Справа № 420/9108/20
Суддя: Юхтенко Л.Р.
Дата ухвалення: 2021-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/9108/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді: Юхтенко Л.Р.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Таврія-В» (, місцезнаходження: 65009, вул. Гагарінське плато, 5/3) до Одеської митниці Держмитслужби (, місцезнаходження: 65078, м. Одеса, вул. Івана та Юрія Лип, 21а) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №№ 0; 0 від 02.09.2020 року, -

ВСТАНОВИВ:

До суду 17 вересня 2020 року надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю «Таврія-В» (, місцезнаходження: 65009, вул. Гагарінське плато, 5/3) до Одеської митниці Держмитслужби (, місцезнаходження: 65078, м. Одеса, вул. Івана та Юрія Лип, 21а) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №№ 0; 0 від 02.09.2020 року.

Ухвалою суду від 05 жовтня 2020 року після усунення недоліків, що зумовили залишення позову без руху, цю позовну заяву прийнято до розгляду та відкрите загальне позовне провадження.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем протиправно прийняті оскаржувані податкові повідомлення-рішення про збільшення сум грошового зобов`язання за платежем мито на товари, що ввозяться на територію України суб`єктами господарювання та за платежем податок на додану вартість з ввезених на митну територію України товарів за результатами документальної невиїзної перевірки дотримання ТОВ «Таврія-В» вимог законодавства України з питань митної справи у частині обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування при ввезенні на митну територію товарів за МД.

Так, підставою для встановлення порушення стало отримання відповіді уповноваженого органу Польщі від 21.08.2019 року № 2001-ІОС.4331.9.2018, якою не підтверджено преференційне походження товару, оформленого на підставі сертифікатів з перевезення товарів, внаслідок чого контролюючий орган дійшов висновку щодо заниження позивачем податкових зобов`язань по сплаті митних платежів через безпідставне застосування підприємством преференційного режиму зі сплати ввізного мита при митному оформленні товарів за митними деклараціями.

Позивач вважає, що отримання даної інформації не є підставою для нарахування додаткових зобов`язань ТОВ «Таврія-В».

Так, позивач зауважує, що митний орган наділений правом проведення документальних невиїзних перевірок, якщо товар вже був випущений у вільний обіг за наявності сертифікатів з перевезення (походження) товару форми EUR.1, однак, на думку позивача, така перевірка повинна відбуватися із дотриманням чинного законодавства, обґрунтовано, тобто з врахуванням із обставин, що мають значення для прийняття рішення, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації.

В порушення вимог чинного законодавства, митним органом до акту перевірки не були додані копії сертифікатів з перевезення товарів форми EUR.1 з відмітками компетентного органу Польщі, відповіді уповноваженого органу Польщі від 21.08.2019 року № 2001-ІОС.4331.9.2018. В акті перевірки не містяться докази умисного надання ТОВ «Таврія-В» недостовірних документів чи недостовірної інформації, або інших протиправних дій декларанта, які спричинили недобір обов`язкових платежів під час митного оформлення. В акті не містяться відомості щодо невідповідності даних, які містяться в документах, поданих платником податків під час митного оформлення за МД фактичним даним, виявленим під час перевірки. Крім того, зі змісту акту перевірки незрозуміло, що саме спричинило перевірку достовірності сертифікатів з перевезення товару EUR.1 та правильності інформації, що міститься в цих документах, які обґрунтовані сумніви в достовірності такого документу, статусі походження товарів мали органи країни імпорту.

Також позивач зазначив, що жодними нормативними актами не передбачено обов`язок декларанта перевіряти дані, що зазначені в товаросупровідних документах при заповненні митних декларацій, у ТОВ «Таврія-В» не було підстав не врахувати дані, які надав сам постачальник, та які були перевірені митницею Польщі при оформленні сертифікатів з перевезення (походження) товарів форми EUR.1. Діючи добросовісно та застосовуючи пільгові тарифи, позивач був переконаний, що поставлений товар дійсно є товаром походження з країн Європейського Союзу.

Також позивач звернув увагу, що відповідно до приписів Митного кодексу України, сертифікат про проходження товару є одним із документів, на підставі яких митний орган встановлює країну походження товару. Крім сертифікатів з перевезення товару форми EUR.1 позивачем були подані до митного органу й інші документи, зокрема: сертифікати якості, видані Інспекцією з якості сільськогосподарських та продовольчих продуктів Республіки Польща, що також підтверджує відсутність обґрунтованих сумнівів позивача у достовірності поданих до митного оформлення документів та статусі походження товарів.

