Справа № 760/4590/20
Суддя: Парінов Андрій Борисович
Дата ухвалення: 2021-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 760/4590/20 Суддя (судді) першої інстанції: Шереметьєва Л.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Ганечко О.М.

Беспалова О.О.,

при секретарі судового засідання Тукалової О.В.

за участю учасників судового процесу:

від позивача (апелянта): Зудінов О.О.,

від відповідача: не з`явились,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 26 листопада 2020 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Київської митниці Держмитслужби про порушення митних правил, -

В С Т А Н О В И В:

До Солом`янського районного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до в якій Київської митниці Держмитслужби, в якому просив суд:

- скасувати постанову Київської митниці ДФС від 31 жовтня 2019 року в справі про порушення митних правил № 0676/10000/19 і справу про порушення митних правил закрити.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 26 листопада 2020 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою та посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права просить скасувати вказане рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 26 листопада 2020 р. та ухвалити нове, яким адміністративний позов задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на обставини аналогічні в позовній заяві та при цьому зазначає, що судом першої інстанції не було прийнято до уваги викладені ним у позовній заяві аргументи та відповідно не надано їм правової оцінки.

Зокрема, апелянт наголошує, що висновки відповідача щодо наявності в діях позивача складу порушення митних правил є неправомірними, оскільки відповідно до приписів Митного кодексу України саме митні органи зобов`язані перевіряти заявлені в митній декларації відомості про країну походження, а декларант має вжити додаткових заходів з метою підтвердження заявлених відомостей. Разом з цим, позивач звертає увагу, що відповідно до приписів Митного кодексу України, у разі належного і своєчасного виконання митним органом щодо перевірки про країну походження товарів, ці товари, країну походження яких не підтверджено, мали бути випущені у вільний обіг зі сплатою ввізного мита та правом декларанта надати відповідні документи на підтвердження країни походження протягом року. Водночас, в даному випадку відповідачем не спростовувалось походження товарів з Європейського Союзу. Рішення про відмову у митному оформленні товару без сплати мита також не приймалось. При цьому митне оформлення товару було завершено, товари випущені у вільний обіг із звільненням від сплати ввізного мита. Також, апелянт зазначає, про відсутність у нього умислу вчинення інкримінованого йому адміністративного правопорушення та разом з цим зауважує, що розмір винагороди митного брокера не залежить від вказаної ним ставки ввізного мита товару та розміру сплачених під час митного оформлення митних платежів.

Таким чином, апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, у зв`язку з чим просить його скасувати.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

У судовому засіданні представник позивача підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги та просив суд апеляційну скаргу задовольнити.

Відповідач, який був належним чином повідомлений про дату, час та місце апеляційного розгляду справи явку уповноважених представників до суду не забезпечив та про причини неявки суду не повідомив.

Керуючись приписами ч. 2 ст. 313 КАС України, суд ухвалив здійснити апеляційний розгляд справи за даною явкою.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Як було встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 13 грудня 2016 року позивачем, на виконання умов укладеного між ТОВ» Адепт-А» та ТОВ «Альтер» договору про надання послуг з декларування товарів від 28.12.2012 № 20 до Київської міської митниці ДФС були подані митні декларації за № 100270002/2016/611580 та №100270002/2016/611581.

13 грудня 2016 року на підставі поданих позивачем митних декларацій товари були оформлені Київською митницею ДФС та випущені у вільний обіг.

Водночас, 21 серпня 2019 року на адресу Київської міської митниці ДФС надійшов Акт, складений робочою групою ГУ ДФС у м. Києві за результатом проведеної документальної невиїзної перевірки ТОВ «Альтер» щодо дотримання останнім вимог законодавства України з питань державної митної справи у частині обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування за митними деклараціями від 13 грудня 2016 року № 100270002/2016/611580 та № 100270002/2016/611581.

Як вбачається зі змісту вказаного Акту, перевіркою встановлено, що ТОВ «Альтер» під час митного оформлення товарів застосовано преференцію по сплаті ввізного мита « 410» в рамках Угоди про асоціацію між Україною та Європейським Союзом, Європейським Співтовариством з атомної енергії і їхніми державами - членами від 27 червня 2014 року за митними деклараціями.

