Справа № 640/31077/20
Суддя: Гарник К.Ю.
Дата ухвалення: 2021-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2021 року м. Київ № 640/31077/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Гарника К.Ю., розглянувши за правилами спрощеного провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві

про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач), адреса: АДРЕСА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі по тексту - відповідач), адреса: 04053, місто Київ, вулиця Бульварно-Кудрявська, будинок 16, в якій позивач просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у переведенні ОСОБА_1 на пенсію за віком із пільговим обчисленням стажу роботи та середньомісячного заробітку відповідно до вимог частини 2 статті 56, частини 2 статті 57 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві перевести ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності на пенсію за віком з 12 серпня 2020 року із збільшенням пенсії за віком на один процент заробітку за кожний повний рік стажу роботи понад встановлений мінімальний стаж (для чоловіків - 20 років) відповідно до вимог частини 2 статті 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», із визначенням середньомісячного фактичного заробітку для обчислення пенсії за роботу на територіях радіоактивного забруднення за період з 01 червня 1986 року по 01 липня 1987 року відповідно до вимог частини 2 статті 57, частини 2 статті 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 12 серпня 2020 року він звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з заявою про переведення його на пенсію за віком, листом від 01 вересня 2020 року його повідомлено про те, що у зв`язку зі зменшенням основного розміру пенсії, перехід з пенсії по інвалідності на пенсію за віком є недоцільним.

За твердженнями позивач, відповідачем при розрахунку пенсії за віком та при визначенні показника індивідуального коефіцієнту заробітної плати не враховано положення частини 2 статті 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та частини 2 статті 57 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а тому позивач повторно звернувся до відповідача з заявою про переведення його з пенсії по інвалідності на пенсію за віком з урахуванням вимог вказаних вище положень законодавства.

Листом від 05 листопада 2020 року Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повідомило позивача про те, що при переведенні його на пенсію за віком, розмір його пенсії зменшиться та, як зазначає позивач, йому повторно не було враховано норми частини 2 статті 56 та частини 2 статті 57 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Позивач з вказаними діями відповідача не погоджується, з огляду на те, що він є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (категорія 1), у період з 28 квітня 1986 року по 01 жовтня 1988 року працював на територіях радіоактивного забруднення, що підтверджується відповідними довідками, при цьому відповідачем протиправно не враховано вказані дані при розгляді заяви про переведення з одного виду пенсії на інший, що, в свою чергу, стало підставою для звернення до адміністративного суду з цією позовною заявою.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог представник відповідача у відзиві на позовну заяву послався на те, що 12 серпня 2020 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві з заявою щодо переходу з пенсії по інвалідності згідно Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» на пенсію за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За результатом розгляду вказаної заяви позивача, відповідач листом від 01 вересня 2020 року №2600-0304-8/121870 повідомив позивача про те, що останній перебуває на обліку в управлінні та отримує пенсію по інвалідності, яка станом на 01 липня 2020 року становить 8988,00 грн, яка розрахована за формулою: основний розмір 7590,62 грн, цільова допомога інвалідам війни ІІ групи 50,00 грн; підвищення інвалідам армії, прирівняних до інвалідів війни ІІ групи 684,80 грн та державна адресна допомога інваліду війни ІІ групи, постанова 1381 - 662,58 грн.

При цьому, як вказує представник відповідача, позивачу згідно його заяви було зроблено перерахунок пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» при загальному трудовому стажі 31 рік 05 місяців 4 дні, розмір пенсії становитиме 8988,00 грн, який розрахований за формулою: 7763,17 грн - середня заробітна плата (дохід) по Україні за 2017-2019 роки з урахуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати *0,83256 (індивідуальний коефіцієнт заробітної плати)*0,31417 (коефіцієнт стажу)= 2030,57 грн + 50,00 грн (цільова допомога інвалідам війни ІІ групи)+507,64 грн (збільшення інвалідам війни постанова 1381 п. 1)+684,80 грн (підвищення інвалідам армії, прирівняних до інвалідів війни ІІ групи)+507,64 грн (державна адресна допомога інваліду війни ІІ групи, постанова 1381), але, як вказує представник відповідача, при цьому основний розмір пенсії зменшується.

Тому, як зазначено у відзиві на позовну заяву, на переконання відповідача перехід на інший вид пенсії є недоцільним.