Таким чином, позивач вважає, що він дотримався умов режиму вільної торгівлі між Україною та Європейським Союзом та правомірно застосував тарифну преференцію по імпортованих товарах з країни Європейського Союзу.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву (вхід. № 52073/20 від 07.12.2020 року), відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнає та просить відмовити у задоволенні позову повністю, посилаючись на те, що листом Департаменту адміністрування митних платежів та митно-тарифного регулювання ДФС від 23.09.2019 року надано відповідь уповноваженого органу Польщі від 21.08.2019 року № 2001-ІОС.4331.9.2018, згідно з якої товари, що зазначені у сертифікатах з перевезення форми EUR.1 не являються товарами з Європейського Союзу і не має права на преференційний режим. Тому, на думку відповідача, статус походження товарів зазначених у сертифікатах з перевезення форми EUR.1 не підтверджено у відповідності до вимог Протоколу 1, тобто до вказаного товару не може бути застосований преференційний режим з застосуванням зменшення ставки мита.

Таким чином, відповідач зазначив, що перевіркою встановлено порушення ч. 5 ст. 280, ч. 1 ст. 281 МКУ, Угоди про асоціацію між Україною, з однією сторони та Європейським Союзом, Європейським Співтовариством з атомної енергії і їхніми державами членами, з іншої сторони від 27.06.2014 року та Протоколу 1 до Угоди та неправомірне застосування режиму вільної торгівлі до товарів, оформлених за МД.

Позивачем надано додаткові письмові пояснення, в яких позивач наполягав на задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що з нотаріально посвідченого перекладу відповіді листа уповноваженого органу Польщі з англійської на українську мову видно, що у цьому листі зазначено про справжність сертифікатів та ця відповідь не містить жодних посилань на документально підтверджені відомості щодо країни походження, вартісних, кількісних або якісних характеристик товарів, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення.

Ухвалою суду від 02 грудня 2020 року продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів.

Ухвалою суду, що занесено до протоколу підготовчого засідання від 02 грудня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 25 січня 2020 року.

Сторони на судове засідання не з`явилися, повідомлені належним чином, про що свідчать звіти про надсилання судових повісток електронною поштою.

Відповідно до ч. 5 ст. 205 КАС України, у разі неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду, якщо неявка перешкоджає розгляду справи. Якщо відповідач наполягає на розгляді справи по суті, справа розглядається на підставі наявних у ній доказів.

Виходячи із характеру спірних правовідносин та предмету доказування, суд доходить висновку, що неявка позивача не перешкоджає розгляду справи.

Згідно з ч. 9 ст. 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Вивчивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та заперечення, докази, якими вони підтверджуються, судом у справі встановлені такі факти та обставини.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Таврія-В» зареєстровано як юридична особа з 31.10.1996 року, про що свідчить копія свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи (а.с. 25).

Сторонами не заперечується, що ТОВ «Таврія-В» було здійснено митне оформлення за МД: від 20.11.2017 року № UA 500060/2017/023401 8-ми найменувань товарів; від 05.03.2018 року № UA 500060/2018/006364 7-ми найменувань товарів; від 03.04.2018 року № UA 500060/2018/010010 10-ти найменувань товарів; від 20.04.2018 року № UA 500060/2018/011812 5-ти найменувань товарів; від 22.05.2018 року № UA 500060/2018/015447 6-ти найменувань товарів; від 18.06.2018 року № UA 500060/2018/018384 8-ти найменувань товарів; від 31.07.2018 року № UA 500060/2018/023504 8-ти найменувань товарів; від 09.08.2018 року № UA 500060/2018/024609 7-ми найменувань товарів із застосуванням преференції по сплаті ввізного мита за кодом « 410-товари, що ввозяться в Україну та походять з країн ЄС (абзац п. 1 ч. 1 ст. 29 додатка І-А «Тарифний графік України» до глави 1 розділу ІУ «Торгівля та питання, пов`язані з торгівлею» (скасування мит) Угоди про асоціацію між Україною, з однією сторони, та Європейським Союзом, Європейським Співтовариством з атомної і їхніми державами-членами, з іншої сторони»).

