Справа № 460/1778/20
Суддя: У.М. Нор
Дата ухвалення: 2021-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

29 січня 2021 року м. Рівне №460/1778/20

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Нор У.М. розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом

ТОВ "ХАВЕСТ-АГРО"
доГоловного управління Державної податкової служби у Рівненській області
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
В С Т А Н О В И В:

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "ХАВЕСТ-АГРО" до Головного управління ДПС у Рівненській області, у якій позивач просить суд (з урахуванням зміни предмету позову) визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення:

від 26.09.2019 № 2, згідно з яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «Податок на прибуток іноземних юридичних осіб» на суму 45502,88 грн, з яких: 30402,30 грн за податковими зобов`язаннями; 9100,58 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами);

від 27.09.2019 № 5, згідно з яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податків та зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб, пені на суму 50032,86 грн, з яких: 48921,04 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами); 1110,82 грн пеня;

від 27.09.2019 № 5, згідно з яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податків та зборів, у тому числі з військового збору, пені на суму 9792,34 грн, з яких: 9710,31 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами); 82,03 грн пеня;

від 06.02.2020 № 1, згідно з яким відповідачем застосовано до позивача штраф за відсутність реєстрації податкових накладних в сумі 213 225,00 грн;

від 06.02.2020 № 1, згідно з яким відповідачем зменшено суму від`ємного значення позивача, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на 426 449 грн.

В обґрунтування позову (з урахуванням зміни предмету позову), позивач вказує на те, що податкове повідомлення-рішення № 2 від 26.09.2019 є протиправним, оскільки товариство, як платник єдиного податку не зобов`язано подавати декларацію з податку на прибуток, а тому остання і не подавалась контролюючому органу. При цьому сума податку донарахована за цим рішенням повністю сплачена позивачем з доходів нерезидента. Щодо протиправності податкових повідомлень-рішень №№ 5, 5 від 27.09.2019 зазначив, що відповідачем неправильно застосовано норму ПКУ для визначення штрафних санкцій внаслідок чого вони безпідставно нараховані у більшому розмірі. Також зауважив, про не врахування відповідачем того, що ряд працівників позивача мали у перевіреному періоді податкові соціальні пільги, а тому податок на доходи таких осіб мав сплачуватися платником у меншій сумі, що не проаналізовано ревізорами у акті перевірки. Також вказав про безпідставність нарахування відповідачем пені. Щодо незаконності податкових повідомлень-рішень №№ 1, 1 зазначив, що податковий кредит позивачем по придбаним ним мішкам формувався на основі первинних бухгалтерських документів та сформованих і зареєстрованих контрагентами позивача податкових накладних зареєстрованих в ЄПРН. Зауважив, що він лише відшкодовував вартість мішко-тари контрагентам в яку фасувався цукор, окремо її не купляючи. На баланс зазначені мішки він не ставив і надалі, реалізовуючи цукор, вартість цієї тари входила у вартість товару, що продавався. Тому у товариства не було підстав для реєстрації окремих податкових накладних в ЄПРН на продаж мішків по господарським операціям з реалізації цукру. З наведеного просив задовольнити позовні вимоги.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, у якому заперечив проти заявлених позовних вимог. Вказав, що плановою перевіркою позивача встановлено безпідставне заниження ним податку на доходи нерезидента із джерелом його походження з України на 36402,30 грн, оскільки ТОВ «ХАВЕСТ-АГРО» утримано та перераховано до бюджету податок на нерезидента із джерелом походження з України, проте не подано до Дубенської ОДПІ (Млинівське відділення) Головного управління ДФС у Рівненській області декларацію з податку на прибуток підприємства та додаток ПН до рядка 23 декларації за звітний 2017 рік та не задекларовано зазначену суму податку. Також зазначив, що факт здійснення платником податків порушень, за які передбачена штрафна санкція за ст.127 Податкового кодексу України не спростований позивачем і полягає у несплаті нараховних платником сум податку на доходи фізичних осіб та військового збору разом із сплатою заробітної плати. Разом з тим наголосив, що податкова соціальна пільга не застосовується до оподаткування доходів військовим збором та у разі виплати працівникам авансу, а розрахунок штрафу і пені проведений на підставі положень чинного законодавства. Також зазначив, що позаплановою перевіркою платника зафіксовані порушення ПК України в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету на суму 486986 грн, в т. ч. червень 2019р. на суму 486986 грн., та завищено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного (податкового) періоду за червень 2019 року на суму 1778808 грн, а також товариством не складено та не зареєстровано в єдиному державному реєстрі податкових накладних, податкові накладні за червень 2019 року по операціях з передачі готової продукції - цукру білого на зберігання на суму ПДВ 1 839 344,53 грн, по операціях з придбання п/пропіленових мішків, які станом на 30.06.2019 відсутні на балансі підприємства та по яких до перевірки не представлено будь-яких бухгалтерських документів на їх використання (продаж) на суму ПДВ 426449,03 грн. Тому, при прийнятті цього рішення відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. З цих підстав представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Інші заяви по суті спору від сторін до суду не надходили.

