділу кадрового забезпечення та проходження державної служби управління персоналу Головного територіального управління юстиції у Донецькій області з 31.07.2020 року.

Щодо позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

При обчисленні розміру грошового зобов`язання, що підлягає стягненню на користь позивача, суд керується приписами постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати» (зі змінами від 12.12.2020 року).

Так, у відповідності до пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі по тексту - Порядок № 100) середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо у працівника відсутній розрахунковий період, то середня заробітна плата обчислюється відповідно до абзаців третього - п`ятого пункту 4 цього Порядку.

Згідно з абзацом другим пункту 4 Порядку №100 при обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, крім перелічених вище виплат, також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов`язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження, вимушеного прогулу тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.

Оскільки у період з травня по липень 2020 року позивач перебувала на лікарняному та у відпустці, що підтверджується розрахунковими листками за квітень - липень 2020 року (а.с.171-172, том 1), а у березні позивачу заробітна плата не виплачувалась, що підтверджується листом Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 04.01.2020 року №ПІ-К-650, суд вважає, що середня заробітна плата позивача повинна обчислюватись відповідно до абзацу третього та п`ятого пункту 4 Порядку №100.

Відповідно до абзаців третього та п`ятого пункту 4 Порядку №100, якщо в розрахунковому періоді у працівника не було заробітної плати, розрахунки проводяться з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу. Якщо розрахунок середньої заробітної плати обчислюється виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, то її нарахування здійснюється шляхом множення посадового окладу чи мінімальної заробітної плати на кількість місяців розрахункового періоду.

Відповідно до абзацу другого пункту 8 Порядку №100 при обчисленні середньої заробітної плати за два місяці, виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, середньоденна заробітна плата визначається шляхом ділення суми, розрахованої відповідно до абзацу п`ятого пункту 4 цього Порядку, на число робочих днів за останні два календарні місяці, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, згідно з графіком підприємства, установи, організації.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 18 січня 2017 року № 15» від 15 січня 2020 року № 16 затверджена Схема посадових окладів на посадах державної служби з урахуванням категорій, підкатегорій та рівнів державних органів у 2020 році. Відповідно до вказаного нормативно-правового акту посадови оклад головного спеціаліста державного органу, юрисдикція якого поширюється на територію Автономної Республіки Крим, однієї або кількох областей, міст Києва та Севастополя становить 5500 грн.

Розмір посадового окладу позивача у сумі 5500 грн. не заперечуються та не спростовуються відповідачем.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позивач має право на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 31.07.2020 року по день винесення рішення суду (20.01.2021 року), що становить:

5500 х 2 місяці = 11000 грн.;

11000 : 39 р.дн. (19 р.дн. у травні 2020 року та 20 р.дн. у червні 2020 року) = 282,05 грн.

282,05 грн. - середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 ;

282,05 грн. х 119 р.дн. за час вимушеного прогулу = 33563,95 грн. без урахування податків та обов`язкових платежів.

Щодо застосування при обчисленні середньої заробітної плати п.10 Постанови №100, суд зазначає, що Постановою Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 18 січня 2017 року № 15» від 15 січня 2020 року № 16 затверджена Схема посадових окладів на посадах державної служби з урахуванням категорій, підкатегорій та рівнів державних органів у 2020 році, оклад головного спеціаліста державного органу, юрисдикція якого поширюється на територію Автономної Республіки Крим, однієї або кількох областей, міст Києва та Севастополя становив 5500 грн. та протягом 2020 року не змінювався.

Крім того, п.10 виключено на підставі Постанови Кабінету Міністрів України №1213 від 09.12.2020 року, яка набула чинності з моменту її офіційного опублікування, тобто з 12.12.2020 року.

Згідно з частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно з частиною першою статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

На підставі викладеного, зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності та з урахуванням того, що позивачем не доведено правомірність пред`явленого позову, а відповідачем доводи позовної заяви були спростовані, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем при зверненні до суду з даним адміністративним позовом сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн. (а.с.69, том 1).

У зв`язку із задоволенням позовних вимог, судовий збір підлягає стягненню з суб`єкта владних повноважень у розмірі 840,80 грн. на користь позивача.

Згідно з пунктами 2, 3 частини першої статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Керуючись статтями 2, 5-10, 20, 22, 25, 72-77, 90, 132, 139, 143, 241-246, 250, 251, 255, 295, 297, підпунктом 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (, місцезнаходження: Донецька область, м. Краматорськ, вулиця Я.Мудрого, 39/3), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Професійна спілка «Юстиція Донеччини» (, місцезнаходження: Донецька область, м. Краматорськ, вулиця Я.Мудрого 39/3) про визнання протиправним та скасування наказу Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 29.07.2020 року №84/1 «Про звільнення ОСОБА_1 », поновлення на посаді головного спеціаліста відділу кадрового забезпечення та проходження державної служби управління персоналу Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 року №100 з урахуванням п.10, з 31.07.2020 року по день поновлення на публічній службі - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 29.07.2020 року №84/1 «Про звільнення ОСОБА_1 ».

Поновити ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста відділу кадрового забезпечення та проходження державної служби управління персоналу Головного територіального управління юстиції у Донецькій області з 31.07.2020 року.

Стягнути з Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (, місцезнаходження: Донецька область, м. Краматорськ, вулиця Я.Мудрого, 39/3) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 31.07.2020 року по 20.01.2021 року в розмірі 33563 (тридцять три тисячі п`ятсот шістдесят три) грн. 95 коп.

Сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу визначена без утримання податків і обов`язкових платежів.

Стягнути з Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (, місцезнаходження: Донецька область, м. Краматорськ, вулиця Я.Мудрого, 39/3) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Рішення в частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць підлягає негайному виконанню.

У судовому засіданні 20 січня 2021 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст судового рішення виготовлений та підписаний 29 січня 2021 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Донецький окружний адміністративний суд.

Суддя Н.А. Мозговая