За зазначеними митними деклараціями до товарів застосовано ставку ввізного мита у розмірі 6,5%.

Під час митного оформлення товарів за цими митними деклараціями особою, уповноваженою на роботу з митницею ОСОБА_1 самостійно заявлено країну походження товарів - Європейський Союз (ставка мита: пільгова).

Під час митного оформлення товарів за вказаними митними деклараціями ОСОБА_1 самостійно заявлено коди товарів згідно УКТЗЕД: 3402 20 90 00 та 3402 90 90 00 та заявлено країну погодження товарів - Італійська Республіка (ставка мита: пільгова).

Для підтвердження країни походження товарів та правомірного застосування преференції по сплаті ввізного мита « 410» під час митного оформлення за вказаними митними деклараціями ОСОБА_1 надав декларації інвойс від 25 листопада 2016 року № 16-FVS001617, № 16-FVS001618, які складені експортером - RAMPI-Prodotti Chimici di Rampi Francesco e figlio Paolo srl S.U.

Всі вказані обставини підтверджуються також доводами позивача та наявними у матеріалах справи доказами.

Разом з цим, перевіркою встановлено, що всі товари відправлені експортером на адресу ТОВ «Альтер» на виконання контракту від 01.03.2012 № 0103/12.

Також контролюючим органом було встановлено, що здійснено митне оформлення партії товарів, що одночасно транспортована одним т/з від одного експортера одному одержувачу та оформлена двома зазначеними деклараціями. З урахуванням викладеного посадові особи територіального органу ДФС дійшли висновку, що сукупна вартість товарів перевищує 6000 євро та складає 7083,75 євро., а тому ТОВ «Альтер» надано декларації інвойс з порушенням пункту 1 (b) статті 22 Протоколу 1.

Відповідно до Протоколу 1 для партії товарів, сукупна вартість яких перевищує 6000,00 євро, надається сертифікат з перевезення товару EUR. 1 або декларація - інвойс, складена затвердженим експортером (пункт 1 (а) ст. 22 Протоколу 1.

На підставі викладеного, контролюючим органом зазначено, щ у зв`язку з порушенням вимог Протоколу 1 декларації інвойс від 25 листопада 2016 року № 16-FVS001617, № 16-FVS001618 - недійсні для застосування преференції по сплаті ввізного мита « 410» в рамках Угоди про асоціацію між Україною та ЄС, що призвело до несплати митних платежів у повному обсязі.

У свою чергу, як вбачається з наявного у матеріалах справи протоколу про порушення митних правил № 0676/10000/19 від 18 вересня 2019 року складеного уповноваженою особою Київської міської митниці ДФС, митним органом на підставі вказаних даних Акта перевірки було встановлено, що особа уповноважена на роботу з митницею ОСОБА_1 при митному оформленні товарів за митними деклараціями від 13.12.2016 № 100270002/2016/611580 та № 100270002/2016/611581 надав органу доходів та зборів недійсні для застосування преференції по сплаті ввізного мита декларації - інвойси від 25 листопада 2016 року № 16-FVS001617, № 16-FVS001618, що призвело до несплати митних платежів у повному обсязі, чим вчинив порушення митних правил, передбачене ст. 485 МК України.

31 жовтня 2019 року відповідачем було прийнято оскаржувану постанову у справі про порушення митних правил № 0676/10000/19 відповідно до змісту якої, позивача визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбачених ст. 485 Митного кодексу України та накладено на останнього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 50178,72 грн., що складає 300% несплаченої суми митних платежів.