Ухвалою від 27.04.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі, визначено справу до судового розгляду за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі на 26.05.2020.

26.05.2020 судовий розгляд не відбувся у зв`язку з перебуванням головуючого судді Нор У.М. у відпустці, відтак ухвалою від 01.06.2020 підготовче судове засідання відкладено до 16.06.2020.

Ухвалою від 16.06.2020 продовжити строк підготовчого провадження на тридцять днів, відкласти підготовче судове засідання у справі до 15.07.2020.

Ухвалою від 15.07.2020 відкладено підготовче судове засідання у справі до 05.08.2020.

У судовому засіданні 05.08.2020 судове засідання відкладено до 22.09.2020, для надання можливості представнику позивача подати відповідь на відзив.

22.09.2020 судове засідання у справі не відбулось, у зв`язку із перебуванням судді Нор У.М. у щорічній відпустці у період, розгляд справи відкладено до 20.10.2020.

Ухвалою від 20.10.2020 закрито підготовче провадження у справі та призначено розгляд справи по суті на 24.11.2020.

24.11.2020 суд відклав розгляд справи до 09.12.2020, з підстав подання клопотання сторони про відкладення розгляду справи.

У судовому засіданні 09.12.2020 оголошено перерву до 13.01.2021.

У судове засідання, призначене на 13.01.2021, сторони не прибули. Про дату, місце і час судового розгляду повідомлялися належним чином.

До початку судового засідання сторони подали через ВДЗ (канцелярію) суду заяви про розгляд справи без їх участі.

Враховуючи подані клопотання та відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази, суд встановив такі обставини справи та фактичні правовідносини сторін.

ТОВ «ХАВЕСТ-АГРО» є юридичною особою, зареєстрованою у встановленому законом порядку, про що до Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесений запис від 09.03.2004 за № 006. Основний вид економічної діяльності - код КВЕД 01.11 «Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур» (а.с. 14, т.1). Вказане товариство є платником податку на додану вартість та платником єдиного податку четвертої групи (а.с. 15-16, т.1).

З 05.08.2019 по 23.08.2019 посадовими особами відповідача було проведено документальну планову виїзну перевірку діяльності ТОВ «ХАВЕСТ-АГРО» за період з 01.07.2016 по 30.06.2019. За результатами проведеної перевірки ревізорами складено акт перевірки від 02.09.2019 № 2/17-00-05-01/32631567 (надалі - Акт № 2), який отриманий позивачем 02.09.2019.

Так, у Акті №2 (а.с. 17-61, т.1) зафіксовані наступні порушення податкового законодавства встановлені у ході здійснення перевірки платника податків:

пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1. статті 187, пункту 188.1 статті 188, пункту 198.5. статті 198 Податкового кодексу України (далі-ПК України), встановлено заниження податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету на суму 2614189 грн, в т.ч. за січень 2019 року - 1954942 грн, лютий 2019 року - 172261 грн, червень 2019 року на суму 486986 грн та завищено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного (податкового) періоду за червень 2019 року на суму 1778808 грн;

пункту 201.1 пункту 201.10 статті 201 ПК України, а саме ТОВ «ХАВЕСТ-АГРО» не складено та не зареєстровано в єдиному державному реєстрі податкових накладних податкові накладні за грудень 2018 року на суму ПДВ 2127203 грн в результаті заниження бази оподаткування, по операціях з передачі готової продукції цукру білого на зберігання на суму ПДВ 1 839 344,53 грн, по операціях з придбання п/пропіленових з. які станом на 30.06.2019р. відсутні на балансі підприємства та по яких до перевірки не представлено будь-яких бухгалтерських документів на їх використання (продаж) на суму ПДВ 426449.03 грн, всього на загальну суму ПДВ 4392997 грн;