Преференцію по сплаті ввізного мита застосовано на підставі сертифікатів з перевезення товару форми EUR.1 від 15.11.2017 року № PL0144613, від 27.02.2018 року № PL0145324, від 29.03.2018 року № PL0144587, від 16.04.2018 року № PL0145349, від 18.05.2018 року № PL0078270, від 13.06.2018 року № PL0078213, від 27.07.2018 року № PL0145380, від 06.08.2018 року № PL0078222 зазначеного у графі 44 за кодом документу « 0954» у МД.

Також для митного оформлення позивачем були надані до кожної МД такі документи: копія договору поставки, копія відповідного експортного інвойсу, копія специфікації/пакінг листа, копія автотранспортної накладної та копія сертифікату якості.

Суд встановив, що Одеською митницею Держмитслужби проведена документальна невиїзна перевірка дотримання ТОВ «Таврія-В» вимог законодавства України з питань митної справи у частині обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування при ввезені на митну територію товарів за митними деклараціями від 20.11.2017 року № UA 500060/2017/23401; від 05.03.2018 року № UA 500060/2018/6364; від 03.04.2018 року № UA 500060/2018/010010; від 20.04.2018 року № UA 500060/2018/011812; від 22.05.2018 року № UA 500060/2018/015447; від 18.06.2018 року № UA 500060/2018/018384; від 31.07.2018 року № UA 500060/2018/023504; від 09.08.2018 року № UA 500060/2018/24609, за результатами якої складено акт перевірки від 19 серпня 2020 року № 27/7.10-19-10/19202597 (а.с. 27-39).

В акті перевірки зазначено, що перевіркою встановлено порушення ч. 5 ст. 280, ч. 1 ст. 281 МК України, пп (а) п. 1 ст. 16 Протоколу Угоди про асоціацію між Україною, з однією сторони та Європейським Союзом, Європейським Співтовариством з атомної енергії і їхніми державами членами, з іншої сторони та неправомірно застосовано преференцію до товару, в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті ввізного мита на суму 587751, 35 грн.; п.190.1 ст. 190 ПК України, що призвело до заниження податкового зобов`язання по сплаті податку на додану вартість на суму 117 550, 27 грн.

Вказані висновки зроблені на підставі того, що листом Департаменту адміністрування митних платежів та митно-тарифного регулювання ДФС від 23.09.2019 року надано відповідь уповноваженого органу Польщі від 21.08.2019 року № 2001-ІОС.4331.9.2018 щодо результату перевірки сертифікатів з перевезення товару форми EUR.1, які були надані позивачем для митного оформлення вище перелічених МД, згідно з якої товари, що зазначені у сертифікатах з перевезення форми EUR.1 не являються товарами з Європейського Союзу і не має права на преференційний режим.

Суд встановив, що на підставі вказаного акту перевірки, Одеською митницею Держмитслужби прийняті податкові повідомлення-рішення від 02.09.2020 року № 0, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем мито на товари, що ввозяться на територію України суб`єктами господарювання на суму 587751, 35 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 293875, 67 грн.; № 0, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість з ввезених на митну територію України товарів на суму 117550, 27 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 58775, 13 грн. (а.с.41, 42).

Матеріалами справи підтверджено, що за заявою позивача Одеська митниця Держмитслужби листом від 18.09.2020 року (а.с. 190) надала позивачу копії таких документів: лист Департаменту адміністрування митних платежів та митно-тарифного регулювання ДФС від 23.09.2019 року № 29090/7/99-99-19-04-02-17 (а.с. 191), сертифікати з перевезення, які направлені до уповноваженого органу Польщі (а.с. 192-207) та лист уповноваженого органу Польщі від 21.08.2019 року № 2001ІОС.4331.9.2018 (а.с. 208-209).

Позивачем надано суду нотаріально посвідчений переклад листа уповноваженого органу Польщі від 21.08.2019 року № 2001ІОС.4331.9.2018 (а.с.210).

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не належать задоволенню повністю, з огляду на таке.

Згідно з частинами першою-третьою ст. 36 Митного кодексу України, походження товару визначається з метою оподаткування товарів, що переміщуються через митний кордон України, застосування до них заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, заборон та/або обмежень щодо переміщення через митний кордон України, а також забезпечення обліку цих товарів у статистиці зовнішньої торгівлі.

Країною походження товару вважається країна, в якій товар був повністю вироблений або підданий достатній переробці відповідно до критеріїв, встановлених цим Кодексом.

Під країною походження товару можуть розумітися група країн, митні союзи країн, регіон чи частина країни, якщо є необхідність їх виділення з метою визначення походження товару.

