Справа № 140/16243/20
Суддя: Димарчук Тетяна Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2021 року ЛуцькСправа № 140/16243/20

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Димарчук Т.М.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до 10 мобільного прикордонного загону (військова частина 1496) Державної прикордонної служби України (далі ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_2 ), відповідач 1), окремої комендатури охорони і забезпечення Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) (далі окрема комендатура охорони і забезпечення ДПС України (військова частина НОМЕР_1 ), відповідач 2) про:

- визнання протиправною бездіяльності 10 мобільного прикордонного загону (військова частина 1496) Державної прикордонної служби України та окремої комендатури охорони і забезпечення Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) щодо не проведення 16.05.2019 остаточного розрахунку індексації грошового забезпечення за період проходження військової служби з 17.03.2017 по 30.11.2018 та з 01.03.2019 по 16.05.2019 при звільненні ОСОБА_1 з військової служби на день виключення зі списків особового складу та всіх видів забезпечення;

- зобов`язання 10 мобільного прикордонного загону (військова частина 1496) Державної прикордонної служби України та окремої комендатури охорони і забезпечення Державної прикордонної служби України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виплати належних при звільненні сум в частині невиплати індексації грошового забезпечення за період проходження військової служби з 17.03.2017 по 30.11.2018 та з 01.03.2019 по 16.05.2019 при звільненні з 17.05.2019 по 29.10.2020.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що позивач проходив військову службу за контрактом в Державній прикордонній службі України, в тому числі в період з 17.03.2017 по 16.05.2019 в 10 мобільному прикордонному загоні (військова частина НОМЕР_2 ) та знаходився на всіх видах забезпечення, що передбачені законодавством для військовослужбовців.

Під час проходження військової служби позивач брав безпосередню участь в антитерористичній операції, що підтверджується посвідченням учасника бойових дій НОМЕР_3 від 16.03.2015 року.

Наказом Голови Державної прикордонної служби України від 09.04.2019 №365-ОС, позивача звільнено з військової служби у запас, у зв`язку з закінченням строку контракту, а наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_2 ) від 16.05.2019 №68-ОС, позивача виключено із списків особового складу та всіх видів забезпечення.

Станом на 16.05.2019, в день виключення позивача зі списків особового складу та всіх видів забезпечення 10 мобільним прикордонним загоном (військова частина НОМЕР_2 ), окрема комендатура охорони і забезпечення ДПС України (військова частина НОМЕР_1 ) зобов`язана була провести з позивачем повний розрахунок. Проте, окрема комендатура охорони і забезпечення ДПС України (військова частина НОМЕР_1 ), не провела з позивачем повний розрахунок з індексації грошового забезпечення за період з 17.03.2017 по 30.11.2018 та з 01.03.2019 по 16.05.2019 при звільненні, чим порушила вимоги нормативно-правових актів, вказаних у позовній заяві.

Кошти щодо виплати індексації грошового забезпечення за вищевказані роки на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду у справі №140/5515/20 від 22.06.2020 надійшли від окремої комендатури охорони та забезпечення ДПС України (військова, частина НОМЕР_1 ) на картковий рахунок позивача 29.10.2020 в сумі 920,26 грн.

Вважає, що протиправна бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_2 ) та окремої комендатури охорони і забезпечення ДПС України (військова частина НОМЕР_1 ) полягає у непроведенні повного розрахунку та невиплаті йому належних грошових сум при звільненні з військової служби на день виключення зі списків особового складу та всіх видів забезпечення, а саме 16.05.2019, чим було грубо порушено його конституційні права.

Суб`єктом владних повноважень було допущено затримку розрахунку при звільненні з військової служби, що є порушенням ст. 116 КЗпП України та у відповідності до ст. 117 КЗпП України є підставою для виплати середнього заробітку за весь час затримки фактичного розрахунку.

