Справа № 160/17107/20
Суддя: Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2021-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Захарчук-Борисенко Н. В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою, ОСОБА_1 до Софіївської районної держаної адміністрації про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-
22.12.2020 ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Софіївської районної держаної адміністрації , в якій просить:
- визнати протиправним та скасувати пункт 2 розпорядження Софіївської районної державної адміністрації № К-46/0/372-20 від 15.07.2020 «Про вихід на роботу у зв`язку із закінченням відпустки для догляду за дитиною ОСОБА_1 » щодо присвоєння у межах відповідної «В» категорії посад державної служби 9 рангу державного службовця;
- зобов`язати Софіївську районну державну адміністрацію присвоїти ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ), головному спеціалісту з питань державної реєстрації Софіївської районної державної адміністрації, 6 ранг державного службовця як найнижчий у межах відповідної "Б" категорії посад державної служби з 01.05.2016 шляхом внесення змін у пункт 2 розпорядження Софіївської районної державної адміністрації № К-46/0/372-20 від 15.07.2020 «Про вихід на роботу у зв`язку із закінченням відпустки для догляду за дитиною ОСОБА_1 », або шляхом прийняття нового розпорядження про присвоєння ОСОБА_1 6 рангу державного службовця.
В обґрунтування вимог позивачем зазначено, що вона з 20.04.2016 призначена на посаду начальника відділу - державного реєстратора з питань державної реєстрації Софіївської райдержадміністрації.
За період з 05.05.2016 по 14.07.2020 роки позивач перебувала у відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами, у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, у відпустці без збереження заробітної плати для догляду за дитиною до досягнення нею чотирирічного віку.
23.12.2019 позивача переведено з займаної посади на посаду головного спеціаліста з питань державної реєстрації відділу з питань надання адміністративних послуг та державної реєстрації Софіївської районної державної адміністрації та з 15.07.2020 ОСОБА_1 вийшла на роботу у зв`язку із закінченням відпустки, останній присвоєно 9 ранг державного службовця.
Позивач зазначає, що 01.05.2016 набрав чинності Закон України «Про держану службу» від 10.12.2015 № 889-VIII, на той період остання займала посаду начальника державної адміністрації та мала 13 ранг згідно із Законом України від 16.12.1993 № 3723-ХІІ «Про держану службу». Фактично на момент дії закону № 889-VІІІ, Порядку № 306 ОСОБА_3 перебувала на посаді начальника відділу та мала право на присвоєння найнижчого 6 рангу державного службовців в межах категорії «Б» посад державної служби, але на думку позивача, її права були порушені та ранг не був присвоєний.
Позивач звернулась до керівництва Софіївської районної державної адміністрації із заявою про присвоєння 6 рангу державного службовця, як найнижчий у межах відповідної «Б» категорії посад державної служби з 01.05.2016, але отримала відмову.
Позивач вважає дії відповідача неправомірними, у зв`язку з цим звернулась до суду з цим позовом.
Ухвалою суду від 28.12.2020 було відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) учасників справи у письмовому провадженні в порядку статті 262 КАС України. Одночасно зазначеною ухвалою суд запропонував відповідачу в 15-денний строк з дня одержання ухвали подати відзив.
Відповідач копію ухвали від 28.12.2019 отримав 30.12.2020 що підтверджується матеріалами справи.
Положеннями частини третьої статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначено, що учасники справи мають право, зокрема: подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб; користуватися іншими визначеними законом процесуальними правами.
Частиною четвертою статті 159 КАС України встановлено, що подання заяв по суті справи є правом учасників справи.
Одночасно, неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.
Відповідно до частини 6 статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідач як у строк, визначений частиною п`ятою статті 162, частиною першою статті 261 КАС України та встановлений ухвалою суду від 28.12.2020, так і станом на 26.01.2020 відзив на позовну заяву не надав. Доказів наявності поважності причин для пропуску процесуального строку для подання відзиву на позовну заяву відповідачем також надано не було.
У судовому засіданні призначене на 26.01.2021 позивач заявила клопотання про розгляд справи в письмовому провадженні.
Згідно частини 9 статті 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Представник відповідача у судове засідання не з`явився, направив засобами електронного зв`язку 19.01.2021 клопотання про розгляд справи без його участі.
На підставі вищевикладеного суд розглядає справу у письмовому провадженні.
З огляду на те, що відповідачем у встановлений судом строк (з урахуванням часу на пересилання поштової кореспонденції) не надано суду відзив на позов та не повідомлено суд про причини за яких такий відзив не може бути подано, суд кваліфікує неподання відповідачем відзиву на позов, як визнання позову у повному обсязі.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини справи.
05.04.2016 на підставі розпорядження № К-63/0/372-16 від 05.04.2016 позивача було переведено на посаду державного реєстратора з питань державної реєстрації Софіївської райдержадміністрації та присвоєно 13 ранг державного службовця.
20.04.2016 на підставі розпорядження № К 70/0/372-16 від 20.04.2016 ОСОБА_1 призначено на посаду начальника відділу - державного реєстратора з питань державної реєстрації Софіївської райдержадміністрації.
