Справа № 540/4246/20
Суддя: Бездрабко О.І.
Дата ухвалення: 2021-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_______________________________________________________________________________
УХВАЛА

01 лютого 2021 р. м. ХерсонСправа № 540/4246/20

Херсонський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Бездрабка О.І., розглянувши в порядку письмового провадження заяву відповідача про залишення позовної заяви без розгляду та закриття провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 , в якій просить:

- визнати протиправними дії відповідача, які полягають у нарахуванні та виплаті позивачу грошової компенсації за неотримане речове майно виходячи із закупівельної вартості речового майна за цінами років, станом не на 01 січня 2020 року;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за неотримане речове майно виходячи із закупівельної вартості речового майна за цінами станом на 01 січня 2020 року з урахуванням проведених виплат.

Ухвалою від 29.12.2020 р. відкрито спрощене провадження в адміністративній справі.

18.01.2021 р. від відповідача надійшла заява, в якій просить залишити позовну заяву без розгляду та закрити провадження в адміністративній справі. Свої вимоги мотивує тим, що грошова компенсація неотриманого речового майна, відповідно до платіжного доручення № 1545, виплачена позивачу 28.05.2020 р., всі розрахункові документи (речовий атестат, довідку-розрахунок, арматурну картку) останній отримав 14.04.2020 р. під час остаточного розрахунку при звільненні з військової служби у запас. З посиланням на ст.122 КАС України вважає, що позивачем пропущено строк звернення до суду, оскільки позов подано 28.12.2020 р.

Письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом (п.10 ч.1 ст.4 КАС України).

Зважаючи на викладене, суд вважає за можливе здійснити розгляд окремого процесуального питання - заяви відповідача про залишення позовної заяви без розгляду та закриття провадження в адміністративній справі, на підставі наявних матеріалів.

При вирішенні заяви відповідача в частині залишення позовної заяви без розгляду суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною 3 статті 123 КАС України передбачено, що якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Відповідно до п.8 ч.1 ст.240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Згідно ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини", Європейська Конвенція "Про захист прав людини і основоположних свобод" і практика Європейського Суду з прав людини є джерелом права.

За змістом Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Іліан проти Туреччини", правило встановлення обмежень до суду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично й не має абсолютного характеру.

На підставі ч.1 ст.6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішенні ЄСПЛ по справі "Мушта проти України" зазначено, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями.

Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби.

У рішенні ЄСПЛ у справі "Плахтєєв та Плахтєєва проти України" зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У такій формі в цьому пункті втілено право на суд, одним з аспектів якого є право доступу, тобто право на порушення провадження в суді за цивільним позовом. Однак це право не є абсолютним. Воно може підлягати законним обмеженням, таким, наприклад, як передбачені законом строки давності. Якщо доступ до суду обмежено внаслідок дії закону або фактично, суд має з`ясувати, чи не порушило встановлене обмеження саму суть цього права і, зокрема, чи мало воно законну мету, і чи існувало відповідне пропорційне співвідношення між застосованими засобами і поставленою метою (рішення ЄСПЛ у справі "Ашинґдейн проти Сполученого Королівства" (Ashingdane v. the United Kingdom) від 28.05.1985 р.).

Суд наголошує, що для повноцінного здійснення захисту свого порушеного права, позивач повинен не тільки бути обізнаним про сам факт порушення, але й знати чітко визначені підстави та мотиви допущення останнього.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення відповідно до наказу начальника Азово-Чорноморського регіонального управління Державної прикордонної служби України від 14.04.2020 р. № 85-ОС.

Згідно платіжного доручення від 28.05.2020 р. № 1545 на розрахунковий рахунок позивача Військовою частиною НОМЕР_1 перераховано кошти в сумі 32545,21 грн.

В подальшому 20.11.2020 р. позивач звернувся до відповідача з інформаційним запитом.

Листом від 24.11.2020 р. № 705/3-53 позивачу надано: витяг наказу начальника 79 прикордонного загону від 27.05.2020 р. № 254-ОС "Про виплату грошової компенсації за неотримане речове майно"; довідку про вартість речового майна, що належить до видачі полковнику ОСОБА_1 , № 44; копію атестату від 14.04.2020 р. № 98-20; роз`яснення довідки про вартість речового майна та нарахованої грошової компенсації полковнику запасу ОСОБА_1 .

Таким чином, суд приходить до висновку, що отримавши перераховані відповідачем кошти за платіжним дорученням № 1545 ОСОБА_1 не мав можливості оцінити розмір та правильність нарахування грошової компенсації за неотримане речове майно, а тому лише після отримання листа від 24.11.2020 р. разом з документами позивачу стало відомо про вартість за одиницю речового майна та загальну суму грошової компенсації за неотримане речове майно, яка підлягала сплаті при звільненні. Отже днем, коли позивач дізнався про ймовірне порушення своїх прав є день отримання вказаних документів - 24.11.2020 р.

До Херсонського окружного адміністративного суду Заболотний В.А. звернувся 28.12.2020 р., тобто в межах шестимісячного строку звернення до суду.

Суд враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену в рішенні від 04.12.1995 р. по справі "Беллет проти Франції", в якому Суд зазначив, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для задоволення заяви відповідача про залишення позовної заяви без розгляду.

Крім того, у своїй заяві від 18.01.2021 р. відповідач просить закрити провадження в адміністративній справі.

З даного приводу суд зазначає наступне.

Вичерпний перелік підстав для закриття провадження в адміністративній справі визначено в ст.238 КАС України.

Так, згідно ч.1 ст.238 КАС України суд закриває провадження у справі: якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства; якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято судом; якщо сторони досягли примирення; якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав; у разі смерті або оголошення в установленому законом порядку померлою фізичної особи або припинення юридичної особи, за винятком суб`єкта владних повноважень, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва; щодо оскарження нормативно-правових актів суб`єктів владних повноважень чи окремих їх положень, якщо оскаржуваний нормативно-правовий акт або відповідні його положення визнано протиправними і нечинними рішенням суду, яке набрало законної сили; щодо оскарження індивідуальних актів та дій суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані акти та дії суб`єкта владних повноважень було змінено або скасовано рішенням суду, яке набрало законної сили; щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.

Відповідач у своїй заяві не наводить жодної із вказаних підстав та жодним чином не мотивує вимогу про закриття провадження в адміністративній справі.

Таким чином, суд не вбачає підстав для задоволення заяви відповідача в частині закриття провадження в адміністративній справі.

Керуючись ст.ст.122, 238, 240, 243, 248 КАС України, суд -

ухвалив:

Відмовити в задоволенні заяви відповідача про залишення позовної заяви без розгляду та про закриття провадження у справі.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя О.І. Бездрабко