Справа № 340/4326/20
Суддя: Л.І. Хилько
Дата ухвалення: 2021-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2021 року м. Кропивницький Справа № 340/4326/20

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Хилько Л.І., розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (далі - відповідач) про визнання дій протиправними, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом та просить:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у перерахунку пенсії та не врахування пільгового стажу у розмірі 6 років 3 місяці 22 дні за період роботи в ПМП "Строймонтаж" з 23.11.1993 по 16.03.2000;

- зобов`язати відповідача провести перерахунок пенсії за віком на пільгових умовах згідно з п. "б" ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та врахувати пільговий стаж 6 років 3 місяці 22 дні за період роботи в ПМП "Строймонтаж" з 23.11.1993 по 16.03.2000.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, де з вини власника не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, відповідно до п. "б" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення". Отже, відмова відповідача зарахувати до пільгового стажу 6 років 3 місяці 22 дні періоди роботи в ПМП "Строймонтаж" з 23.11.1993 по 16.03.2000 з підстав не проведення на ПМП "Строймонтаж" атестації робочих місць є протиправною, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом.

Представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив суд в задоволенні позову відмовити. Зазначив, що періоди роботи позивача з 23.11.1993 по 16.03.2000 на посаді виконроба ПМП "Строймонтаж" не було зараховано до стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці по Списку № 2, оскільки згідно з листом Державного експерта умов праці та соціального захисту населення від 09.11.2009 №4961/17, на ПМП "Строймонтаж" атестація робочих місць не проводилась (а.с.85-86).

Позивач подав відповідь на відзив, в якій не погодився з позицією відповідача (а.с.88).

Дослідивши подані сторонами документи, суд зазначає таке.

Позивач звернувся до відповідача із заявою від 05.03.2020 р., в якій просив повторно розглянути питання про нарахування пільгової пенсії з включенням до пільгового стажу періоду його роботи у ПМП "Строймонтаж" з 23.11.1993 по 16.03.2000 (а.с.26-27).

Листом від 17.03.2020 №549-642/М-03/8-1100/20 відповідач повідомив позивачу те, що ґрунтовну відповідь з порушеного питання було надано листом від 21.10.2019 №623/М-13 (а.с.28).

Не погодившись з такою відповіддю позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає таке.

З пенсійної справи позивача встановлено, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Кіровоградській області та отримує пенсію за віком на пільгових умовах по Списку №2 за нормами Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 23.03.2014.

Обчислення розміру пенсії проведено виходячи із загального страхового стажу 31 рік 4 місяці 4 дні, з них робота по Списку №2 - 8 років 2 місяці 1 день. Стаж роботи по Списку №2 було підтверджено рішенням Комісії при Головному управлінні від 31.07.2012 №84 та від 28.03.2013 №26 (а.с.56-57).

В той же час, період роботи з 23.11.1993 по 16.03.2000 на посаді виконроба ПМП "Строймонтаж" не зараховано до стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці по Списку №2, оскільки згідно з листом Державного експерта умов праці та соціального захисту населення від 09.11.2009 №4961/17, на ПМП "Строймонтаж", атестація робочих місць не проводилась.

Згідно ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Умови і порядок пенсійного забезпечення громадян України визначаються Законом України від 09.07.2003 № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - Закон № 1058-IV), Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-ХІІ (далі - Закон № 1788-ХІІ).

Відповідно до пункту "б" статті 13 Закону № 1788-XII право на пенсію за віком на пільгових умовах, незалежно від місця останньої роботи мають працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Згідно з частиною другою розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону №1058-ІV передбачено, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

Стаття 98 Закону № 1788-ХІІ визначає, що перерахунок пенсії провадиться на підставі документів про вік, стаж, заробіток та інших, наявних на час перерахунку в пенсійній справі, а також додаткових документів, поданих пенсіонером на час перерахунку.

Якщо пенсіонер згодом подасть додаткові документи, які дають право на подальше підвищення пенсії у зв`язку з введенням у дію цього Закону (про стаж роботи, заробіток, сімейний стан та інші), то пенсія знову перераховується за нормами цього Закону. При цьому перерахунок провадиться за минулий час, але не більш як за 12 місяців перед поданням додаткових документів і не раніше ніж з дня введення в дію цього Закону.

