Справа № 160/17014/20
Суддя: Коренев Андрій Олексійович
Дата ухвалення: 2021-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Коренева А.О.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-
ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області в якій просить:
визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області викладеній у листі № 0400-010303-8/116530 від 07.12.2020 року щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні періодів роботи з 04.07.1977 року по 01.12.1978 року, з 14.09.1987 року по 23.07.1988 року, з 05.07.1994 року по 25.10.1994 року, з 01.11.1983 року по 11.09.1987 року, з 02.01.1996 року по 30.06.1997 року та період зайняття підприємницькою діяльністю з 06.10.1998 року по 31.12.2003 року, до страхового стажу який дає право на призначення пенсії за віком по досягненню пенсійного віку;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 , періоди роботи з 04.07.1977 року по 01.12.1978 року, з 14.09.1987 року по 23.07.1988 року, з 05.07.1994 року по 25.10.1994 року, з 01.11.1983 рок по 11.09.1987 року, з 02.01.1996 року по 30.06.1997 року та період зайняття підприємницькою діяльністю з 06.10.1998 року по 31.12.2003 року, до страхового стажу який дає право на призначення пенсії за віком по досягненню пенсійного віку;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 , пенсію за віком по досягненню пенсійного віку з 03 грудня 2020 року - дня звернення до відповідача з відповідною заявою.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що листом № 0400-010303-8/116530 від 07.12.2020 року відповідачем було відмовлено в призначенні пенсії, підставою відмови в призначенні пенсії слугувало не достать страхового стажу. Відповідачем до страхового стажу не було зараховано періоди роботи: з 04.07.1977 року по 01.12.1978 року, з 14.09.1987 року по 23.07.1988 року та з 05.07.1994 року по 25.10.1994 року так як в записах про звільнення відсутнє посилання на статтю Кодексу Законів про Працю; з 01.11.1983 року по 11.09.1987 року, так як виправлено дату прийняття на роботу; з 02.01.1996 року по 30.06.1997 року, так як в печатці відсутній код ЄДРПОУ; не зараховано ведення підприємницької діяльності, оскільки відсутні дані щодо системи оподаткування на якій працював як ФОП. Позивач вважає відмову Головного управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області незаконною та такою, що порушує його конституційні права, на належний та гарантований державою рівень пенсійного та соціального забезпечення.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2020 року відкрито провадження у справі за цим позовом та ухвалено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
26 січня 2021 року Відповідач подав до суду відзив на адміністративний позов, у якому зазначив, що до страхового стажу позивача не було зараховано період роботи з 04.07.1977 по 01.12.1978 року; з 14.09.1987 по 23.07.1988 року; з 05.07.1994 по 25.10.1994 у зв`язку з відсутністю в записі про звільнення посилання на статтю Кодексу Законів про працю, а також період з 01.11.1983 по 11.09.1987 виправлено дату прийняття на роботу; з 02.01.1996 по 30.06.1997 в печатці відсутній код ЄДРПОУ. Крім того не було зараховано здійснення підприємницької діяльності у зв`язку з тим, що позивачеві було рекомендовано надати документи стосовно ведення підприємницької діяльності, для уточнення на якій системі оподаткування він працював.
З огляду на вказане, виходячи з положень п. 2 ч. 1 ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Судом встановлено, що 03 грудня 2020 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 звернувся до Головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою про призначення пенсії за віком.
Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 0400-010303-8/116530 від 07.12.2020 йому було відмовлено в призначенні пенсії, з підстав відсутності страхового стажу, а саме позивачу не було зараховано до стажу наступні періоди роботи: з 04.07.1977 року по 01.12.1978 року, з 14.09.1987 року по 23.07.1988 року та з 05.07.1994 року по 25.10.1994 року - так як в записах про звільнення відсутнє посилання на статтю Кодексу Законів про Працю;з 01.11.1983 року по 11.09.1987 року-так як виправлено дату прийняття на роботу; з 02.01.1996 року по 30.06.1997 року - так як в печатці відсутній код ЄДРПОУ; з 06.10.1998 року по 31.12.2003 року - ведення підприємницької діяльності, оскільки відсутні дані щодо системи оподаткування на якій працював як ФОП. Всього було зараховано страхового стажу 23 роки 6 місяців 26 днів.