Крім того, у відзиві на позовну заяву представник відповідача послався й тому числі й на те, що 07 жовтня 2020 року позивач повторно звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з заявою про перехід з одного виду пенсії на інший із збільшенням пенсії за віком на один процент заробітку за кожний повний рік стажу роботи понад встановлений мінімальний стаж відповідно до вимог частини 2 статті 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», із визначенням середньомісячного фактичного заробітку для обчислення пенсії за роботу на територіях радіоактивного забруднення з 01 червня 1986 року по 01 липня 1987 року відповідно до вимог частини 2 статті 57 цього ж Закону.

Листом від 05 листопада 2020 року №2600-0307-8/158059 Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повідомило позивача про недоцільність переходу з пенсії по інвалідності згідно Закону України «Статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» на пенсію за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

На підставі викладеного, представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 грудня 2020 року відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) без повідомлення учасників справи.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив таке.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (категорія 1), що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1 та вкладкою до нього № НОМЕР_2 .

З 12 жовтня 1993 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

12 серпня 2020 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з заявою про перехід з пенсії по інвалідності згідно з Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» на пенсію за віком згідно з Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За результатами розгляду вказаної заяви позивача Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві прийнято рішення О/р№152673, відповідно до якого управлінням встановлено, що перехід з одного виду пенсії на інший в даному випадку призведе до зменшення загального розміру пенсії, у зв`язку з чим управління прийшло висновку, що такий перехід є недоцільним та рекомендовано позивачу звернутись до управління з новою заявою щодо переходу з пенсії по інвалідності згідно з Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» на пенсію по інвалідності згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки такий перерахунок є доцільним, про що позивачу направлено відповідне повідомлення від 01 вересня 2020 року №2600-0304-8/121870.

Згідно наявної в матеріалах справи копії заяви представника позивача від 01 жовтня 2020 року, яка зареєстрована Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві 07 жовтня 2020 року за 32664/С-2600-20, позивач просив перевести його з пенсії по інвалідності на пенсію за віком із збільшенням пенсії за віком на один процент заробітку за кожний повний рік стажу роботи понад встановлений мінімальний стаж (для чоловіків - 20 років) відповідно до вимог частини 2 статті 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», із визначенням середньомісячного фактичного заробітку для обчислення пенсії за роботу на територіях радіоактивного забруднення за період з 01 червня 1986 року по 01 липня 1987 року відповідно до вимог частини 2 статті 57 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Листом від 05 листопада 2020 року №2600-0307-8/158059 Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повідомило позивача про те, що останній перебуває на обліку в управлінні та отримує пенсію по інвалідності згідно Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі 8988,00 грн. При цьому, посилаючись на положення статті 27, 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», управління повідомило позивача про те, що при переході на пенсію за віком за цим Законом, основний розмір пенсії зменшиться, а тому такий перехід є недоцільним.

Крім того, в матеріалах справи наявна довідка, видана Державним спеціалізованим підприємством «Чорнобильська АЕС» від 20 серпня 2020 року №796, в якій вказано, що позивач дійсно працював на ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в зоні відчуження на промисловій площадки Чорнобильської АЕС у період з 27 квітня 1986 року до 01 серпня 1987 року.

У довідці Державного спеціалізованого підприємства «Чорнобильська АЕС» від 05 лютого 2003 року №06-16781 зазначено, що позивач безпосередньо був зайнятий на роботах, передбачених постановою ЦК КПРС, Ради Міністрів СРСР та ВЦРПР від 29 грудня 1987 року № 1497-378 та постановою Ради Міністрів СРСР та ВЦРПР від 05 червня 1986 року №665-195, які дають право на державну пенсію на пільгових умовах у відповідності до Списку №1, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року №1173 з 28 квітня 1986 року по 31 грудня 1987 року та з 01 січня 1988 року по 01 жовтня 1988 року. Час вказаної роботи до 01 січня 1988 року зараховується до стажу при призначенні пенсії у триразовому, а в 1988-2003 роках у полуторному розмірі.

Також, в матеріалах справи наявна копія довідки Державного спеціалізованого підприємства «Чорнобильська АЕС» про заробітну плату позивача для обчислення пенсії від 20 вересня 2018 року №321 за період з січня 1986 року по жовтень 1988 року.