З 05.05.2016 по 07.09.2016 на підставі розпорядження № К-83/0/372-16 від 05.05.2016 позивачу була надано відпустку у зв`язку з вагітністю та пологам у кількості 126 календарних днів.
З 08.09.2016 по 14.07.2019 на підставі розпорядження № К-212/0/372-16 від 08.09.2016 ОСОБА_1 надано відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.
З 15.07.2019 по 14.07.2020 на підставі наказу № К-69/0/447-19 від 02.07.2019 надано відпустку без збереження заробітної плати для догляду за дитиною до досягнення нею чотирирічного віку.
23.12.2019 на підставі розпорядження № К-108/0/372-16 від 20.12.2019 позивача переведено з посади начальника відділу-державного реєстратора з питань державної реєстрації Софіївської районної державної адміністрації на посаду головного спеціаліста з питань державної реєстрації відділу з питань надання адміністративних послуг та державної реєстрації Софіївської районної державної адміністрації.
15.07.2020 на підставі розпорядження № К-46/0/372/20 позивач вийшла на роботу у зв`язку із закінченням відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею чотирирічного віку та останній присвоєно 9 ранг державного службовця.
04.08.2020 розпорядженням № К-50/0/372-20 від 04.08.2020 посада головного спеціаліста з питань державної реєстрації відділу з питань надання адміністративних послуг державної реєстрації Софіївської районної державної адміністрації перейменована на посаду головний спеціаліст з питань державної реєстрації Софіївської районної державної адміністрації.
Позивач зверталась до Софіївської районної державної адміністрації із заявою про присвоєння 6 рангу державного службовця, як найнижчий у межах відповідної «Б» категорії посад державної служби з 01.05.2016, про що листом від 23.11.2020 за вих. № 01-31-1128/0/370-20 отримала відмову.
Посилаючись на наведені обставини, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За приписами частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Положеннями статті 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Використання примусової праці забороняється. Не вважається примусовою працею військова або альтернативна (невійськова) служба, а також робота чи служба, яка виконується особою за вироком чи іншим рішенням суду або відповідно до законів про воєнний і про надзвичайний стан. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
Спірні правовідносини врегульовані Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VІІІ (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) та Порядком присвоєння рангів державних службовців, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 306 від 20.04.2016 року.
Відповідно до частини 2 статті 1 Закону України № 889-VІІІ встановлено, що державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.
Пунктом 4 частини 1 статті 2 закону № 889-VІІІ зазначено, що посада державної служби - визначена структурою і штатним розписом первинна структурна одиниця державного органу з установленими відповідно до законодавства посадовими обов`язками у межах повноважень, визначених частиною першою статті 1 цього Закону.
Статтею 6 закону № 889-VІІІ визначено, що посади державної служби в держаних органах поділяються на категорії залежно від порядку призначення, характеру та обсягу повноважень і необхідних для їх виконання кваліфікації та професійної компетентності державних службовці, та встановлює такі категорії.
1) категорія "А" (вищий корпус державної служби) - посади:
Керівника Апарату Верховної Ради України та його заступників;
керівника апарату (секретаріату) постійно діючого допоміжного органу, утвореного Президентом України;
Державного секретаря Кабінету Міністрів України та його заступників, державних секретарів міністерств;
керівників центральних органів виконавчої влади, які не є членами Кабінету Міністрів України, та їх заступників;
керівників апаратів Конституційного Суду України, Верховного Суду, вищих спеціалізованих судів та їх заступників, керівників секретаріатів Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України та їх заступників, Голови Державної судової адміністрації України та його заступників;
керівників державної служби в інших державних органах, юрисдикція яких поширюється на всю територію України, та їх заступників;
2) категорія "Б" - посади:
керівників та заступників керівників державних органів, юрисдикція яких поширюється на територію Автономної Республіки Крим, однієї або кількох областей, міст Києва і Севастополя, одного або кількох районів, районів у містах, міст обласного значення;
керівників державної служби у державних органах, юрисдикція яких поширюється на територію Автономної Республіки Крим, однієї або кількох областей, міст Києва і Севастополя, одного або кількох районів, районів у містах, міст обласного значення;
керівників та заступників керівників структурних підрозділів державних органів незалежно від рівня юрисдикції таких державних органів;
3) категорія "В" - інші посади державної служби, не віднесені до категорій "А" і "Б".
Згідно зі статтею 39 Закону № 889-VІІІ видом спеціальних звань є ранги державних службовці, яких цим законом встановлено 9 рангів.
Частиною 3 статті 39 Закону № 889-VІІІ передбачено присвоєння таких рангів: державним службовцям, які займають посади державної служби категорії "А", - 1, 2, 3 ранг; державним службовцям, які займають посади державної служби категорії "Б", - 3, 4, 5, 6 ранг; державним службовцям, які займають посади державної служби категорії "В", - 6, 7, 8, 9 ранг.