Позивач не погодившись із вказаними діями відповідача звернувся до суду з позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (ч. 2 ст. 24 Закону № 1058-IV).
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV).
Відповідно до ст. 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-ХІІ (далі Закон №1788-ХІІ) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Згідно ст. 62 Закону № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Також, у відповідності до ст. 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Судом встановлено, що відповідачем не зараховано періоди роботи позивача з 04.07.1977 року по 01.12.1978 року, з 14.09.1987 року по 23.07.1988 року, з 05.07.1994 року по 25.10.1994 року через відсутність в записах про звільнення посилання на статтю Кодексу Законів про Працю. А також періоди роботи з 01.11.1983 року по 11.09.1987 року - де виправлено дату прийняття на роботу та дату звільнення, з 02.01.1996 року по 30.06.1997 року в печатці відсутній код ЄДРПОУ.
Надаючи оцінку таким діям відповідача, суд вважає за необхідне звернути увагу на таке.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок).
Відповідно до п. 1 Порядку основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Наказом Міністерства праці України за №58 від 29.07.1993 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі Інструкція).
Відповідно до пункту 1.1 Інструкції трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.
Положення пункту 1.5 Інструкції 1.5. вказують, що питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання і обліку, регулюються постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 р. № 301 "Про трудові книжки працівників", цією Інструкцією та іншими актами законодавства.
Пунктом 2.4 Інструкції передбачено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Разом з тим, відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України "Про трудові книжки працівників" від 27.04.1993 № 301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для позивача, а отже, не може впливати на його особисті права.
Отже, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, що не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку чи інвалідності на загальних підставах, відтак суд не погоджується із діями відповідача щодо неврахування спірного трудового стажу позивача, вказаного у його трудовій книжці з підстав того, по відбитку печатки у трудовій книжці неможливо з`ясувати назву підприємства, яке здійснило запис про звільнення.
Вищенаведене узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній у постанові №687/975/17 від 21.02.2018.
Відповідач відмовляючи з зарахуванні спірного періоду не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.
При цьому суд зауважує, що записів № 7 та № 8 щодо періоду роботи з 01.11.1983 року по 11.09.1987 року - де виправлено дату прийняття на роботу та дату звільнення; то самим підприємством в лівому верхньому куті сторінок 4 та 5 зазначено «неправленому верить запись 7 на 01.11» (мовою оригіналу) та «неправленому верить запись 8 на 11.09» (мовою оригіналу) та завірено підписом відповідальної особи та печаткою підприємства, що відповідає Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях.
Відповідно до ч. 1 ст. 72 та ч. 1 ст. 73 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.
Згідно ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відтак, суд приходить до висновку, що відповідач протиправно не зарахував до страхового стажу період роботи позивача з 04.07.1977 року по 01.12.1978 року, з 14.09.1987 року по 23.07.1988 року, з 05.07.1994 року по 25.10.1994 року, з 01.11.1983 року по 11.09.1987 року, з 02.01.1996 року по 30.06.1997 року, оскільки такий підтверджується його трудовою книжкою.
Вирішуючи питання щодо відмови у зарахуванні періоду роботи з 06.10.1998 року по 31.12.2003 року - ведення підприємницької діяльності, через відсутність даних щодо системи оподаткування на якій працював позивач як ФОП, суд виходить з наступного.
Згідно з розділом XV Прикінцеві положення Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 року № 1058-IV пінкту 3 підпункту 3-1 до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди: 1) ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку: з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності; з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).
Відповідно до розділу II пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України № 1058-IV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 року, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 року (далі Порядок), Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, з 01 липня 2000 року підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01 січня 2004 року - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Для визначення права на призначення пенсії за віком згідно зі статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за період ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку з 01 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно надається довідка про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності.
Постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2018 року №793 Про внесення зміни до пункту 4 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, внесено зміни до п. 4 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, затвердженого постановою кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637, пункт 4 доповнено абзацом наступного змісту: Періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 1 січня 1998 р. по 31 грудня 2003 року зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з 1 січня 2004 року по 31 грудня 2017 року за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем надані відповідні документи для зарахування до його страхового стажу здійснення підприємницької діяльності, а відповідачем протиправно не взято до уваги вимоги Постанови Кабінету Міністрів №793 від 03.10.2018 року та відмовлено у зарахуванні трудового стажу за період з 06 жовтня 1998 року по 31.12.2003року.
Закріплений у ч. 1 ст. 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
У розумінні ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Доказами долученими до матеріалів справи підтверджено, що відповідні критерії відповідачем не дотримані, що зумовило звернення позивача за захистом порушених прав та інтересів до суду.
Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування у спорі покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.
Щодо позовних вимог про зобов`язання ГУ ПФУ в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсю за віком, суд зазначає наступне.
З практики Європейського суду витікає наступне: в національному праві має бути передбачено засіб правового захисту від довільних втручань органів державної влади в права, гарантовані Конвенцією. Будь-яка законна підстава для здійснення дискреційних повноважень може створити юридичну невизначеність, що є несумісною з принципом верховенства права без чіткого визначення обставин, за яких компетентні органи здійснюють такі повноваження, або, навіть, спотворити саму суть права. Отже, законом повинно з достатньою чіткістю бути визначено межі дискреції та порядок її здійснення, з урахуванням легітимної мети певного заходу, аби убезпечити особі адекватний захист від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Конкретна норма закону повинна містити досить чіткі положення про рамки і характер здійснення відповідних дискреційних повноважень, наданих органам державної влади. У разі, якщо ж закон не має достатньої чіткості, повинен спрацьовувати принцип верховенства права.
Статтею 58 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.
Таким чином, з урахуванням дискреційних повноважень пенсійного органу на прийняття рішення про призначення пенсії та визначення підстав, за яких призначається пенсія або приймається рішення про відмову в її призначенні, суд дійшов висновку, що належним способом захисту прав позивача є зобов`язання ГУ ПФУ в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 03.12.2020 про призначення пенсії за віком та прийняти рішення у відповідності до вимог чинного законодавства, з урахуванням правової оцінки, наданої судом.
Правову позицію, що вирішення питання призначення пенсії є виключною компетенцією Пенсійного фонду, у зв`язку з чим належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву про призначення пенсії, а не зобов`язання відповідача призначити таку пенсію позивачу, висловлено Верховним Судом у постанові від 07.03.2018 у справі № 233/2084/17.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.
Судові витрати розподіляються відповідно до ст.139 КАС України відповідно до задоволених вимог позивача.
Відповідно до частини 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
У зв`язку з перебуванням судді Коренева А.О. у відпустці повний текст судового рішення складений - 01.02.2021року.
Керуючись ст. ст. 77,78, 139, 241-246, 250, 293, 295, Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області викладеній у листі № 0400-010303-8/116530 від 07.12.2020 року щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні періодів роботи з 04.07.1977 року по 01.12.1978 року, з 14.09.1987 року по 23.07.1988 року, з 05.07.1994 року по 25.10.1994 року, з 01.11.1983 року по 11.09.1987 року, з 02.01.1996 року по 30.06.1997 року та період зайняття підприємницькою діяльністю з 06.10.1998 року по 31.12.2003 року, до страхового стажу який дає право на призначення пенсії за віком по досягненню пенсійного віку.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (ЄДРПОУ-21910427) зарахувати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), періоди роботи з 04.07.1977 року по 01.12.1978 року, з 14.09.1987 року по 23.07.1988 року, з 05.07.1994 року по 25.10.1994 року, з 01.11.1983 рок по 11.09.1987 року, з 02.01.1996 року по 30.06.1997 року та період зайняття підприємницькою діяльністю з 06.10.1998 року по 31.12.2003 року, до страхового стажу який дає право на призначення пенсії за віком по досягненню пенсійного віку.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 03 грудня 2020 року про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків суду.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (ЄДРПОУ-21910427) сплачені позивачем судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 420,40 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А.О. Коренев