З наведених підстав позивач просить визнати протиправною бездіяльність відповідачів щодо не проведення остаточного розрахунку грошового забезпечення (індексації грошового забезпечення за період проходження військової служби) при звільненні з військової служби на день виключення зі списків особового складу та всіх видів забезпечення та стягнення середнього розміру грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 30.11.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі, судовий розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін суддею одноособово відповідно до вимог статті 262 КАС України (а.с.31).

Відповідачі - 10 мобільний прикордонний загін (військова частина НОМЕР_2 ) та окрема комендатура охорони і забезпечення ДПС України (військова частина НОМЕР_1 ) відзиви на позовну заяву не подали, у зв`язку з чим суд вважає можливим розглянути справу за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , проходив військову службу в Державній прикордонній службі України, зокрема, в період з 17.03.2017 по 16.05.2019 - в 10 мобільному прикордонному загоні (військова частина НОМЕР_2 ) та знаходився на всіх видах забезпечення, що передбачені законодавством для військовослужбовців.

Наказом начальника 10 мобільного прикордонного загону (військова частина НОМЕР_2 ) від 16.05.2019 №68-ос По особовому складу полковника ОСОБА_1 , першого заступника начальника загону начальника штабу, звільненого з військової служби в запас наказом Голови Державної прикордонної служби України від 09.04.2019 №365-ОС за підпунктом а (у зв`язку із закінченням строку контракту) пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, виключено зі списків особового складу і всіх видів забезпечення з 16.05.2019. Остаточною датою закінчення військової служби вважається 16.05.2019. Вказаним наказом передбачено виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільнені з військової служби у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 4 повних календарних років служби в сумі 42 636,66 грн; відповідно до частини 14 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відрахувати з грошового забезпечення за 15 календарних днів відпустки, що були використані в рахунок тієї частини календарного року яка залишилась після звільнення.

Як вбачається з матеріалів справи, в період проходження військової служби з 17.03.2017 по 16.05.2019 в 10 мобільному прикордонному загоні грошове забезпечення позивача здійснювалося окремою комендатурою охорони і забезпечення ДПС України (військова частина НОМЕР_1 ), оскільки відповідно до пункту 12 Положення про мобільний прикордонний загін Державної прикордонної служби України, затверджене наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України 26.06.2007 року №459 організація фінансового забезпечення діяльності мобільного прикордонного загону здійснюється Адміністрацією Держприкордонслужби України через відповідні структурні підрозділи окремої комендатури охорони і забезпечення.

Станом на 16.05.2020 року, в день виключення позивача зі списків особового складу та з усіх видів забезпечення 10 мобільного прикордонного загону позивачу не виплачено індексацію грошового забезпечення за період проходження військової служби з 17.03.2017 по 30.11.2018 та з 01.03.2019 по 16.05.2019.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 22.06.2020 у справі №140/5515/20, яке набрало законної сили 07.08.2020, визнано протиправною бездіяльність 10 мобільного прикордонного загону щодо невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 17.03.2017 по 30.11.2018 та з 01.03.2019 по 16.05.2019; зобов`язано 10 мобільний прикордонний загін нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 17.03.2017 по 30.11.2018 та з 01.03.2019 по 16.05.2019.

На виконання вищевказаного рішення суду, окремою комендатурою охорони і забезпечення ДПС України (військова частина НОМЕР_1 ) позивачу було перераховано на картковий рахунок 29.10.2020 кошти в сумі 960,26 грн, що підтверджується банківською випискою з карткового рахунку ПРИВАТ-24.

Позивач, у зв`язку з протиправною бездіяльністю відповідачів просить стягнути з останніх середній заробіток за час затримки виплати належних при звільненні сум в частині невиплати індексації грошового забезпечення за період з 17.05.2019 по день фактичної виплати вказаних складових грошового забезпечення.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 293 Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі, затвердженого Указом Президента України від 29.12.2009 №1115/2009, особа, звільнена з військової служби, на день виключення із списків особового складу органу Держприкордонслужби розраховується за всіма видами належного їй на день звільнення матеріального та грошового забезпечення. У разі спору про розмір сум, належних військовослужбовцю при звільненні, йому в день виключення із списків особового складу виплачується сума, не оспорювана керівництвом органу Держприкордонслужби, у якому проходив службу цей військовослужбовець.