пункту 36.1 статті 36, пункту 103.9 статті 103, частини б) підпункту 141.4.1, підпункту 141.4.2 статті 141 ПК України ТОВ «ХАВЕСТ-АГРО» занижений податок на доходи нерезидента із джерелом його походження з України (код платежу - 11020500) на 36402,30 грн за звітний період - 2017 рік, яке виникло в результаті того, що при виплаті у 2017 нерезиденту Фермерському господарству "Шютте ГмбХ", ФРН, доходу у вигляді дивідендів в сумі 364 023,00 грн ТОВ «ХАВЕСТ-АГРО» утримано та перераховано до бюджету податок на нерезидента із джерелом походження з України в сумі 36 402,30 грн., проте не подано до Дубенської ОДПІ (Млинівське відділення) Головного управління ДФС у Рівненській області декларацію з податку на прибуток підприємства та додаток ПН до рядка 23 декларації за звітний 2017 рік та не задекларовано зазначену суму податку;

пункту 46.1 статті 46, пункту 48.1 статті 48, пункту 103.9 статті 103, пункту 137.4, підпункту б) пункту 137.5 статті 137, пункту 297.5 статті 297 ПК України, наказу Міністерства Фінансів України «Про затвердження форми Податкової декларації з податку на прибуток підприємства» від 20.10.2015 №897, ТОВ «ХАВЕСТ-АГРО» не подано до Дубенської ОДПІ (Млинівське відділення) податкову декларацію з податку на прибуток підприємства та додаток ПН до рядка 23 декларації за 2017 рік, та не задекларовано суму виплаченого нерезиденту доходу із джерелом походження з України в розмірі 364 023,00 грн та утриманого з джерела виплати податку на доходи нерезидента в розмірі 36 402,30 грн згідно Протоколу загальних зборів учасників ТОВ «ХАВЕСТ-АГРО» №3/16 від 12.12.2016 та Протоколу №5/16 від 29.12.2016 про внесення змін до Протоколу №3/16 від 12.12.2016 про спрямування нерозподіленого прибутку на виплату дивідендів за 2015 рік учаснику Фермерському господарству "Шютте ГмбХ", ФРН, яке є власником 11,54 % статутного капіталу;

пункту 51.1 статті 51, глави 2 підпункту «б» пункту 176.2 статті 176 розділу IV ПК України, розділу ІІІ «Порядку заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку і сум утриманого з них податку», а саме: подання податкових розрахунків за формою 1ДФ за 3 квартал 2016 року, 1,3 квартали 2017 року, 3 квартал 2018 року не у повному обсязі, з недостовірними відомостями та з помилками;

несплата (неперерахування) до бюджету податковим агентом - ТОВ «Хавест-Агро» сум належного до сплати податку на доходи фізичних осіб після настання граничних термінів сплати податку до бюджету, передбачених пунктом 168.1. статті 168 ПК України, у випадку коли виплата доходу на користь платників податку передувала сплаті податку на доходи фізичних осіб;

неподання податковим агентом ТОВ «Хавест-Агро» платіжних доручень для перерахування належного до сплати податку на доходи фізичних осіб за граничними термінами сплати податку до бюджету, передбаченими пунктом 168.1 статті 168 Податкового кодексу за період з 01.07.2016 по 30.06.2019 (див. Реєстр №1), а саме: 22.11.2016 в сумі 529,19 грн, 16.12.2016 в сумі 142,96 грн, 22.12.2016 в сумі 149,79 грн, 29.12.2016 в сумі 332,29 грн, 24.01.2017 в сумі 0,50 грн, 10.02.2017 в сумі 722,66 грн, 22.02.2017р. в сумі 743,40 грн, 07.03.2017 в сумі 823,30 грн., 21.03.2017 в сумі 882,58 грн, 12.04.2017 в сумі 548,02грн., 24.04.2017 в сумі 1029,13грн., 05.05.2017 в сумі 8255,96 грн, 22.05.2017 в сумі 287,58 грн, 22.06.2017 в сумі 1045,49 грн, 11.12.2017 в сумі 755,80 грн, 05.01.2018 в сумі 38830,49 грн, 12.01.2018 в сумі 355,34 грн, 23.01.2018 в сумі 3365,45 грн, 02.02.2018 в сумі 36583,98 грн, 22.02.2018 в сумі 1658,29 грн, 21.03.2018 в сумі 502,36 грн, 23.04.2018 в сумі 2781,55 грн, 22.05.2018 в сумі 3282,02 грн, 22.06.2018 в сумі 2554,58грн, 22.08.2018 в сумі 3468,15грн, 30.08.2018 в сумі 227,80 грн, 24.09.2018 в сумі 2527,62 грн, 22.10.2018 в сумі 3638,91грн, 22.11.2018 в сумі 2080,59 грн, 21.12.2018 в сумі 220,64 грн, 06.02.2019 в сумі 24944,83 грн, 22.02.2019 в сумі 8760,35 грн, 27.02.2019 в сумі 2375,51 грн, 20.03.2019 в сумі 6845,48 грн, 22.03.2019 в сумі 447,20грн, в 08.04.2019 в сумі 5308,53грн, 23.04.2019 в сумі 9956,53 грн, 26.04.2019 в сумі 5428,53грн, 14.05.2019 в сумі 1486,79 грн, 22.05.2019 в сумі 10054,49 грн, 31.05.2019 в сумі 1063,37грн, 20.06.2019р. в сумі 3963,72грн.;