Положення цього кодексу застосовуються для визначення походження товарів, на які при ввезенні їх на митну територію України поширюється режим найбільшого сприяння (не преференційне походження), з метою застосування до таких товарів передбачених законом заходів тарифного та нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності (частина шоста статті 36 МК України).

Таким чином, основною умовою для застосування пільгової ставки ввізного мита є підтвердження країни походження товару.

Відповідно до ч. 5 ст. 280 Митного кодексу України, ввізне мито є диференційованим щодо товарів, що походять з держав, які спільно з Україною входять до митних союзів або утворюють з нею зони вільної торгівлі. У разі встановлення будь-якого спеціального преференційного митного режиму згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовуються преференційні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України.

Згідно з ч. 1 ст. 281 Митного кодексу України, допускається встановлення тарифних пільг (тарифних преференцій) щодо ставок Митного тарифу України у вигляді звільнення від оподаткування ввізним митом, зниження ставок ввізного мита або встановлення тарифних квот відповідно до законодавства України та для ввезення товарів, що походять з держав, з якими укладено відповідні міжнародні договори.

Відповідно до ч.2 ст. 44 МК України, у разі ввезення товару на митну територію України документ, що підтверджує країну походження товару, подається обов`язково лише у разі, якщо це необхідно для застосування митно-тарифних заходів регулювання зовнішньоекономічної діяльності, кількісних обмежень (квот), інших заходів економічного або торговельного характеру, що здійснюються в односторонньому порядку або відповідно до двосторонніх чи багатосторонніх міжнародних договорів, укладених відповідно до закону, або заходів, що здійснюються відповідно до закону для забезпечення здоров`я населення чи суспільного порядку, а також у разі, якщо в органу доходів і зборів є підстави для підозри в тому, що товар походить з країни, товари якої заборонені до переміщення через митний кордон України згідно із законодавством України.

Відповідно до Угоди про асоціацію між Україною, з однією сторони та Європейським Союзом, Європейським Співтовариством з атомної енергії і їхніми державами членами, з іншої сторони, яка ратифікована Законом України від 16.09.2014 року № 1678-УІІ (надалі Угода), до товарів, що ввозяться в Україну та походять з ЄС, застосовується режим вільної торгівлі (код тарифної пільги) (тарифної преференції) 410).

Згідно з п. 1 ст. 16 Розділу У Протоколу 1 «Щодо визначення концепції походження товарів і методів адміністративного співробітництва» до Угоди (надалі Протокол 1), товари, що походять з Європейського Союзу, і товари, що походять з України, після ввезення до України чи Європейського Союзу відповідно підпадають під дію цієї Угоди за умови подання одного з таких документів: (a)сертифікат з перевезення товару EUR.1, зразок якого наведений у Додаткудо цього Протоколу.

Відповідно до ст. 17 Протоколу 1, сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бути виданий митними органами країни експорту на письмову заяву експортера або, під відповідальність експортера, його уповноваженим представником. Експортер, який подає заяву про видачу сертифіката з перевезення товару EUR.1, повинен бути готовим у будь-який час на вимогу митних органів країни експорту, у якій видається сертифікат з перевезення товару EUR.1, надати всі належні документи на підтвердження статусу походження розглядуваних товарів, а також виконання інших умов цього Протоколу. Сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бути виданий митними органами країни-члена Європейського Союзу або України, якщо розглядувані товари можуть бути визнаними такими, що походять з Європейського Союзу або України, і задовольняють іншим умовам цього Протоколу. Митні органи, які видають сертифікати з перевезення товару EUR.1, повинні вжити всіх необхідних заходів для перевірки статусу походження товарів, а також виконання інших умов цього Протоколу. Для виконання цього завдання вони мають право вимагати будь-яких доказів і здійснювати будь-яку перевірку рахунків експортера та інші перевірки, які вважатимуть належними. Ці органи також мають забезпечити правильне заповнення бланків, зазначених у пункті 2 цієї статті. Вони зокрема повинні перевірити, чи заповнена комірка, призначена для опису товарів, таким чином, щоб запобігти зловмисному дописуванню.

Відповідно до п. 2 ст. 32 Протоколу 1, з метою забезпечення правильного застосування цього Протоколу Європейський Союз і Україна повинні допомагати один одному через компетентні митні адміністрації у перевірці достовірності сертифікатів з перевезення товару EUR.1 або декларацій інвойс та правильності інформації, що міститься в цих документів.