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо відмови у переведенні ОСОБА_1 на пенсію за віком із пільговим обчисленням стажу роботи та середньомісячного заробітку відповідно до вимог частини 2 статті 56, частини 2 статті 57 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», позивач звернувся до адміністративного суду з відповідною позовною заявою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ (далі по тексту - Закон України від 28 лютого 1991 року№ 796-XII), визначено основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.

Згідно з пунктом 2 статті 56 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-XII право на пенсію в повному розмірі мають громадяни, віднесені до категорій 1, 2, 3, 4, за умови стажу роботи не менш як: чоловіки - 20 років, жінки - 15 років, із збільшенням пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад встановлений цим пунктом стаж, але не вище 75 процентів заробітку, а громадянам, які відпрацювали за списком № 1, чоловіки - 10 років і більше, жінки - 7 років 6 місяців і більше - не вище 85 процентів заробітку, у разі призначення пенсії на умовах частини другої статті 27 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Частиною 2 статті 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі по тексту - Закон України від 09 липня 2003 року№ 1058-IV ) передбачено, що за бажанням застрахованої особи частина розміру пенсії за віком за період страхового стажу, набутого до дня набрання чинності цим Законом, може бути визначена відповідно до раніше діючого законодавства, а частина розміру пенсії за період страхового стажу, набутого після набрання чинності цим Законом, - відповідно до цього Закону.

При цьому частина розміру пенсії за віком, обчислена за раніше діючим законодавством, не може перевищувати максимальних розмірів пенсій, визначених законом для відповідних категорій пенсіонерів, та не може бути нижчою, ніж розмір трудової пенсії за віком з урахуванням цільової грошової допомоги на прожиття, що діяли на день набрання чинності цим Законом.

Розмір пенсії за віком, обчислений за раніше діючим законодавством, підвищується з дня набрання чинності цим Законом до дня її призначення в порядку, передбаченому частинами першою та другою статті 42 цього Закону.

Відповідно до частини 1 статті 28 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV в редакції, яка набрала чинності з 11 жовтня 2017 року згідно з Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. У разі виплати застрахованій особі довічної пенсії, передбаченої цим Законом, пенсії або аналогічної виплати, встановленої в інших державах, мінімальний розмір пенсії за віком у солідарній системі встановлюється з урахуванням зазначених сум.

За кожний повний рік страхового стажу понад 35 років чоловікам і 30 років жінкам пенсія за віком збільшується на 1 відсоток розміру пенсії, обчисленої відповідно до статті 27 цього Закону, але не більш як на 1 відсоток мінімального розміру пенсії за віком, передбаченого абзацом першим цієї частини. Наявний в особи понаднормовий страховий стаж не може бути обмежений.

Таким чином, для громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, розрахункова величина і порядок обчислення стажу роботи має пільговий характер та визначений у пункті 2 статті 56 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ, як сума заробітку за кожний рік роботи понад установлений цим пунктом стаж роботи.

Статтею 57 Закону України від 28 лютого 1991 року №796-ХІІ передбачено, що у разі обчислення пенсії відповідно до частини другої статті 27 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" за бажанням того, хто звернувся за пенсією, середньомісячний фактичний заробіток для обчислення пенсії може визначатися за будь-які 12 місяців підряд роботи на територіях радіоактивного забруднення.

Якщо особа, яка звернулася за пенсією, пропрацювала на територіях радіоактивного забруднення менше 12 місяців, - середньомісячний заробіток визначається шляхом поділу загальної суми заробітку за календарні місяці роботи на кількість цих місяців; не менше 30 календарних днів у двох місяцях, - середньомісячний заробіток визначається за будь-які фактично відпрацьовані 30 календарних днів роботи; менше місяця - середньомісячний заробіток визначається за цей календарний місяць з додаванням до заробітку на основній роботі.

Із вищевказаних норм вбачається, що особі надано право обирати умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, які встановлені загальним Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» або спеціальним - Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25 вересня 2018 року у справі №185/3101/17.

Як вже було зазначено судом та підтверджується матеріалами справи, пенсія по інвалідності позивачу призначена згідно Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 12 жовтня 1993 року, а 12 серпня 2020 року останній звернувся до відповідача з заявою про перехід пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

07 жовтня 2020 року зареєстрована заява позивача, аналогічна заяві від 12 серпня 2020 року, проте, вже з зазначенням умов, на яких позивач бажає перейти на пенсію за віком, зокрема, із пільговим обчисленням стажу роботи та середньомісячного заробітку відповідно до вимог частини 2 статті 56, частини 2 статті 57 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідач своїм рішенням відмовив у задоволенні його заяви, пославшись на те, що основний розмір пенсії за «попереднім» розрахунком зменшиться.

