Справа № 460/2887/20
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2021-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2021 рокуЛьвівСправа № 460/2887/20 пров. № А/857/15036/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гудима Л.Я.,

суддів: Довгополова О.М., Святецького В.В.,

за участю секретаря судового засідання: Копанишин Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Галицької митниці Держмитслужби на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2020 року, головуючий суддя - Дорошенко Н.О., ухвалене о 11:09 год. у м. Рівне, повний текст якого складено 13.10.2020 року, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Галицької митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування рішення та картки відмови,-

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2020 року позивач - ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Галицької митниці Держмитслужби, в якому просив визнати протиправними та скасувати Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209220/2020/00300 від 27.03.2020 року та рішення про коригування митної вартості товарів №UA209220/2020/000193/1 від 27.03.2020 року.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що за наявності усіх належних документів, декларант звернувся до митного органу для здійснення митного оформлення транспортного засобу. У поданій митній декларації митна вартість КТЗ визначена за ціною договору (контракту) щодо транспортного засобу, який імпортується (основний метод). Проте, відповідачем протиправно, в порушення норм митного законодавства та за наявності усіх документів, які підтверджують заявлену декларантом митну вартість КТЗ, здійснено визначення митної вартості товару, який ввозиться на митну територію України, відповідно до митного режиму імпорту за другорядним методом (резервним). Внаслідок чого прийнято оскаржувані картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення та рішення про коригування митної вартості товарів. Вважав, що відповідач безпідставно поставив під сумнів весь поданий декларантом перелік документів і необґрунтовано витребував додаткові документи, оскільки відповідачем не доведено обставин, які б свідчили про існування у митного органу достатніх підстав для виникнення обґрунтованих сумнівів щодо правильності визначення позивачем числового значення митної вартості імпортованого товару. Відтак, застосування резервного методу для визначення митної вартості товару є протиправним, а збільшення такої вартості суттєво порушує права позивача. З огляду на викладене, висновки відповідача, покладені в основу оспорюваного рішення, є безпідставними та не відповідають фактичним обставинам справи.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2020 року адміністративний позов задоволено; визнано протиправними та скасовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209220/2020/00300 від 27.03.2020 року та рішення про коригування митної вартості товарів № UA209220/2020/000193/1 від 27.03.2020 року; стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Галицької митниці Держмитслужби судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 000,62 грн.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, Галицька митниця Держмитслужби оскаржила його в апеляційному порядку, яка, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що подані декларантом документи не містили всіх відомостей щодо числових значень складових митної вартості товару, відтак відповідачем правомірно прийнято оскаржене рішення про коригування митної вартості товару.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав подану апеляційну скаргу, вважає оскаржене рішення суду незаконним та повністю підтримав доводи, зазначені у апеляційній скарзі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 16.03.2020 року ОСОБА_1 придбав транспортний засіб марки Volvo, модель V 70, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 вартістю 5000 дол. США, що підтверджується контрактом від 16.03.2020 року, інвойсом №10004 від 04.03.2020 року, квитанцією про отримання коштів від 04.03.2020 року та банківським документом про перерахунок коштів від 04.03.2020 року (а.с.17-18,19,22).

З метою переміщення через митний кордон транспортного засобу, позивачем 27.03.2020 року було подано до Галицької митниці Держмитслужби електронну митну декларацію №UA209220/2020/006400 від 27.03.2020 року (а.с.15-16) про декларування даного товару разом з документами на підтвердження достовірності даних, зазначених в митній декларації. Галицькою митницею Держмитслужби було оформлено Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209220/2020/00300 від 27.03.2020 року та рішення про коригування митної вартості товарів №UA209220/2020/000193/1 від 27.03.2020 року (а.с.11-12,13-14). Рішення про відмову в прийнятті митної декларації митний орган обґрунтував тим, що прийнято рішення про коригування митної вартості та не надано повного пакету документів для підтвердження заявленої митної вартості.