Позивач просив відповідача здійснити перерахунок пенсії та додатково врахувати період роботи з 23.11.1993 по 16.03.2000 у ПМП "Строймонтаж" на посаді виконроба.

В той же час, позиція відповідача щодо відсутності підстав для врахування цього періоду роботи при обрахунку пільгового стажу позивачу зводиться до того, що у цей період у ПМП "Строймонтаж" не проводилась атестація робочих місць.

Суд зазначає, що атестація робочих місць на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання здійснюється відповідно до Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 1992 року № 442 (далі - Порядок № 442) та розроблених на виконання цієї постанови Методичних рекомендацій для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затверджених постановою Міністерства праці України від 01 вересня 1992 року № 41 (далі - Методичні рекомендації).

Відповідно до даних нормативних актів основна мета атестації полягає в регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу в несприятливих умовах.

Згідно п. 4 Порядку № 442 та п.п. 1.5 п. 1 Методичних рекомендацій, атестація проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

При цьому, атестація робочих місць відповідно до Порядку №442 та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідальність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії із шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.

За змістом п. 8 та п. 9 Порядку № 442, відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінсоцполітики разом з МОЗ. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Аналіз зазначених вище норм свідчить про те, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо.

При цьому особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку №1 чи Списку №2, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку № 442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.

Таким чином, суд дійшов висновком, що особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком №2, відповідно до п. "б" ст.13 Закону № 1788-XII.

При цьому на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення такої атестації власником підприємств або ж уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах.

Отже, непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у врахуванні цього стажу при обрахунку пільгового стажу.

Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі 520/15025/16-а.

Тому, відсутність атестації робочого місця позивача у період з 23.11.1993 по 16.03.2000 не може бути підставою для відмови в зарахуванні цього періоду роботи до пільгового стажу.

Згідно записів у трудовій книжці позивача встановлено, що у період з 23.11.1993 по 16.03.2000 він працював на посаді виконроба на ПМП "Строймонтаж" (а.с.44-49).

Даний факт відповідачем не заперечується.

Так, статтею 62 Закону № 1788-XII передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На виконання вищевказаного постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).

Отже, за наявності у позивача основного документу, що підтверджує стаж роботи та відповідного запису у ній, відсутні підстави та необхідність у підтвердженні стажу роботи позивача також відповідно до Порядку № 637, у зв`язку з чим його положення у даному випадку не підлягають застосуванню.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що відповідачем безпідставно не враховано до пільгового стажу позивача періоду його роботи з 23.11.1993 по 16.03.2000 на посаді виконроба на ПМП "Строймонтаж", оскільки такий стаж підтверджено відповідними записами в трудовій книжці.

Водночас, підстав для перевірки такого запису судом не було встановлено, оскільки обґрунтувань невідповідності записів відповідачем не наведено.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.44 Закону № 1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затверджений постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 р. № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 р. № 13-1) та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 р. за № 1566/11846 (надалі також - Порядок № 22-1), регулює питання подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону № 1058.

Згідно абз.1 п.4.1 Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 3).

Відповідно до ч.5 ст.45 Закону № 1058, документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Аналізуючи вищевикладене, суд зазначає, що для здійснення перерахунку пенсії особа повинна звернутись до органу Пенсійного фонду України із заявою встановленого зразка про здійснення такого перерахунку.

Суд зазначає, що зі змісту заяви позивача від 05.03.2020 р. можна встановити, що вона стосується здійснення перерахунку пенсії та врахування до загального стажу періоду роботи в ПМ "Строймонтаж" (а.с.26-27).

Однак, за результатами розгляду такої заяви відповідач листом від 17.03.2020 №549-642/М-03/8-1100/20 фактично відмовив позивача у задоволенні його заяви пославшись на те, що ґрунтовну відповідь з порушеного питання вже було надано листом від 21.10.2019 №623/М-13 (а.с.28).

Суд зазначає, що незалежно від наявності права особи на перерахунок пенсії, законодавством передбачена обов`язкова процедура прийняття рішення пенсійним органом.

