Справа № 580/3110/20
Суддя: Федотов Ігор В'ячеславович
Дата ухвалення: 2021-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/3110/20 Суддя (судді) першої інстанції: В.П. Тимошенко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Федотова І.В.,

суддів: Єгорової Н.М. та Чаку Є.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Первомайський кар`єр «Граніт» на ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2020 року у справі за адміністративним позовом приватного акціонерного товариства «Первомайський кар`єр «Граніт» до Центрального відділу державної виконавчої служби м.Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору, -

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Первомайський кар`єр «Граніт» (позивач) звернулось до суду з позовом до Центрального відділу державної виконавчої служби м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору.

Ухвалою Окружного адміністративного суду від 30 вересня 2020 року адміністративний позов залишено без розгляду.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, що мають значення для справи.

Сторони у судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Залишаючи позовну заяву без розгляду суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк на звернення до суду, та будь-яких відомостей чи доказів, які унеможливили звернення до суду у встановлений законом строк, позивач не надав.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина перша статті 2 КАС).

Згідно з частиною першою статті 5 КАС кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною третьої цієї ж статті обумовлено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно частин першої та другої статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Позовну заяву може бути подано до суду: 1) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів; 2) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що приписами чинного законодавства визначено спеціальний десятиденний строк звернення до суду, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав.

За правилами частини першої статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому, протягом десяти днів з дня вручення ухвали, особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач, звертаючись до суду з даним позовом, подав заяву в якій просив поновити пропущений строк звернення до суду з позовом, посилаючись на те, що він мав намір ознайомитись з матеріалами виконавчого провадження №60143222 та звернутись з позовом до суду, проте у зв`язку із введенням карантину відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 останній був позбавлений такої можливості.

Крім того, представником позивача додатково зазначалося, що оскаржувана постанова була направлена на іншу адресу, а не на адресу місцезнаходження позивача - вул. Євгена Кухарця (Маршала Красовського), 8, м. Черкаси.

Суд першої інстанції визнаючи вказані причини неповажними, ухвалив рішення про повернення позовної заяви позивачу без розгляду, у зв`язку із пропуском строку звернення до суду.

Так, суд першої інстанції, посилаючись на доводи відповідача викладені у відзиві на позовну заяву, про те, що оскаржувана постанова була направлена позивачу рекомендованим листом 02.10.2019 за №133 та отримана ним 11.10.2019 приймає їх до уваги, та вказує про те, що позивач не надає доказів, що поштове відправлення було адресовано не позивачу, або що не було ним отримано. Також позивач не надав доказів, які б свідчили, що у вказаному поштовому відправленні не містилась оскаржувана постанова.

Суд апеляційної інстанції не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції оскільки, в додатках до відзиву, які надав відповідач, з реєстру відправленої кореспонденції взагалі неможливо встановити адресу на яку направлялося будь яке поштове відправлення, в тому числі і позивачу - ПРаТ «Первомайський кар`єр «Граніт», так само як і прочитати трек номер відправлення з наданого відповідачем списку відправлень.

Таким чином, встановити дату отримання позивачем і адресу на яку направлялась оскаржувана постанова з наявних у справі матеріалів не вбачається можливим.

Відтак, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку врахувавши доводи представника відповідача, без належного підтвердження, які заперечувались представником позивача

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що строк звернення до суду обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Стверджуючи про пропуск позивачем строку звернення до адміністративного суду та відсутність поважних причин його пропуску, суд першої інстанції не встановив ні дати отримання позивачем оскаржуваної постанови, ні обставин його обізнаності про наявність виконавчого провадження.

Суд апеляційної інстанції наголошує, що судове рішення, яке стосується прав та інтересів учасників справи не може ґрунтуватися на непідтверджених фактах та/або лише на припущеннях суду, який в силу частини четвертої статті 9 КАС України має вживати визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Як вбачається з матеріалів справи, представник позивача 21 грудня 2019 року звертався до Начальника Центрального відділу державної виконавчої служби м. Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області із заявою про надання інформації про кількість виконавчих документів, суму боргу щодо боржника.

Так, листом №19.25-36/25312 від 21 лютого 2020 представника позивача було повідомлено про кількість виконавчих проваджень та загальну суму стягнення по кожному виконавчому провадженню окремо. Вказаний лист було отримано представником позивача 02 березня 2020 року.