Згідно з рішенням про коригування митної вартості товарів, митна вартість імпортованого товару не може бути визнана у зв`язку з тим, що в документах, поданих до митного оформлення, наявні розбіжності: подано платіжне доручення від 04.03.2020 року, у якому відсутні посилання на рахунок-фактуру, а саме номер та дату, що не дає змоги ідентифікувати такий документ з даною поставкою; також в інвойсі № 10004 відсутні дані щодо ідентифікаційного номера кузова транспортного засобу, що не дає змоги ідентифікувати такий документ з даною поставкою. Не подано висновок про вартісні характеристики, підготовлений спеціалізованою експертною організацією. У митного органу виникли обґрунтовані сумніви щодо заявленої митної вартості даного товару у зв`язку з тим, що за інформацією, яка міститься на загальнодоступних інтернет-ресурсах, вартість даного товару є вищою за заявлену декларантом. Відповідно, митним органом розпочато процедуру консультації та направлено повідомлення про надання документів для підтвердження заявленої митної вартості товару. На вимогу митного органу декларантом не було подано документів, що підтверджують заявлену митну вартість згідно з ч.2 ст. 53 Митного кодексу України (далі - МК України), а саме: додаткових документів відповідно до ч.3 ст.53 МК України - висновок про вартісні характеристики підготовлений спеціалізованою експертною організацією. Другорядні методи не були застосовані через відсутність достатньої інформації про ціну угоди щодо ідентичних та подібних товарів. Метод на основі віднімання вартості не може бути використаний, оскільки відсутня інформація про ціни ідентичних чи подібних (аналогічних) товарів, що продаються на території України, а також про складові компоненти, що можуть бути виділені із ціни. Метод на основі додавання вартості не може бути використаний, оскільки відсутня інформація про вартість всіх витрат, що зараховуються до ціни товару. За результатом проведеної консультації з декларантом, відповідно до положень частини 4 ст.57 МК України, дійшли згоди про неможливість визначення митної вартості згідно з положеннями статей 59-63 МК України. Митна вартість товару визначена за резервним методом визначення митної вартості згідно зі ст.64 МК України. За основу для обрахунку митної вартості даного товару взято інформацію щодо вартості транспортного засобу, обраховану згідно з витягом з інтернет-ресурсу mobile.de, на рівні 8469 євро/шт. (9289,22 дол. США).

В результаті декларантом було подано нову митну декларацію №UA209220/2020/006425 від 27.03.2020 року, після чого у зв`язку із забезпеченням сплати гарантійних митних платежів згідно з розділом Х МК України, в тому числі 38 620,96 грн з врахуванням рішення про коригування митної вартості, транспортний засіб було випущено у вільний обіг (а.с.167).

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не надано суду жодного доказу, який би спростував зміст документів, наданих декларантом для митного оформлення КТЗ, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено існування обставин, які б викликали обґрунтовані сумніви у достовірності проведеного декларантом позивача розрахунку митної вартості КТЗ, а інших обставин, які б впливали на рівень задекларованої позивачем митної вартості товару, не встановлено.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Відносини, пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються Митним кодексом України (далі - МК України), Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.

Як встановлено частинами 1, 2 статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Частиною 3 статті 53 МК України встановлено обов`язок декларанта або уповноваженої ним особи на письмову вимогу органу доходів і зборів протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно із положенням частини четвертої вказаної статті, у разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) визначені в ній документи.

Відповідно до частини 1 статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Згідно з положеннями статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Витребовування додаткових документів у декларанта та надання митниці права вчиняти дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів, можливе лише за наявності у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості.

При цьому, витребувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Відповідач має довести підстави застосування норм частини третьої статті 53 МК України: наявність розбіжностей у поданих декларантом документах, ознаки підробки або відсутність усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Матеріалами справи підтверджено, що оскаржене рішення про коригування митної вартості зумовлене тим, що на думку відповідача митна вартість імпортованого товару не може бути визнана у зв`язку з тим, що "в документах поданих до митного оформлення наявні розбіжності, а саме: подано платіжне доручення від 04.03.2020 року у якому відсутні посилання на рахунок-фактуру, а саме номер та дату, що не дає змогу ідентифікувати такий документ з даною поставкою, також в інвойсі який поданий 04.03.2020 року № 10004 відсутні данні щодо ідентифікаційного номера кузова транспортного засобу, що не дає змогу ідентифікувати такий документ з даною поставкою. Не подано висновок про вартісні характеристики, підготовлений спеціалізованою експертною організацією".