Згідно із частиною першою статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму.

Згідно з статтею 117 цього Кодексу в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Порядок проходження служби позивача та звільнення регулюється спеціальним законодавством.

В свою чергу, постанова Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб, постанова Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889 Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій, та Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затверджена наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20.05.2008 року № 425, не містять норм щодо виплати звільненому військовослужбовцю середнього заробітку в зв`язку із затримкою з вини роботодавця всіх належних йому виплат при звільненні.

За таких обставин суд вважає, що нерозповсюдження на військовослужбовців норм КЗпП України стосується лише норм, якими врегульована оплата праці (виплата грошового забезпечення) вказаних осіб та спорів щодо цього забезпечення, таких як: спорів щодо розміру посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії, одноразових додаткових видів грошового забезпечення, порядку їх нарахування та виплати. Водночас, питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу, зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, які не є складовими грошового забезпечення, неврегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення, а тому щодо них слід застосувати положення КЗпП України, а саме ст. ст. 116, 117 цього Кодексу, оскільки трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних правовідносин.

Так, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.

Суд зазначає, що непоширення норм КЗпП України на рядовий і начальницький склад військовослужбовців стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.

Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, які не є складовими заробітної плати (грошового забезпечення) не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення, однак вони врегульовані Кодексом законів про працю України.

Така правова позиція викладена і в постанові Верховного Суду від 30.01.2019 у справі №807/3664/14 та в силу вимог частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України враховується судом при вирішення даного спору.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної, зокрема, у постанові від 21.03.2017 у справі № 826/5111/15, установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Конституційний Суд України в рішенні від 22.02.2012 №4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз`яснив, що згідно зі статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку.

Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Відтак, нормами трудового законодавства визначено обов`язок роботодавця провести розрахунок із працівником саме в день його звільнення.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, згідно з наказом начальника 10 мобільного прикордонного загону (військова частина НОМЕР_2 ) від 16.05.2019 №68-ос По особовому складу полковника ОСОБА_1 , першого заступника начальника загону начальника штабу, звільненого з військової служби в запас наказом Голови Державної прикордонної служби України від 09.04.2019 №365-ОС за підпунктом а (у зв`язку із закінченням строку контракту) пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, виключено зі списків особового складу і всіх видів забезпечення з 16.05.2019. Остаточною датою закінчення військової служби вважається 16.05.2019.

Позивач у позовній заяві вказує, що на дату закінчення проходження ним військової служби відповідач не виплатив йому індексацію грошового забезпечення за період з 17.03.2017 по 30.11.2018 та з 01.03.2019 по 16.05.2019.

Разом з тим, рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 22.06.2020 у справі №140/5515/20, яке набрало законної сили 07.08.2020, зобов`язано 10 мобільний прикордонний загін нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 17.03.2017 по 30.11.2018 та з 01.03.2019 по 16.05.2019. (а.с.18-20).

На виконання вищевказаного рішення суду, окремою комендатурою охорони і забезпечення ДПС України (військова частина НОМЕР_1 ) 29.10.2020 на картковий рахунок позивача було перераховано кошти в сумі 960,26 грн, щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за вищевказаний період проходження військової служби, що підтверджується випискою з карткового рахунку ПРИВАТ-24 від 09.11.2020, відомістю розподілу витрат від 29.10.2020 (а.с.15-16). При цьому, розмір виплачених сум позивачем не оспорюється.

Відтак, оскільки виплата індексації грошового забезпечення за період проходження військової служби проведена відповідачем 29.10.2020, тому фактично затримка у розрахунку склала з 17.05.2019 по 29.10.2020.

Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, суд погоджується з твердженням позивача про те, що всупереч нормам чинного законодавства з ним не здійснено повного розрахунку при звільненні, чим допущено протиправну бездіяльність.