Відповідно до п. 1 ст. 33 Протоколу 1, подальші перевірки підтверджень походження мають здійснюватись у довільному порядку або тоді, коли митні органи країни імпорту мають обґрунтовані сумніви в достовірності таких документів, статусі походження відповідних товарів або виконанні інших вимог цього Протоколу.

Згідно з п. 5 ст. 33 Протоколу 1, митні органи, на запит яких була здійснена перевірка, мають бути повідомлені про її результати якомога раніше. Ці результати повинні чітко вказувати на те, чи є перевірені документи достовірними та чи розглядувані товари можуть бути визнані такими, що походять з Європейського Союзу або України і відповідають іншим вимогам цього Протоколу.

Якщо у випадку обґрунтованих сумнівів відповідь на запит про перевірку не надійшла протягом десяти місяців з дати подання цього запита, або якщо відповідь не містить достатньої інформації для визначення достовірності розглядуваного документа або справжнього походження товарів, митні органи, що подали запит, повинні за відсутності виняткових обставин відмовити у наданні права на преференції (п. 6 ст. 33 Протоколу 1).

Відповідно до ст. 45 МК України, у разі виникнення сумнівів з приводу дійсності документів про походження товару чи достовірності відомостей, що в них містяться, включаючи відомості про країну походження товару, орган доходів і зборів може звернутися до компетентного органу, що видав документ, або до компетентних організацій країни, зазначеної як країна походження товару, із запитом про проведення перевірки цих документів про походження товару чи надання додаткових відомостей. Запит про проведення перевірки повинен містити виклад обставин, що дали підстави для сумнівів з приводу достовірності задекларованої країни походження товару, посилання на правила визначення походження товарів, що застосовуються в Україні, а також іншу необхідну інформацію. До запиту додається документ, що підлягає перевірці, або його копія, а також у разі необхідності інші відомості, що можуть сприяти проведенню перевірки. Запит про проведення перевірки надсилається протягом 1095 днів з дня подання документа про походження товару, крім випадків, коли така перевірка ініціюється у зв`язку з кримінальним провадженням. У випадках, визначених цією статтею, товар вважається таким, що походить з відповідної країни, з моменту отримання органами доходів і зборів належним чином оформлених документів про походження товару або затребуваних ними додаткових відомостей.

Судом відхиляться доводи позивача, що перевірка має бути проведена лише за наявності обґрунтованого сумніву щодо справжності документів, з огляду на таке.

Як зазначалось вище, відповідно до статей 32 , 33 Протоколу 1, митні органи держав-членів Європейського Союзу і України повинні надавати один одному через Європейську комісію зразки відбитків штампів, використовуваних у їхніх митних службах для видачі сертифікатів з перевезення товару EUR.1 і адреси митних органів, які відповідають за перевірку цих сертифікатів і декларацій інвойс. З метою забезпечення правильного застосування цього Протоколу Європейський Союз і Україна повинні допомагати один одному через компетентні митні адміністрації у перевірці достовірності сертифікатів з перевезення товару EUR.1 або декларацій інвойс та правильності інформації, що міститься в цих документах. Також подальші перевірки підтверджень походження мають здійснюватись у довільному порядку або тоді, коли митні органи країни імпорту мають обґрунтовані сумніви в достовірності таких документів, статусі походження відповідних товарів або виконанні інших вимог цього Протоколу. Аналіз процитованих норм дає підстави для висновку, що перевірка підтвердження походження товару має здійснюватися у двох випадках: або у довільному порядку або за наявності обґрунтованих сумнівів. Отже наявність обґрунтованих сумнівів не є єдиною підставою для проведення перевірки. Перевірка може бути проведена й в довільному порядку.

Матеріалами справи підтверджено, що на запит Державної податкової служби України уповноваженим органом Польщі директором регіонального управління адміністрації державного оподаткування м. Білосток надано відповідь від 21.08.2019 року № 2001ІОС.4331.9.2018 (а.с. 208-209). Дана відповідь складена англійською мовою. Відповідачем не надано суду переклад цього листа на українську мову. Однак, такий переклад наданий позивачем, який нотаріально посвідчений (а.с.210).

В акті перевірки від 19 серпня 2020 року № 27/7.10-19-10/19202597 (а.с. 27-39) зазначено, що згідно вказаної відповіді уповноваженого органу Польщі товари, зазначені у всіх сертифікатах не являються товарами з Європейського Союзу і не має права на преференційний режим.