несплата (неперерахування) до бюджету податковим агентом - ТОВ «Хавест-Агро» сум належного до сплати військового збору, після настання граничних термінів сплати збору до бюджету, передбачених пунктом 168.1. статті 168 Податкового кодексу України, у випадку коли виплата доходу на користь платників податку передувала сплаті військового збору;

неподання податковим агентом ТОВ «Хавест-Агро» платіжних доручень для перерахування належного до сплати військового збору за граничними термінами сплати податку до бюджету, передбаченими пунктом 168.1 статті 168 Податкового кодексу за період з 01.07.2016 року по 30.06.2019 року, а саме: 22.09.2016 в сумі 4,96 грн, 21.10.2016 в сумі 4,97 грн, 22.11.2016р. в сумі 44,10 грн, 16.12.2016 в сумі 11,91 гр., 23.01.2017 в сумі 21,90 грн, 24.01.2017 в сумі 73,27 грн,10.02.2017 в сумі 60,22 грн., 07.03.2017 в сумі 68,61 грн, 12.04.2017 в сумі 45,67 грн, 05.05.2017 в сумі 704,67грн., 22.06.2017 в сумі 3,79 грн, 22.08.2017 в сумі 103,95 грн, 23.08.2017 в сумі 37,78 грн., 05.01.2018 в сумі 1042,81 грн, 12.01.2018 в сумі 29,61грн, 23.01.2018 в сумі 792,29 грн, 02.02.2018 в сумі 2707,54 грн, 09.02.2018 в сумі 27,23грн, 22.02.2018 в сумі 1211,18 грн, 02.03.2018 в сумі 1028,60 грн, 21.03.2018 в сумі 305,00грн, 22.05.2018 в сумі 23,50 грн, 22.06.2018 в сумі 96,21 грн, 22.08.2018 в сумі 122,35 грн, 30.08.2018 в сумі 18,98 грн, 22.11.2018 в сумі 90,05грн., 22.02.2019 в сумі 563,36 грн, 27.02.2019 в сумі 197,96 грн, 20.03.2019 в сумі 570,47 грн, 22.03.2019 в сумі 37,27 грн, 08.04.2019 в сумі 442,38 грн, 23.04.2019 в сумі 513,04грн., 26.04.2019 в сумі 135,70 грн, 14.05.2019 в сумі 222,21 грн, 22 55.2019 в сумі 886,19грн., 31.05.2019 в сумі 88,61 грн, 20.06.2019 в сумі 513,64 грн;

пункту 4 4.2 статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та розділу III Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого Наказом МФУ від 14.04.2015 № 435, товариством несвоєчасно подано звіт за грудень 2018р. з порушенням термінів подачі подано 22.01.2019, а граничний термін подачі 21.01.2019.

Надалі, 13.09.2019 позивач надіслав контролюючому органу заперечення № 357 від 13.09.2019 на акт № 2 (надалі - заперечення № 357). Заперечувались висновки акту перевірки стосовно обчислення ПДВ, несвоєчасної сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору, недекларування податку на доходи нерезидентів (а.с. 62-71, т.1).

24.09.2019 відповідач листом № 770/10/17-00-05-01-01 відхилив заперечення № 357 в частині несвоєчасної сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору; неподання звітності з податку на доходи нерезидентів, а в частині обчислення ПДВ в листі № 770 вказано про призначення наказом № 242 від 24.09.2019 позапланової перевірки (а.с.72-81, т.1).