Аналіз листа відповідача 17.03.2020 №549-642/М-03/8-1100/20 показує, що такий не є рішенням про відмову в перерахунку пенсії, оскільки цей лист не містить детальних мотивів відмови у перерахунку пенсії (із конкретизацією зарахованих і незарахованих періодів трудової діяльності позивача) та свідчить про розгляд заяви позивача в порядку Закону України "Про звернення громадян".

Отже, з наведеного слідує те, що за результатами розгляду заяви позивача про перерахунок пенсії відповідачем не було прийнято відповідного рішення.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктом 4 частини 1 ст.5 КАС України встановлено право кожної особи в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист, зокрема, шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно з частиною 2 статті 5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Обираючи правильний спосіб захисту порушених прав позивача суд виходить із того, що у разі визнання судом неправомірними дій чи бездіяльності відповідача суд може зобов`язати його вчинити чи утриматися від вчинення певних дій у спосіб, визначений чинним законодавством, яким може бути захищено/відновлено порушене право.

Резолютивна частина рішення не повинна містити приписів, що прогнозують можливі порушення з боку відповідача та зобов`язання його до вчинення чи утримання від вчинення дій на майбутнє.

Суд може ухвалити рішення про зобов`язання відповідача прийняти відповідне рішення певного змісту, за винятком випадків, коли суб`єкт владних повноважень під час адміністративних процедур відповідно до закону приймає рішення на основі адміністративного розсуду.

При цьому, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Під час розгляду заяви позивача від 05.03.2020 відповідачем не було висловлено будь-яких інших причин неможливості перерахунку спірної пенсії позивачу, не наведено конкретних зауважень щодо правильності обчислення трудового стажу позивача тощо. Разом з тим, наведені причини такої відмови в перерахунку пенсії було зафіксовані у відзиві на позов (а.с.85-86).

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, відповідач не довів правомірності своєї відмови щодо зарахування до стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці по Списку №2 періодів роботи позивача у ПМП "Строймонтаж".

Визначаючись із способом захисту порушених прав позивача, суд зазначає таке.

Позивач у позовній заяві просить зобов`язати відповідача здійснити перерахунок пенсії з урахування пільгового стажу роботи по Списку № 2 - 6 років 3 місяці 22 дні за період роботи в ПМП "Строймонтаж" з 23.11.1993 р. по 16.03.2000 р. без зазначення дати, з якої слід провести такий перерахунок.

Разом з тим, у відповідності до ч. 4 ст. 45 Закону № 1058-IV перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 і частиною п`ятою статті 48 цього Закону, провадиться в такі строки: у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа; у разі настання обставин, які тягнуть за собою зменшення пенсії, - з першого числа місяця, в якому настали ці обставини, якщо вони мали місце до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо вони мали місце після 15 числа.

Судом встановлено, що заяву про перерахунок пенсії позивач подав 05.03.2020. Отже, відповідно до правових норм ч. 4 ст. 45 Закону № 1058-IV, пенсія в цьому випадку підлягає перерахунку з першого числа місяця, в якому позивач звернувся за перерахунком пенсії, тобто з 01.03.2020.

Отже, на підставі аналізу встановлених обставин та правовідносин, що їм відповідають, суд дійшов висновку про задоволення позову частково.

Розподіл судових витрат у справі здійснити відповідно до ст.139 КАС України виходячи з кількості (а не з розміру) задоволених (незадоволених) позовних вимог.

Керуючись статтями 139, 143, 242-246, 255, 260-263, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку пенсії та не зарахування до пільгового стажу по Списку № 2 періоду роботи з 23.11.1993 р. по 16.03.2000 р. в приватному малому підприємстві "Строймонтаж" на посаді виконроба.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області здійснити з 01.03.2020 перерахунок пенсії ОСОБА_1 із зарахуванням до пільгового стажу по Списку № 2 періоду роботи з 23.11.1993 р. по 16.03.2000 р. в приватному малому підприємстві "Строймонтаж" на посаді виконроба.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 840,80 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (код ЄДРПОУ - 20632802).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України. Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Л.І. Хилько