У нотаріально посвідченому перекладі листа від 21.08.2019 року № 2001ІОС.4331.9.2018 з англійської на українську мову зазначено: «Підтвердження вищевказаної перевірки на походження показало, що ці документи справжні, і що продукти, вказані в них, походять з Європейського Союзу згідно зі Згодою про Асоціацію між Європейським Союзом та його державами членами, з однієї сторони та Україною, з другої сторони.

Але також хотів повідомити у відношенні нижчезазначених сертифікатів походження, що хоча вони справжні, але було неможливими встановити, що всі товари, для яких були видані, мають преференційне походження з ЄС: EUR.1 від 15.11.2017 року № PL0144613, від 27.02.2018 року № PL0145324, від 29.03.218 року № PL0144587, від 16.04.2018 року № PL0145349, від 18.05.2018 року № PL0078270, від 13.06.2018 року № PL0078213, від 27.07.2018 року № PL0145380, від 06.08.2018 року № PL0078222» (а.с. 210).

Оцінюючи надані сторонами докази, суд виходить із того, що наведений аналіз норм матеріального права доводить, що право на преференцію набувається виключно за умови підтвердження походження товару з країни ЄС та надання одного із документів перелічених у п. 1 ст. 16 Розділу V Протоколу 1.

Позивач акцентує увагу на тому, що надані ним для митного оформлення сертифікати на перевезення товару EUR.1 є справжні, що не заперечується уповноваженим органом Польщі.

Проте, у листі від 21.08.2019 року № 2001ІОС.4331.9.2018 також зазначено, що було неможливим встановити, що всі товари, для яких були видані, мають преференційне походження з ЄС.

Відповідно до п. 6 ст. 33 Протоколу 1, якщо у випадку обґрунтованих сумнівів відповідь на запит про перевірку не надійшла протягом десяти місяців з дати подання цього запита, або якщо відповідь не містить достатньої інформації для визначення достовірності розглядуваного документа або справжнього походження товарів, митні органи, що подали запит, повинні за відсутності виняткових обставин відмовити у наданні права на преференції.

Аналіз наведеної статті Протоколу доводить, що підставою для відмови у наданні права на преференції є одна з таких умов:1) відсутність відповіді протягом десяти місяців з дати подання цього запита; 2) відповідь не містить достатньої інформації для визначення достовірності розглядуваного документа; 3) відповідь не містить достатньої інформації для визначення справжнього походження товарів.

У листі від 21.08.2019 року № 2001ІОС.4331.9.2018 чітко наведено, щодо відсутності достатньої інформації для визначення справжнього походження всіх товарів, перелічених у сертифікатах, що є окремою підставою для відмови у наданні права на преференції.

Враховуючи наведені приписи Протоколу 1, за відсутності достатньої інформації для визначення справжнього походження товарів, суд доходить висновку, що відповідачем зроблений правомірний висновок про відмову у наданні позивачу права на преференції.

Відповідно до пункту 54.4 статті 54 ПК України у разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджених відомостей щодо країни походження, вартісних, кількісних або якісних характеристик, які мають значення для оподаткування товарів і предметів при ввезенні (пересиланні) на митну територію України або територію вільної митної зони або вивезенні (пересиланні) товарів і предметів з митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення, контролюючий орган має право самостійно визначити базу оподаткування та податкові зобов`язання платника податків шляхом проведення дій, визначених пунктом 54.3 цієї статті, на підставі відомостей, зазначених у таких документах.

Відповідно до ч.1,3 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, оцінюючи встановлені факти, суд дійшов висновку, що відповідач, заперечуючи проти позову довів, з посиланням на відповідні докази, правомірність прийняття податкових повідомлень-рішень, а тому позовні вимоги не належать задоволенню повністю.

З огляду на те, що у задоволенні позовних вимог відмовлено та судові витрати пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз в цій справі відсутні, жодні судові витрати не належать стягненню з позивача на користь відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 6, 12, 72, 77,90, 139, 246, 255,295,297 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви товариства з обмеженою відповідальністю «Таврія-В» (, місцезнаходження: 65009, вул. Гагарінське плато, 5/3) до Одеської митниці Держмитслужби (, місцезнаходження: 65078, м. Одеса, вул. Івана та Юрія Лип, 21а) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №№ 0; 0 від 02.09.2020 року, - відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст.ст. 295,297 КАС України, з урахуванням п.п.15.5 п. 15 ч. 1 Перехідних положень КАС України, п. 3 розділу УІ Прикінцевих положень КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя Л.Р. Юхтенко

.