Оплачена вартість задекларованого автомобіля відповідно до поданих документів становить 5000 доларів США, що підтверджується рахунком-фактурою, договором купівлі-продажу вживаного транспортного засобу, платіжним дорученням, квитанцією, випискою з кредитної картки, свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу.

В поданих митному органу банківському платіжному документі та інвойсі № 10004 від 04.03.2020 року зазначено прізвище платника - позивача, марку транспортного засобу, його реєстраційний номер НОМЕР_2 , суму оплати (а.с.154,155).

Номер кузова транспортного засобу зазначений у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу (а.с.144), яке також було подане відповідачу до митного оформлення.

Декларантом було надано відповідачу також експортну митну декларацію країни відправлення, в якій зазначено реєстраційний номер та номер кузова транспортного засобу (а.с.162).

Жодних розбіжностей такі документи не містять, вони перебували в розпорядженні митного органу та об`єктивно надавали йому можливість ідентифікувати транспортний засіб, особу, яка його придбала, та фактично сплачену вартість згідно з умовами контракту.

Матеріалами справи підтверджується, що в поданих декларантом документах відсутні ознаки підробки, вони містять всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, відомості щодо ціни, яка була фактично сплачена за товар, та підтверджують можливість визначення митної вартості за основним методом, встановленого декларантом.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що позивач надав усі наявні та достатні документи, передбачені Митним кодексом України, необхідні для визначення митної вартості, та які містять повну інформацію про митну вартість та її складові. Натомість контролюючий орган не довів належними, достатніми та беззаперечними доказами, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за цей товар та не дають можливість здійснити митне оформлення товару за визначеним декларантом методом.

Враховуючи вищенаведені норми закону та обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду попередньої інстанції, про те, що відповідачем не доведено обставин, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного декларантом позивача розрахунку митної вартості транспортного засобу, а інших обставин, які б впливали на рівень задекларованої позивачем митної вартості товару не встановлено, через що позовні вимоги в цій частині є підставними та обґрунтованими, відтак підлягають задоволенню.

Крім цього, згідно із ч. 2 ст. 6 КАС України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

Так, у п. 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Щодо висновків суду попередньої інстанції про стягнення судових витрат, колегія суддів зазначає наступне.

У відповідності до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 2 статті 32 КАС України передбачено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Закону України «Про судовий збір» визначає правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

Згідно із ч. 2 ст. 4 вказаного закону за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано фізичною особою або фізичною особою - підприємцем становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та немайнового характеру, який подано фізичною особою 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно із статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" прожитковий мінімум на одну працездатну особу станом на 01 січня 2020 року становить 2102 грн.

Суд зазначає, що ціна позову у даному спорі це є різниця між сплаченою сумою митних платежів та розрахованих митницею сумою митних платежів, які підлягають сплаті, а не різниця показників митної вартості товару.

Таким чином, ціна позову даного адміністративного спору становить 38 620,96 грн, а сума судового збору яка підлягала сплаті за подання адміністративного позову становить 1681,60 грн. (2102 * 0,4 + 38620,96 * 1%, але не менше 840,80).

Відтак розмір судових витрат, які підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача становить 1681,60 грн.

Відповідно до приписів частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Частиною 4 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Таким чином, оскаржене рішення суду першої інстанції в частині стягнення судових витрат по сплаті судового збору в сумі 2 000,62 грн., прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що у відповідності до статті 317 КАС України є підставою для зміни судового рішення в цій частині.

Крім цього, колегія суддів наголошує, що згідно із ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, зокрема, внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Підсумовуючи наведене, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції правильно по суті вирішив даний публічно-правовий спір, однак невірно визначив суму розподілу судових витрат, а тому оскаржене рішення суду слід змінити в цій частині.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Галицької митниці Держмитслужби задовольнити частково, рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2020 року у справі №460/2887/20 - змінити, та абзац третій резолютивної частини викласти в наступній редакції:

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_3 ) за рахунок бюджетних асигнувань Галицької митниці Держмитслужби (ЄДРПОУ - 39420537) судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1681 (одна тисяча шістсот вісімдесят одна) гривня 60 коп.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. Я. Гудим
судді О. М. Довгополов
В. В. Святецький

Повний текст постанови складено 29.01.2021 року.