Вважаючи вказане рішення суб`єкта владних повноважень протиправним, а свої права та інтереси безпідставно порушеними, позивач звернувся за захистом до суду з даним адміністративним позовом.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що декларант зобов`язаний здійснити декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення відповідно до порядку, встановленого Митним кодексом України; надати митному органу передбачені законодавством документи і відомості, необхідні для виконання митних формальностей; сплатити митні платежі або забезпечити їх сплату. При цьому, судом першої інстанції зазначено, що відповідальна за передбачені статтею 485 Митного кодексу України дії, може прямо і не бажати настання відповідної мети, однак повинна усвідомлювати можливість настання наслідків своїх дій у вигляді неналежної сплати митних платежів. Водночас, оскільки у ході розгляду справи судом встановлено, що позивачем було надано органу доходів і зборів недійсні для застосування преференції по сплаті ввізного мита декларації, суд першої інстанції дійшов висновку, що постанова Київської міської митниці ДФС від 31 жовтня 2019 року у справі про порушення митних правил щодо позивача є законною та обґрунтованою, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Відповідно до ч.1 ст. 458 МК України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх митним органам для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на митні органи цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

За приписами ст. 485 МК України заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою митному органу документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів.

Таким чином з аналізу наведених норм законодавства вбачається, що склад правопорушення, передбаченого статтею 485 МК України, передбачає, з-поміж іншого, те що особа, яка його вчинила, діяла умисно, тобто усвідомлено, цілеспрямовано чинила так, щоб уникнути від сплати митних платежів (у тому числі й сплати їх у меншому розмірі). Об`єктивна сторона правопорушення, відповідальність за яке встановлено статтею 485 МК України, полягає у поданні неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості.

Отже, зовнішній прояв (винного, протиправного) діяння (передбаченого статтею 485 МК України) обов`язково повинен поєднуватися з умислом суб`єкта його вчинення на посягання на охоронювані законом суспільні відносин (встановлений законом порядок сплати податків та зборів).

Аналогічної правової позиції дотримується також і Верховний Суд про що останнім неодноразово зазначалось у прийнятих рішення, зокрема, у постановах від 18 червня 2020 року у справі № 638/10546/16-а, від 16 жовтня 2018 року у справі №640/13072/16-а та інших.

Так, у постанові від 16 жовтня 2018 року у справі № 640/13072/16-а Верховний Суд вказав, що статтею 485 Митного кодексу України передбачено наявність спеціальної протиправної мети, що свідчить про те, що це правопорушення може бути вчинено тільки з умисною формою вини, оскільки необережно не можливо заявити неправдиві відомості, а тому визначення позивачем невірного коду товару в декларації не може бути доказом того, що дії останнього направлені на умисну несплату митних платежів у формі прямого умислу. Наявність спеціальної протиправної мети в диспозиції вказаної норми свідчить про те, що зазначене правопорушення може бути вчинене лише з умисною формою вини.

У свою чергу, як було встановлено судом, суть інкримінованого позивачу адміністративного правопорушення полягає в тому, що останнім було протиправно зазначено у митних деклараціях пільгову ставку ввізного мита у розмірі 6,5%, оскільки у порушення вимог ст. 16 Протоколу 1 «Щодо визначення концепції «походження товарів» і методів адміністративного співробітництва» останнім не було надано до митного оформлення сертифікат з перевезення товару EUR.1, зразок якого наведений у Додатку III до цього Протоколу.

Відповідного висновку, контролюючий орган дійшов у зв`язку з тим, що сукупна вартість партії товару перевищує 6000 євро, оскільки здійснено митне оформлення партії товарів, що одночасно транспортована одним т/з, від одного експортера, одному одержувачу, проте оформлена двома митними деклараціями.

Водночас, вказані обставини, на переконання колегії суддів не свідчать про наявність у діях позивача прямого умислу уникнути сплати митних платежів, з огляду на наступне.

Відповідно до приписів ст. 257 МК України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Частиною 8 наведеної норми встановлено, що митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється органами доходів і зборів на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, установлених цим Кодексом для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться такі відомості, у тому числі у вигляді кодів:

1) заявлений митний режим, тип декларації та відомості про особливості переміщення;

2) відомості про декларанта, уповноважену особу, яка склала декларацію, відправника, одержувача, перевізника товарів і сторони зовнішньоекономічного договору (контракту) або іншого документа, що використовується в міжнародній практиці замість договору (контракту);

3) відомості про найменування країн відправлення та призначення;

4) відомості про транспортні засоби комерційного призначення, що використовуються для міжнародного перевезення товарів та/або їх перевезення митною територією України під митним контролем, та контейнери;

5) відомості про товари: а) найменування; б) звичайний торговельний опис, що дає змогу ідентифікувати та класифікувати товар; в) торговельна марка та виробник товарів (за наявності у товаросупровідних та комерційних документах); г) код товару згідно з УКТ ЗЕД; ґ) найменування країни походження товарів (за наявності); д) опис упаковки (кількість, вид); е) кількість у кілограмах (вага брутто та вага нетто) та інших одиницях виміру; є) фактурна вартість товарів; ж) митна вартість товарів та метод її визначення; з) відомості про уповноважені банки декларанта; и) статистична вартість товарів;

6) відомості про нарахування митних та інших платежів, а також про застосування заходів гарантування їх сплати: а) ставки митних платежів; б) застосування пільг зі сплати митних платежів; в) суми митних платежів; г) офіційний курс валюти України до іноземної валюти, у якій складені рахунки, визначений відповідно до статті 3-1 цього Кодексу; ґ) спосіб і особливості нарахування та сплати митних платежів; д) спосіб забезпечення сплати митних платежів (у разі застосування заходів гарантування їх сплати);

7) відомості про зовнішньоекономічний договір (контракт) або інший документ, що використовується в міжнародній практиці замість договору (контракту), та його основні умови;

8) відомості, що підтверджують дотримання встановлених законодавством заборон та обмежень щодо переміщення товарів через митний кордон України;

9) відомості про документи, передбачені частиною третьою статті 335 цього Кодексу;

10) довідковий номер декларації (за бажанням декларанта).

У свою чергу, відповідно до положень ч. 5 ст. 264 МК України з метою визначення правильності заповнення поданої митної декларації та відповідності доданих до неї документів установленим вимогам орган доходів і зборів здійснює перевірку митної декларації.

Приписами ст. 6 наведеної норми регламентовано, що митна декларація приймається для митного оформлення, якщо вона подана за встановленою формою, підписана особою, яка її подала, і перевіркою цієї декларації встановлено, що вона містить всі необхідні відомості і до неї додано всі документи, визначені цим Кодексом. Факт прийняття митної декларації засвідчується посадовою особою органу доходів і зборів, яка її прийняла, шляхом проставлення на ній відбитка відповідного митного забезпечення та інших відміток (номера декларації, дати та часу її прийняття тощо), у тому числі з використанням інформаційних технологій.

У випадках, коли з причин, визнаних органом доходів і зборів обґрунтованими, окремі документи, визначені цим Кодексом, не можуть бути представлені разом з митною декларацією, дозволяється подання таких документів протягом часу, що визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

З моменту прийняття органом доходів і зборів митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації.

Разом з цим, як було встановлено судом та не заперечується відповідачем подані позивачем до митного оформлення митні декларації були перевірені відповідачем та прийняті органом доходів і зборів.

При цьому, як було зазначено позивачем у апеляційній скарзі та не спростовано суб`єктом владних повноважень, позивач вважав, що зазначені у митних деклараціях товари переміщуються різними партіями, оскільки надійшли в України на підставі двох окремих контрактів.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає помилковим висновок контролюючого органу та суду першої інстанції про умисне зазначення у митних деклараціях неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту) з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру.

Таким чином, з огляду на встановлені під час апеляційного розгляду обставин справи у їх сукупності та взаємозв`язку, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана постанова є протиправною та підлягає скасуванню.

Разом з тим, колегією суддів встановлено, що висновки викладені у рішенні суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та нормам чинного законодавства, а також повністю спростовуються доводами апелянта та наявними у справі доказами.

Положеннями ст. 242 КАС України встановлено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, а рішення прийнято з порушенням норм матеріального права, що є підставою для його скасування, та прийняття нового рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 242-243, 272, 286, 308, 311-313, 317, 321-322, 328-329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 26 листопада 2020 року скасувати та прийняти нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Київської митниці ДФС від 31 жовтня 2019 року № 0676/10000/19. Провадження у справі про порушення митних правил - закрити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Головуючий суддя А.Б. Парінов

Судді О.О. Беспалов

О.М. Ганечко