Справа № 640/28972/20
Суддя: Григорович П.О.
Дата ухвалення: 2021-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2021 року м. Київ № 640/28972/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Григоровича П.О., розглянув в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
доВідділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України
про визнання незаконною та скасування постанови, зобов`язання вчинити дії,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, в якому просить:

- визнати незаконною та скасувати постанову від 09.11.2020 ВП № 62851508;

- зобов`язати відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України поновити виконавче провадження №62851508.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.11.2020 відкрито спрощене провадження та призначено справу до судового розгляду в судовому засіданні.

Позивач та представник відповідача в судове засідання не прибули, будучи належним чином повідомленими про дату час та місце проведення судового засідання, докази чого наявні в матеріалах справи. Від позивача надійшла письмова заява про розгляд справи за його відсутності.

За наведених обставин суд вважає за можливе розглянути справу і вирішити спір на підставі ч.9 ст.205 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити, посилаючись на доводи, викладені в позовній заяві.

Відповідач проти позову заперечує про що надав до матеріалів справи письмовий відзив.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

30 червня 2020 року Окружним адміністративним судом міста Києва видано виконавчий лист по справі №826/5241/18, відповідно до якого зобов`язано Уповноваженого в справах Європейського суду з прав людини (01001, м. Київ, вул. Городецького, 13, ідентифікаційний код 00015622) вжити заходи, передбачені підпунктом 7-1 пункту 5 Положення про Уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини та статтею 14 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 № 3477-IV.

19 серпня 2020 року Державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №62851508 про примусове виконання вказаного виконавчого листа.

В подальшому, спірною постановою від 09.11.2020 про закінчення виконавчого провадження ВП №62851508, у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, виконавче провадження закінчено.

Не погоджуючись із правомірністю і обґрунтованістю спірної постанови, позивач посилається на те, що боржником не було виконано рішення суду в повному обсязі, внаслідок чого закінчення виконавчого провадження з цієї підстави є передчасним.

За таких обставин позивач звернувся до суду з даним позовом і просить його задовольнити.

Оцінивши за правилами ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначаються Законом України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VII (далі - Закон України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Крім того, як передбачено пунктом 1 частини 2 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Отже, законодавство України про виконавче провадження гарантує як стягувачу так і боржнику рівність прав під час виконавчого провадження та гарантії їх захисту, що обумовлено проведенням з боку державного виконавця неупередженого та об`єктивного провадження виконавчих дій, а також вжиття всіх необхідних заходів для реалізації прав та інтересів обох сторін у виконавчому провадженні.

Пунктом 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено підставу для закінчення виконавчого провадження - фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Згідно з виконавчим документом боржника фактично зобов`язано вчинити дві дії:

1) вжити заходи, передбачені підпунктом 7-1 пункту 5 Положення про Уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини;

2) вжити заходи, передбачені статтею 14 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 №3477-IV.

Як зазначено в мотивувальній частині рішення суду по справі №826/5241/18, частиною першою статті 14 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що щокварталу Орган представництва готує та надсилає до Кабінету Міністрів України подання щодо вжиття заходів загального характеру (далі - подання).

Згідно частини другої статті 14 вказаного Закону подання включає пропозиції щодо вирішення зазначеної в Рішенні системної проблеми та усунення її першопричини, зокрема: а) аналіз обставин, що призвели до порушення Конвенції; б) пропозиції щодо внесення змін до чинного законодавства; в) пропозиції щодо внесення змін до адміністративної практики; г) пропозиції для врахування під час підготовки законопроектів; д) пропозиції щодо забезпечення професійної підготовки з питань вивчення Конвенції та практики Європейського суду з прав людини для суддів, прокурорів, адвокатів, працівників правоохоронних органів, імміграційних служб, інших категорій працівників, професійна діяльність яких пов`язана із правозастосуванням, а також з триманням людей в умовах позбавлення свободи; е) пропозиції щодо здійснення інших заходів загального характеру, спрямованих на усунення недоліків системного характеру, припинення спричиненого цими недоліками порушення Конвенції та забезпечення максимального відшкодування наслідків цих порушень; є) перелік центральних органів виконавчої влади, які є відповідальними за вжиття кожного з пропонованих у поданні заходів. Одночасно з поданням Орган представництва готує аналітичний огляд для Верховного Суду України, який включає:

а) аналіз обставин, що спричинили порушення Конвенції;

б) пропозиції щодо приведення судової практики у відповідність з вимогами Конвенції.

Одночасно з поданням Орган представництва готує та надсилає до Апарату Верховної Ради України пропозиції для врахування під час підготовки законопроектів (ч.ч.3, 4 ст.14 наведеного Закону).

В той же час, підпунктом 7-1 пункту 5 Положення про Уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини передбачено, що Уповноважений координує виконання рішень Суду, які є тлумаченням норм Конвенції та її невід`ємною частиною, містять норми права та підлягають застосуванню в порядку виконання міжнародних договорів. Як зазначено в оскаржуваній постанові про закінчення виконавчого провадження, листом від 23.10.2020 № 4793-5.2.2-20 за підписом заступника Міністра - Уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини Івана Ліщини повідомлено відділ про виконання рішення та зазначено, що на виконання зазначеного рішення суду Уповноваженим у справах Європейського суду з прав людини (далі - Уповноважений) підготовлено та листом від 16.10.2020 № 8400/5.2.2/4-20 надіслано Кабінету Міністрів України відповідне подання (копія додається); підготовлено та направлено до Верховного Суду аналітичний огляд рішення Європейського суду та до Апарату Верховної Ради України пропозиції щодо приведення судової практики у відповідність до вимог Конвенції.

Таким чином, суд погоджується з доводами відповідача про те, що судове рішення в частині вжиття заходів, передбачених статтею 14 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 №3477-IV боржником було виконано.

Однак, спірна постанова про закінчення виконавчого провадження не містить в собі жодної інформації про виконання боржником рішення суду в частині вжиття заходів, передбачених підпунктом 7-1 пункту 5 Положення про Уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини, внаслідок чого висновок державного виконавця про виконання боржником рішення суду в повному обсязі є передчасним.

При цьому, слід зазначити, що при виконанні рішення суду, державний виконавець не позбавлений можливості звертатись до суду з заявами про роз`яснення судового рішення; зміни порядку та способу виконання судового рішення.

Оскільки матеріали виконавчого провадження та інформація КП «ДСС» не містять в собі доказів звернення державного виконавця до суду з подібними заявами, є можливим дійти висновку про те, що рішення суду було цілком зрозумілим відповідачу, а при його виконанні не виникало жодних обставин, які могли б стати передумовою для зміни порядку / способу виконання судового рішення.

Відтак, оскільки державним виконавцем на власний розсуд не дотримано буквальних приписів резолютивної частини рішення суду, яка підлягає виконанню, постанову про закінчення виконавчого провадження не можна вважати правомірною через її передчасність.

В той же час, з метою ефективного відновлення порушених прав позивача, суд вбачає за доцільне застосувати додатковий спосіб захисту у формі зобов`язання відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України поновити виконавче провадження №62851508.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно вимог частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Судові витрати розподілу не підлягають в зв`язку зі звільненням позивача від сплати судового збору.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 139, 143, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову від 09.11.2020 ВП № 62851508 про закінчення виконавчого провадження.

3. Зобов`язати відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України поновити виконавче провадження №62851508.

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ).

Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (ідентифікаційний , адреса: 01001, місто Київ, ВУЛИЦЯ АРХІТЕКТОРА ГОРОДЕЦЬКОГО, будинок 13).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя П.О. Григорович