Таким чином, навіть якщо позивач міг бути обізнаний про наявність оскаржуваної постанови зі змісту вказаного листа, останнім днем для його оскарження було б 12 березня 2020 року.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11 березня 2020 року № 211 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 2 квітня 2020 року № 255) установлено з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року на всій території України карантин.

Згідно пункту 3 розділу VI КАС (у редакції Закону України № 540-IX від 30.03.2020) під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню кронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до адміністративного суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, розгляду адміністративної справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 731-IX встановлено, що процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу Х «Прикінцеві положення» Господарського процесуального кодексу України, пункту 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу України, пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 540-IX від 30.03.2020 р., закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

Враховуючи, що Закон України № 731-IX набрав чинності 17.07.2020 р., строки які були продовжені, в тому числі і звернення з позовною заявою закінчилися 06.08.2020 р.

З матеріалів справи вбачається, що позовна заява було подана позивачем 06.08.2020 року.

Таким чином, висновки суду першої інстанції про те, що позивач з 12.03.2020 по 16.03.2020 не був позбавлений можливості ознайомитись з матеріалами виконавчого провадження та звернутись з позовом до суду є передчасними.

Крім того, лист відповідача №19.25-36/25312 від 21.02.2020 про кількість виконавчих проваджень не є безумовною підставою для висновку про те, що позивач знав або міг дізнатись про те, що прийнятим 06.08.2018 року рішенням про стягнення виконавчого збору №56066894 були порушені його права та інтереси.

Враховуючи, що у матеріалах справи, крім заяви про ознайомлення 15 червня 2020 року з матеріалами зведеного виконавчого провадження на підставі відповідного клопотання представника позивача від 27.04.2020, відсутні будь-які інші належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що позивач мав змогу і повинен був дізнатися про існування оскаржуваної ним в межах даної адміністративної справи постанови державного виконавця від 06 серпня 2018 року і саме з цієї дати необхідно обраховувати строк, встановлений приписами статті 287 КАС на оскарження цієї постанови, тому висновок про повернення даної позовної заяви є передчасним та таким, що винесений з порушенням норм процесуального права.

При цьому, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зауважити, що питання стосовно доступу особи до правосуддя неодноразово було предметом судового розгляду Європейського суду з прав людини.

Відповідно до вимог ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України - суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини в Рішенні від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» констатував, що право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету. Проявом цього права є забезпечення для кожної особи можливості звернутися до суду.

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та в рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У справі «Іліан проти Туреччини» Європейський суд з прав людини зазначив, що правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

Таким чином, вказані обставини справи свідчать про необхідність надати позивачу можливість захистити своє право в суді.

Інакший підхід був би виявом надмірного формалізму та міг би розцінюватись як обмеження особи в доступі до суду, яке захищається статтею 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про залишення позовної заяви без розгляду.

В той же час, колегія суддів зазначає, що відповідно до п.5 ч.1 ст.171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Частиною 2 наведеної статті передбачено, що суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі.

Згідно з ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 15.09.2020 року про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття спрощеного позовного провадження в адміністративній справі, суд визнав подані матеріали достатніми для прийняття позовної заяви до розгляду та відкритті провадження у справі.

Таким чином, за наслідком перевірки позовної заяви та доданих до неї матеріалів суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для повернення позовної заяви, чи відмови у відкритті провадження у справі.

В пункті 42 рішення «Бендерський проти України» від 15.11.2007р. Європейський суд з прав людини зазначив, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлі обставин кожної справи (див. рішення «Руїз Торійа проти Іспанії» від 09.12.1994р.). Конвенція не гарантує захист теоретичних та ілюзорних прав, а гарантує захист прав конкретних та ефективних (рішення «Артіко проти Італії" від 13.05.1980р.). Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом (cf. «Дюлоранс проти Франції», п.34553/97, п.33, від 21.03.2000р.; «Донадзе проти Грузії», n 74644/01, пп.32 et 35, від 07.03.2006р.).

Таким чином, приймаючи до уваги, що неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм процесуального права призвели до неправильного вирішення питання, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню з винесенням нової ухвали про направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 311, 320, 321, 322, 325 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Первомайський кар`єр «Граніт» - задовольнити.

Ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2020 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя:

Судді: