Справа № 120/7616/20-а
Суддя: Вільчинський Олександр Ванадійович
Дата ухвалення: 2021-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

27 січня 2021 р. Справа № 120/7616/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Вільчинського О.В., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - ГУ ПФУ у Вінницькій області, відповідач) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що після виповнення йому 60 років 01.09.2020 звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком у відповідності до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". За результатом розгляду його заяви 09.09.2020 відповідач прийняв рішення № 40 про відмову у призначені пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 27 років. Так, відповідачем не зараховано до страхового стажу періоду роботи в Російській Федерації: з 10.01.2005 по 15.04.2005, з 30.09.2005 по 14.03.2011, з 11.04.2011 по 28.07.2011, з 06.02.2012 по 07.03.2012, з 16.03.2012 по 19.02.2013, з 05.03.2013 по 25.12.2013, з 21.04.2015 по 14.04.2016, з 19.04.2016 по 18.04.2017, з 25.05.2017 по 28.04.2018, з 06.07.2018 по 14.08.2018; з 22.10.2018 по 15.02.2019, з 16.02.2019 по даний час у зв`язку з відсутністю відомостей про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду Російської Федерації.

Позивач з таким рішенням ГУ ПФУ у Вінницькій області не погоджується, вважає його протиправним, оскільки наявний у нього (позивача) трудовий стаж, необхідний для призначення пенсії, підтверджується відповідними записами у трудовій книжці, яка є основним документом для підтвердження стажу роботи.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні).

За правилами частини 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до частини 5 статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Ухвалою від 28.12.2020 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Крім того, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов.

11.01.2021 відповідачем подано відзив на позовну заяву (вх. № 958), в якому заперечує проти задоволення позовних вимог, що у відповідності до вимог частини першої статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", починаючи з 01.01.2018 право на призначення пенсії за віком після досягнення 60 років, мають особи за наявності страхового стажу, з 01.01.2020 по 31.12.2020 - не менше 27 років, а згідно наданих документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу, страховий стаж позивача складає 25 років 7 місяців 19 днів, що є недостатнім для визначення права на призначення пенсії за віком. Зазначає, що періоди роботи позивача в Російській Федерації до загального трудового стажу зараховано не було з огляду на відсутність відомостей про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду Російської Федерації. Вказує, що для впровадження єдиного підходу щодо підтвердження стажу роботи особи за кордоном, починаючи з 01.01.2004, для підтвердження сплати страхових внесків приймаються довідки про заробітну плату з помісячним відображенням сум нарахованих доходів, оформлені належним чином із наявною відміткою про нарахування та відрахування страхових внесків до відповідних Пенсійних фондів. Отже, для призначення пенсії необхідний стаж роботи, що зараховується виключно у випадку сплати страхових внесків за вказані періоди, тому рішенням ГУ ПФУ у Вінницькій області 09.09.2020 № 40 ОСОБА_1 було відмовлено в призначенні пенсії за віком. У урахуванням зазначеного просив відмовити в задоволенні позову.

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 позивачеві виповнилося 60 років, у зв`язку з чим 01.09.2020 він звернувся до ГУ ПФУ у Вінницькій області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України № 1058 "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Розглянувши вказану заяву позивача та додані до неї документи, рішенням ГУ ПФУ у Вінницькій області від 09.09.2020 № 40 позивачеві відмовлено у призначенні пенсії за віком згідно статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 27 років. У рішенні зазначено, що відповідно до наданих документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу страховий стаж заявника складає 25 років 7 місяців 19 днів. При цьому до загального трудового стажу не зараховано періоди роботи позивача в Російській Федерації згідно з записами у трудовій книжці серії НОМЕР_1 , а саме: з 10.01.2005 по 15.04.2005, з 30.09.2005 по 14.03.2011, з 11.04.2011 по 28.07.2011, з 06.02.2012 по 07.03.2012, з 16.03.2012 по 19.02.2013, з 05.03.2013 по 25.12.2013, з 21.04.2015 по 14.04.2016, з 19.04.2016 по 18.04.2017, з 25.05.2017 по 28.04.2018, з 06.07.2018 по 14.08.2018; та у вкладці до трудової книжки серії НОМЕР_2 , а саме: з 22.10.2018 по 15.02.2019, з 16.02.2019 по даний час, у зв`язку з відсутністю відомостей про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду Російської федерації за вказані періоди.

Позивач, не погодившись з таким рішенням відповідача, звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним відносинам, суд виходив з такого.

Зі змісту частини 3 статті 23 Загальної Декларації прав людини, пункту 4 частини 1 Європейської Соціальної хартії та частини 3 статті 46 Конституції України випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Призначення та перерахунок пенсій в органах Пенсійного фонду України проводиться відповідності до вимог Закону України №1058-ІV від 09.07.2003 "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058-ІV) та Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 в редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 № 13-1 (далі - Порядок №22-1).

Статтею 1 Закону України Про пенсійне забезпечення" №1788-ХІІ від 05.11.1991 (далі - Закон №1788-ХІІ) передбачено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону № 1058-IV цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Згідно зі статтею 56 Закону України №1788-ХІІ до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до статті 8 Закону № 1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

За приписами ч. 1 ст.26 Закону 1058-ІV, починаючи з 01.01.2018 право на призначення пенсії за віком після досягнення 60 років, мають особи за наявності страхового стажу, з 01.01.2020 по 31.12.2020 - не менше 27 років.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (ч. 2 ст. 24 Закону №1058-IV).

Відповідно до частини 2 статті 4 Закону №1058-IV якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Відповідно до вимог статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Статтею 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Згідно абзаців 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації "Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн" від 14.01.1993, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Аналіз наведеного вказує на те, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Як визначено статтею 1 Закону № 1058-ІV, страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, яке діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Згідно з статті 20 Закону №1058-ІV страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків із сум, виражених в іноземній валюті, здійснюється шляхом перерахування зазначених сум у національну валюту України за курсом валют, установленим Національним банком України на день обчислення страхових внесків.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до статті 106 Закону №1058-ІV виконавчі органи Пенсійного фонду накладають на посадових осіб, які вчинили правопорушення, адміністративні стягнення у разі, зокрема, несплати або несвоєчасної сплати страхових внесків, у тому числі авансових платежів; ухилення від взяття на облік або несвоєчасне подання заяви про взяття на облік страхувальника як платника страхових внесків.

За змістом вищезазначених норм, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

Відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Внаслідок невиконання страхувальником обов`язку по сплаті внесків позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на вказаному підприємстві, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Надаючи оцінку обставинам даної справи, суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постановах від 17.07.2019 (справа № 144/669/17) та від 20.03.2019 (справа № 688/947/17), згідно з якою несплата страхувальником страхових внесків не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу позивача періодів його роботи на такому підприємстві, оскільки працівник не несе відповідальності за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку сплати страхових внесків.

Поряд з цим, слід зазначити, що відповідності до статті 62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі по тексту також - Порядок №637).

Пунктом 1 Порядку № 637 передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 3 цього Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Як уже зазначалося судом, відповідачем позивачеві не зараховано до страхового стажу періоду роботи згідно записів у трудовій книжці серії НОМЕР_3 з 10.01.2005 по 15.04.2005, з 30.09.2005 по 14.03.2011, з 11.04.2011 по 28.07.2011, з 06.02.2012 по 07.03.2012, з 16.03.2012 по 19.02.2013, з 05.03.2013 по 25.12.2013, з 21.04.2015 по 14.04.2016, з 19.04.2016 по 18.04.2017, з 25.05.2017 по 28.04.2018, з 06.07.2018 по 14.08.2018; та у вкладці трудової книжки серії НОМЕР_4 з 22.10.2018 по 15.02.2019, з 16.02.2019 по даний час у зв`язку з відсутністю відомостей про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду Російської Федерації.

Згідно з записами у трудовій книжці НОМЕР_3 , ОСОБА_1 в ЗАТ "Трест "Севзаптрансстрой" з 10.01.2005 по 15.04.2005 працював помічником машиніста локомотиву на виробничій ділянці № 1, звільнений у зв`язку з пройденим терміном трудового договору; з 30.09.2005 по 14.03.2011 прийнятий на виробничу дільницю № 1 (машиніст), звільнений у зв`язку з пройденим терміном діючого спеціального права (дозвіл на роботу); з 11.04.2011 по 28.07.2011 прийнятий на посаду машиніста виробничого участку № 1, звільнений за власним бажанням; ТОВ "ЕнергоБудівнаКомпанія" - з 06.02.2012 по 07.03.2012 прийнятий машиністом локомотиву, звільнений з пройденим терміном діючого права; з 16.03.2012 по 19.02.2013 прийнятий машиністом залізно-дорожніх будівельних машин, звільнений у зв`язку з пройденим терміном діючого спеціального права; з 05.03.2013 по 25.12.2013 прийнятий машиністом залізно-дорожніх будівельних машин, звільнений за власним бажанням; ТОВ "Енергомонтаж" - з 21.04.2015 по 14.04.2016 прийнятий машиністом залізно-дорожніх будівельних машин, звільнений у зв`язку з розірванням трудового договору (закінчення терміну дії спеціального права); з 19.04.2016 по 18.04.2017 прийнятий машиністом залізно-дорожніх будівельних машин, звільнений у зв`язку з розірванням трудового договору (закінчення терміну дії патенту); з 25.05.2017 по 28.04.2018 прийнятий машиністом залізно-дорожніх машин, звільнений за власним бажанням працівника. Та вкладишу в трудову книжку НОМЕР_4 , що ОСОБА_1 з 22.10.2018 по 15.02.2019 прийнятий на посаду машиніста залізнодорожніх-будівельних машин на Прорабську ділянку, звільнений у зв`язку з розірванням трудового договору по бажанню працівника; з 16.02.2020 прийнятий на посаду машиніста залізнодорожних-будівельних машин на Прорабську ділянку -28.

Відповідно до довідки ТОВ "Енергомонтаж" від 16.10.2020 (вих. № 300 БС) про заробітну плату і періоду роботи позивача відомо, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дійсно працював на підприємстві ТОВ "Енергомонтаж" на посаді - машиніст залізно-дорожніх будівельних машин в такий період: з 21.04.2015 по 13.04.2016, з 19.04.2016 по 18.04.2017, з 25.05.2017 по 28.04.2018, з 06.07.2018 по 14.18.2018, з 22.10.2018 по 15.02.2019, з 16.02.2019 по 09.10.2020. В суму зачисленої заробітної плати за вказаний період не зараховані одноразові виплати і компенсації за невикористану відпустку. Відрахування страхових внесків були зроблені в межах зі встановленим в чинному законодавстві тарифом. Усі дані, що зазначені в довідці, підписані та затверджені замісником генерального директора Ломакіна С.В. , що також підтверджує особистим підписом той факт, що за період з 21.04.2015 по 13.04.2016, з 19.04.2016 по 18.04.2017, з 25.05.2017 по 28.04.2018, з 06.07.2018 по 14.08.2018, з 22.10.2018 по 15.02.2019 та з 16.02.2019 по 09.10.2020 відрахування до Пенсійного фонду Російської Федерації проводились у встановленому порядку.

Відмовляючи у зарахуванні до страхового стажу позивача періоду його роботи в Російській Федерації починаючи з 2005 по 2020 роки, що підтверджується записами трудової книжки НОМЕР_3 , вкладишу до трудової книжки НОМЕР_4 та довідки ТОВ "Енергомонтаж" від 16.10.2020 про заробітну плату і періоду роботи позивача, відповідач вказує на відсутність у ОСОБА_1 стажу роботи, що при призначенні пенсії зараховується виключно у випадку сплати страхових внесків.

Однак, на переконання суду, записи у трудовій книжці чітко містять відомості щодо роботи позивача на вищевказаному підприємстві у спірний період, а надання уточнюючої довідки тільки підтверджує трудовий стаж та відомості щодо періоду роботи позивача, де відрахування страхових внесків на території Російської Федерації були зроблені в межах встановленим чинному законодавстві тарифом.

Також суд вважає необхідним зазначити, що відповідно до пункту 4.1 № 22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою. Заяви про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії й поновлення виплати раніше призначеної пенсії приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.

Пунктом 4.2 вказаного Порядку передбачено, що орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у

тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Згідно з частиною 3 статті 44 Закону № 1058-ІV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Отже, з наведених норм чинного законодавства вбачається значний обсяг прав та обов`язків в органів Пенсійного фонду при вирішенні питання про призначення пенсії та перевірки наявного стажу роботи для її призначення. При цьому, відповідачем не надано суду доказів, які б підтверджували той факт, що ним вчинялись певні дії щодо здійснення зустрічної перевірки первинних документів для підтвердження спірних періодів.

На переконання суду, відповідачем не здійснено усіх необхідних дій, спрямованих на отримання відомостей, додаткових документів, на підставі яких можна додатково підтвердити страховий стаж позивача.

Водночас, необхідно зазначити, що позитивним обов`язком держави в цілому та її державних органів, у тому числі Пенсійного фонду України, є забезпечення можливості збереження на підприємствах первинних документів про роботу працівників від яких залежить виникнення і реалізації майнових прав громадянин при призначені пенсії. Не забезпечення належного зберігання вказаних документів на підприємствах, не витребування вичерпної інформації органами пенсійного фонду і невиконання своїх гарантійних функції державою, незалежно від надзвичайності підстав та, як наслідок, обмеження громадянам в реалізації та підтвердженні прав на пенсійне забезпечення, не повинно нівелювати або обмежувати конституційні права позивача.

Європейський Суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (пункт 59 рішення у справі "Мельниченко проти України" від 19.10.2004, пункт 50 рішення у справі "Чуйкіна проти України" від 13.01.2011, пункт 54 рішення у справі "Швидка проти України" від 30.10.2014, тощо).

Це означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.

Суд також наголошує, що щодо усіх періодів роботи позивача здійснені записи трудової книжки, які оформлені у відповідності до вимог чинного на момент внесення записів законодавства, жодних виправлень, закреслень тощо, не містять. Водночас, відповідач не ставить під сумнів достовірність та точність внесених до трудової книжки записів про роботу позивачем.

Водночас, суд звертає увагу на принцип пропорційності, який вимагає співрозмірного обмеження прав і свобод людини для досягнення публічних цілей - органи влади, зокрема, не можуть покладати на громадян зобов`язання, що перевищують межі необхідності, які випливають із публічного інтересу, для досягнення цілей, які прагнуть досягнути за допомогою застосовуваної міри (або дій владних органів). Вказаний принцип передбачає наявність розумного співвідношення між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе індивідуальний і надмірний тягар.

Так, сплата страхових внесків, як єдина підстава у відмові призначення пенсії є протиправною, оскільки покладає на пенсіонера надмірний індивідуальний тягар.

З огляду на вищезазначене, суд приходить до висновку про визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ у Вінницькій області № 40 від 09.09.2020.

Надаючи правову оцінку обраного позивачем способу захисту шляхом зобов`язання відповідача вчинити дії, варто зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. The United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005 (заява № 38722/02).

Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

При цьому, адміністративний суд з урахуванням фактичних обставин зобов`язаний здійснити ефективний захист порушених прав, а не лише констатувати факт наявності неправомірних дій. Для цього адміністративний суд наділений відповідними повноваженнями, зокрема, частиною 4 статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Аналіз зазначених норм у їх взаємозв`язку зі статтями 2, 5 КАС України свідчить про те, що такі повноваження суд реалізує у разі встановленого факту порушення прав, свобод чи інтересів позивача, що зумовлює необхідність їх відновлення належним способом у тій мірі, у якій вони порушені. Зміст вимог адміністративного позову, як і, відповідно, зміст постанови, має виходити з потреби захисту саме порушених прав, свобод та інтересів у цій сфері.

Оскільки під час розгляду справи суд дійшов висновку про протиправність рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії у зв`язку з незарахуванням періодів роботи у Російські Федерації, то з метою ефективного захисту порушених прав позивача необхідно зобов`язати ГУ ПФУ у Вінницькій області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи з 10.01.2005 по 15.04.2005, з 30.09.2005 по 14.03.2011, з 11.04.2011 по 28.07.2011, з 06.02.2012 по 07.03.2012, з 16.03.2012 по 19.02.2013, з 05.03.2013 по 25.12.2013, з 21.04.2015 по 14.04.2016, з 19.04.2016 по 18.04.2017, з 25.05.2017 по 28.04.2018, з 06.07.2018 по 14.08.2018, з 22.10.2018 по 15.02.2019, з 16.02.2019 відповідно до трудової книжки НОМЕР_3 , вкладки в трудову книжку НОМЕР_4 та довідки по заробітну плату № 300-БС від 16.10.2020, виданої ТОВ "Енергомонтаж", та призначити позивачеві пенсію за віком, починаючи з дня звернення із заявою про призначення пенсії, з 01.09.2020.

За приписами вимог пункту 4 частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Частиною 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На підставі викладеного, зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності та з урахуванням того, що позивачем доведено, правомірність пред`явленого позову, а відповідачем доводи позовної заяви не були спростовані, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню повністю.

Визначаючись щодо розподілу судових витрат суд виходив з того, що згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відтак, на користь позивача підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача понесені ним судові витрати зі сплати судового збору.

Керуючись ст.ст. 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 40 від 09.09.2020 про відмову ОСОБА_1 у призначені пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи з 10.01.2005 по 15.04.2005, з 30.09.2005 по 14.03.2011, з 11.04.2011 по 28.07.2011, з 06.02.2012 по 07.03.2012, з 16.03.2012 по 19.02.2013, з 05.03.2013 по 25.12.2013, з 21.04.2015 по 14.04.2016, з 19.04.2016 по 18.04.2017, з 25.05.2017 по 28.04.2018, з 06.07.2018 по 14.08.2018, з 22.10.2018 по 15.02.2019, з 16.02.2019 відповідно до трудової книжки НОМЕР_3 , вкладки в трудову книжку НОМЕР_4 та довідки по заробітну плату № 300-БС від 16.10.2020, виданої ТОВ "Енергомонтаж", та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком, починаючи з дня звернення із заявою про призначення пенсії, з 01.09.2020.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області витрати зі сплати судового збору в сумі 840,80 (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 )

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100, )

Суддя Вільчинський Олександр Ванадійович