Матеріалами справи підтверджується, що на час звільнення з військової служби та виключення зі списків особового складу ОСОБА_1 відповідачами не було здійснено з ним повний розрахунок, а тому підставними є вимоги позивача про стягнення з відповідачів на його користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 17.05.2019 по день остаточного розрахунку 29.10.2020.

Як зазначалось вище, пунктом 293 Положенням про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України визначено, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення із списків особового складу органу Держприкордонслужби розраховується за всіма видами належного їй на день звільнення матеріального та грошового забезпечення.

Разом з тим, суд звертає увагу, що розрахунок з позивачем за всіма видами належного йому на день звільнення з військової служби матеріального та грошового забезпечення, повинен здійснюватись органом Держприкордонслужби, у якому він проходив службу на день звільнення, а саме 10 мобільним прикордонним загоном. При цьому, суд враховує, що відповідно до пункту 12 Положення про мобільний прикордонний загін Державної прикордонної служби України, затверджене наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України 26.06.2007 року № 459 організація фінансового забезпечення діяльності мобільного прикордонного загону здійснюється Адміністрацією Держприкордонслужби України через відповідні структурні підрозділи Окремої комендатури охорони і забезпечення. Відтак, середнє грошове забезпечення (середній заробіток) за весь період затримки розрахунку при звільненні повинен бути стягнутий із відповідача 3 Окремої комендатури охорони і забезпечення.

Отже, оскільки окремою комендатурою охорони і забезпечення ДПС України (військова частина НОМЕР_1 ) остаточний розрахунок з позивачем (виплата індексації грошового забезпечення) проведено лише 29.10.2020, тому фактично затримка у розрахунку з 17.05.2019 (наступного дня після виключення із списків з особового складу у зв`язку зі звільненням) по 28.10.2020 року (по день фактичного розрахунку 29.10.2020) склала - 531 день.

Обчислення середнього заробітку працівників здійснюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100.

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ Порядку №100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Абзацом 3 пункту 3 розділу ІІІ Порядку №100 передбачено, що усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Підпунктом б пункту 4 розділу ІІІ Порядку №100 визначено, що при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховуються одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо).

Відповідно до пункту 5 розділу VI Порядку №100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Як встановлено пунктом 8 розділу VI Порядку №100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно з довідкою щодо нарахованого грошового забезпечення ОСОБА_1 з квітня 2017 року по травень 2019 року, за два останні повні місяці перед звільненням (березень-квітень 2019 року) йому нараховано та виплачено грошове забезпечення у сумі: 21318,33 грн за березень 2019 року (посадовий оклад 7050,00 грн, оклад за військове звання 1480,00 грн, надбавка за вислугу років 3838,50 грн, надбавка за особливості проходження служби 5565,83 грн., надбавка за кваліфікацію 211,50 грн., надбавка за службу в умовах режимних обмежень 1057,50 грн, премія 2115,00 грн) та 21318,33 грн за квітень 2019 року (посадовий оклад 7050,00 грн, оклад за військове звання 1480,00 грн, надбавка за вислугу років 3838,50 грн, надбавка за особливості проходження служби 5565,83 грн., надбавка за кваліфікацію 211,50 грн, надбавка за службу в умовах режимних обмежень 1057,50 грн, премія 2115,00 грн), що за два місяці становить 42636,66 грн. Виходячи з цього, середньоденна заробітна плата становить 698,96 грн (42636,66 грн/61, де 61 кількість календарних днів у березні-квітні 2019 року) (а.с. 13)

Отже, середній заробіток за весь час затримки розрахунку становить 371 147,76 грн (698,96 грн х 531 день = 371 147,76 грн).

Водночас, в порівнянні із виплаченою сумою індексації грошового забезпечення в сумі 960,26 грн, суму 371 147,76 грн не можна вважати співмірною, оскільки вона значно перевищує суму такої компенсації.

Слід також мати на увазі, що працівник є слабшою ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас, у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто, має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.

Встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Враховуючи наведене та вирішуючи питання щодо можливості зменшення судом розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, Велика Палата Верховного Суду у постанові 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц зазначила, що суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і що таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми. За висновками Великої Палати Верховного Суду, які викладені в постанові від 26.06.2019 у вказаній справі, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи із середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Тобто, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

При вирішенні даного питання суд враховує такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком позивача, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії позивача та відповідача щодо її виплати.

Суд зазначає, що при визначеній сумі несвоєчасно виплаченої індексації грошового забезпечення 960,26 грн середній заробіток позивача за час затримки розрахунку при звільненні становить 371 147,76 грн, що набагато перевищує суму невиплаченої індексації грошового забезпечення, а тому суд вважає за можливе застосувати до даних правовідносин принцип співмірності та пропорційності між інтересами позивача і відповідача.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 30.10.2019 у справі №806/2473/18 враховував істотність частки складових заробітної плати в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку.

При вирішенні цього спору, суд враховує застосований Верховним Судом у справі №806/2473/18 підхід та у даному випадку істотність частки складових заробітної плати в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку становить: 960,26 грн (частка несвоєчасно виплаченої індексації грошового забезпечення за період проходження військової служби з 17.03.2017 по 30.11.2018 та з 01.03.2019 по 16.05.2019) / 371 147,76 грн (середній заробіток за весь час затримки розрахунку) х 100% = 0,26 %. Сума, яка підлягає відшкодуванню з урахуванням істотності частки 0,26 %, становить: 698,96 грн (середньоденна заробітна плата позивача) х 0,26 % = 1,82 грн х 531 (дні затримки розрахунку) = 966,42 грн.

Таким чином, враховуючи очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача, суд дійшов висновку про те, що справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, середній заробіток за час затримки розрахунку має бути перерахований та виплачений позивачу у розмірі 966,42 грн.

Стягуючи з відповідача на користь позивача суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, слід зазначити, що відрахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів і їх сплата є обов`язком роботодавця та працівника. Тому розрахунки, наведені в судовому рішенні, є тією сумою коштів, з яких в подальшому роботодавцем здійснюються утримання податків та інших обов`язкових платежів, визначених законодавством.

Аналогічна правова позиція зазначена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 08.11.2018 у справі №805/1008/16-а.

З урахуванням встановлених у справі фактичних обставин, наведених вище норм законодавства та правових висновків Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду, наведених у рішенні, суд дійшов висновку про задоволення позову шляхом визнання протиправною бездіяльності 10 мобільного прикордонного загону та Окремої комендатури охорони та забезпечення щодо непроведення з позивачем остаточного розрахунку при звільненні з військової служби з виплати індексації грошового та стягнення з ІНФОРМАЦІЯ_4 (військова частина НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 17.05.2019 року по 29.10.2020 року у сумі 966,42 грн без урахування податків та інших обов`язкових платежів.

Керуючись статтями 243 - 246, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_3 та ІНФОРМАЦІЯ_4 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо непроведення з ОСОБА_1 повного розрахунку при звільненні з військової служби, а саме виплати індексації грошового забезпечення за період проходження військової служби з 17.03.2017 по 30.11.2018 та з 01.03.2019 по 16.05.2019, у день виключення зі списків особового складу та всіх видів забезпечення.

Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_4 (військова частина НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 17 травня 2019 року по 29 жовтня 2020 року у сумі 966,42 грн (дев`ятсот шістдесят шість гривень 42 копійки) без урахування податків та інших обов`язкових платежів.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ).

Відповідач 1: 10 мобільний прикордонний загін (військова частина НОМЕР_2 ) Державної прикордонної служби України (02121, місто Київ, вулиця Світла, будинок 6, ідентифікаційний код юридичної особи 23311346).

Відповідач 2: ІНФОРМАЦІЯ_5 (військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код юридичної особи 14321955)

Суддя Т.М. Димарчук