Відповідно до частини 5 статті 39 Закону № 889-VІІІ, ранги державних службовців присвоюються одночасно з призначенням на посаду державної служби, а в разі встановлення випробування - після закінчення його строку. Державному службовцю, який вперше призначається на посаду державної служби, присвоюється найнижчий ранг у межах відповідної категорії посад.
Згідно положень статті 39 закону № 889-VІІІ зазначено, що черговий ранг у межах відповідної категорії посад присвоюється державному службовцю через кожні три роки з урахуванням результатів оцінювання його службової діяльності. У разі переходу на посаду нижчої категорії або звільнення з державної служби за державним службовцем зберігається раніше присвоєний йому ранг. Державний службовець може бути позбавлений рангу лише за рішенням суду.
Порядком присвоєння рангів державних службовців, затвердженим постановою КМ України від 20.04.2016 № 306 визначений механізм присвоєння державним службовцям рангів підчас прийняття на державну службу та її проходження.
Так п. 10 Порядку 306 передбачено, що державним службовцям, яким присвоєно ранг відповідно до Закону України від 16 грудня 1993 р. № 3723-XII «Про державну службу», присвоюється найнижчий ранг у межах категорії посад, до якої належить посада державної служби. При цьому строк відпрацювання для присвоєння чергового рангу включає попередній період роботи державного службовця на займаній посаді.
Відповідач зазначає, що в результаті невірного присвоєння їй рангу державного службовця органу державної влади порушено право на отримання належного розміру заробітної плати.
З системного аналізу вищевикладеного можна зробити висновок, що на підставі Закону України «Про держану службу» 3723-XII від 16.12.1993 ОСОБА_1 20.04.2016 призначено на посаду начальника відділу - державного реєстратора з питань державної реєстрації Софіївської райдержадміністрації. З 01.05.2016 набрав чинності закон України «Про держану службу» № 889-VІІІ, згідно якого, посада начальника відділу яку займала позивач відноситься до посад категорії «Б», а отже обов`язком відповідача на виконання вимог п.10 Порядку 306 було присвоїти позивачу 6 ранг державного службовця, як найнижчий ранг у межах категорії посад.
Відповідно до частини1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем, в ході розгляду даної адміністративної справи, не надано належних та допустимих доказів на підтвердження правомірності та обґрунтованості винесення п.2 спірного розпорядження № К-46/0/372-20.
У свою чергу, зібраними у справі письмовими доказами підтверджено, що п.2 розпорядження Софіївської районної державної адміністрації № К-46/0/372-20 від 15.07.2020 «Про вихід на роботу у зв`язку із закінченням відпустки для догляду за дитиною ОСОБА_1 ». не ґрунтується на вимогах чинного законодавства, а отже, підлягає скасуванню.
Згідно з приписами ч. 1 та ч. 2 ст. 5 КАС, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:
1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;
2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;
3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;
4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;
5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;
6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
Разом з тим позивач просить зобов`язати відповідача присвоїти їй 6 ранг державного службовця шляхом внесення змін у пункт 2 розпорядження № К-46/0/372-20 від 15.07.2020 «Про вихід на роботу у зв`язку із закінченням відпустки для догляду за дитиною ОСОБА_1 », або шляхом прийняття нового розпорядження про присвоєння ОСОБА_1 6 рангу державного службовця.
Частиною 3 статті 245 КАС України встановлено, що у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
Суд звертає увагу, що процесуальним законодавством не передбачено застосування декількох альтернативних дій відновлення прав, а тому суд вважає єдиною, достатньою та необхідною дією відновлення прав позивача є зобов`язання останнього внести зміни у розпорядження № К-46/0/372-20 від 15.07.2020 з присвоєнням 6 рангу державного службовця.
Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Закріплений у ч. 1 ст. 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 вказаного Кодексу.
Згідно з ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Керуючись принципами верховенства права, принципом рівності усіх учасників судового процесу перед законом, принципом змагальності сторін, з огляду на викладене, суд, на підставі наданих позивачем доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 є обґрунтованим та підлягає задоволенню частково.
Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Керуючись 2, 9, 143, 72-74, 77, 90, 159, 162, 205, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправними та скасувати пункт 2 розпорядження Софіївської районної державної адміністрації № К-46/0/372-20 від 15.07.2020 «Про вихід на роботу у зв`язку із закінченням відпустки для догляду за дитиною ОСОБА_1 » щодо присвоєння у межах відповідної категорії «В» посад державної служби 9 рангу державного службовця.
Зобов`язати Софіївську районну державну адміністрацію присвоїти головному спеціалісту з питань державної реєстрації Софіївської районної державної адміністрації ОСОБА_1 6 ранг державного службовця як найнижчий у межах відповідної "Б" категорії посад державної служби з 01.05.2016 шляхом внесення змін у пункт 2 розпорядження Софіївської районної державної адміністрації № К-46/0/372-20 від 15.07.2020 «Про вихід на роботу у зв`язку із закінченням відпустки для догляду за дитиною ОСОБА_1 ».
У задовленні іншої частини позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Захарчук-Борисенко