Проте, зі змісту вказаного рішення не вбачається, чи було відповідачем враховано вимог частини 2 статті 56, частини 2 статті 57 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що, в свою чергу, позбавляє можливості встановити суду, яким саме чином було «попередньо» обраховано страховий стаж позивача та чи правомірно або протиправно відповідач відмовив позивачу у призначенні позивачу пенсії за віком.

У листі від 05 листопада 2020 року №2600-0307-8/158059 відповідач також не вказав, чи було відповідачем враховано при попередньому обрахунку положення частин 2 статті 56, частини 2 статті 57 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Частиною 1 статті 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року №1058-IV передбачено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

У відповідності до пункту 4.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, Орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 3). Заяви про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії й поновлення виплати раніше призначеної пенсії приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.

При цьому, пунктом 4.7. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позивачем вчинено усі дії та подано усі наявні в нього документи, необхідні для призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Водночас, відповідачем вимоги щодо всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів не виконані, зокрема, як вже було зазначено судом, у рішенні Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком не зазначено, чи було враховано при попередньому обрахунку стажу позивача положення частини 2 статті 56, частини 2 статті 57 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки надані останнім документи містять усі необхідні реквізити та відомості, які дають право позивачу для призначення йому пенсії за віком відповідно до Закону «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням положень частини 2 статті 56, частини 2 статті 57 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

В той же час, у відповідності до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи, що відповідачем за наслідками розгляду заяви позивача винесено рішення, з якого неможливо встановити чи було враховано при попередньому обрахунку стажу позивача положення частини 2 статті 56, частини 2 статті 57 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог й визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві О/р №152673, оскільки визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у переведенні ОСОБА_1 на пенсію за віком із пільговим обчисленням стажу роботи та середньомісячного заробітку відповідно до вимог частини 2 статті 56, частини 2 статті 57 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» не в повній мірі захистить порушене право позивача.

Крім того, зважаючи на встановлені судом обставини у даній адміністративній справі, суд дійшов висновку про передчасність позовних вимог в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві перевести ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності на пенсію за віком з 12 серпня 2020 року із збільшенням пенсії за віком на один процент заробітку за кожний повний рік стажу роботи понад встановлений мінімальний стаж (для чоловіків - 20 років) відповідно до вимог частини 2 статті 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», із визначенням середньомісячного фактичного заробітку для обчислення пенсії за роботу на територіях радіоактивного забруднення за період з 01 червня 1986 року по 01 липня 1987 року відповідно до вимог частини 2 статті 57, частини 2 статті 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки, як вже неодноразово зазначалось судом, з наявних в матеріалах справи доказів взагалі не вбачається, чи врахував відповідач положення частини 2 статті 56, частини 2 статті 57 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» при розгляді заяви позивача від 12 серпня 2020 року та від 07 жовтня 2020 року, а тому, з метою найбільш ефективного захисту порушеного права позивача, керуючись частиною 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 12 серпня 2020 року, уточнену заявою від 07 жовтня 2020 року.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем не доведено правомірності прийняття рішення, з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.

З урахуванням того, що позивач звільнений від сплати судових витрат, а матеріали справи не містять доказів понесення відповідачем судових витрат, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для компенсації судових витрат.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 139, 143, 241-246, 255, Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві щодо відмови ОСОБА_1 у переході з пенсії по інвалідності згідно Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» на пенсію за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на підставі поданої заяви від 12 серпня 2020 року.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (04071, місто Київ, вулиця Ярославська, будинок 40, ) повторно розглянути заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) про переведення його з пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» на пенсію за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із збільшенням пенсії за віком на один процент заробітку за кожний повний рік стажу роботи понад встановлений мінімальний стаж (для чоловіків - 20 років) відповідно до вимог частини 2 статті 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», із визначенням середньомісячного фактичного заробітку для обчислення пенсії за роботу на територіях радіоактивного забруднення за період з 01 червня 1986 року по 01 липня 1987 року відповідно до вимог частини 2 статті 57, частини 2 статті 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 12 серпня 2020 року та від 07 жовтня 2020 року.

4. У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

5. Судові витрати розподілу не підлягають.

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту рішення.

Суддя К.Ю. Гарник