На підставі висновків викладених у акті перевірки №2 відповідач прийняв такі податкові повідомлення- рішення:

№ 2 від 26.09.2019, яким ТОВ «Хавест-Агро» донараховано 36402,30 грн податку на доходи іноземних юридичних осіб, а також застосовано штрафну санкцію в розмірі 9100,58 грн., всього - 45 502,88 грн (а.с.84, т.1);

№ 5 від 27.09.2019, яким до позивача застосовано штраф з податку на доходи фізичних осіб в сумі 148 921,04 грн. та розраховано пеню в сумі 1110.82 грн.. всього - 150 031,86 грн (а.с.86, т.1)

№5 від 27.09.2019, яким до товариства застосовано штраф з військового збору в сумі 9710,31 грн. та розраховано пеню в сумі 82,03 грн., всього - 9 792,34 грн.

09.10.2019 позивач у порядку адміністративного оскарження подав скарги до ДПС України на податкове повідомлення- рішення № 2 від 26.09.2019, а також на податкові повідомлення-рішення №№ 5, 5 від 27.09.2019 (а.с. 90-94, т.1), які були залишені 11.12.2019 та 12.12.2019 ДПС України без задоволення (а.с.135-141, т.1).

28.10.2019 за результатами позапланової перевірки позивача з питань дотримання податкового законодавства за період з 01.07.2016 по 30.06.2019 відповідачем складено акт № 245/17-03-05-01/32631567 (надалі- Акт№245), яким встановлені наступні порушення (а.с. 95-107, т.1):

пункту 189.1 статті 189, пункту198.5. статті 198 ПК України в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету на суму 486986 грн, в т. ч. червень 2019р. на суму 486986 грн., та завищено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного (податкового) періоду за червень 2019 року на суму 1778808 грн;

пункту 201.1, пункту 201.10 статті 201 ПК України, а саме ТОВ «ХАВЕСТ-АГРО» не складено та не зареєстровано в єдиному державному реєстрі податкових накладних, податкові накладні за червень 2019 року по операціях з передачі готової продукції - цукру білого на зберігання на суму ПДВ 1 839 344,53 грн, по операціях з придбання п/пропіленових мішків, які станом на 30.06.2019 відсутні на балансі підприємства та по яких до перевірки не представлено будь-яких бухгалтерських документів на їх використання (продаж) на суму ПДВ 426449,03 грн, всього на загальну суму ПДВ 2265794 грн.

07.11.2019 позивач подав заперечення № 408 на акт перевірки № 245 (а.с. 110-118, т.1), які за результатами розгляду були залишені відповідачем без задоволення листом від 15.11.2019 № 2479/10/17-00-00-05-01 (а.с. 119-122, т.1).

На підставі акту №245 19.11.2019 відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення №№ 1, 1, 1 (а.с. 123-125, т.1), які надалі були скасовані у порядку адміністративного оскарження рішенням ДПС України від 31.01.2020 № 4064/6/99-00-08-05- 01-06 (а.с. 138-148).

Натомість 06.02.2020 відповідачем замість податкових повідомлень-рішень №№ 1, 1, 1 від 19.11.2019 винесені нові податкові повідомлення-рішення (а.с. 149-151, т.1):

№ 1, яким зменшено суму від`ємного значення позивача, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на 426 449 грн;

№ 1, яким відповідачем застосовано до позивача штраф за відсутність реєстрації податкових накладних в сумі 213 225,00 грн.

Відповідно до акту про списання товарів № 937 від 31.12.2018, ТОВ «Хавест-Агро» були списані 200 мішків загальною вартістю 400 грн (а.с. 164, т.1).

Згідно з предметом договору № 173 від 18.09.2018 з додатками (а.с. 165-167, т.1), укладеного між позивачем і ПрАТ «Гнідавський цукровий завод» є зобов`язання сторін щодо виробництва, доставки та переробки цукрових буряків для виробництва цукру.

Відповідно до пункту 4.4 цього Договору, при одержанні цукру підприємством відшкодовує заводу вартість мішків згідно виставленого заводом рахунку.

Аналогічну вимогу встановлено і в п.4.4 Договору № 247ЦБ/17 від 24.11.2017 купівлі-продажу та переробки на давальницьких умовах цукрових буряків урожаю 2017 року для виробництва цукру квоти «А», укладеного позивачем із ТОВ «Радехівський цукор» (а.с. 169-174, т.1).

У періоді, що перевірявся податковим органом, позивачем було куплено у зазначених контрагентів мішків у кількості 234919 штук на загальну суму 2558694,19 грн в т. ч. ПДВ 426449 грн. По кожній з таких операцій продавці сформували й зареєстрували для покупця відповідні податкові накладні, що стало підставою для формування позивачем податкового кредиту по ПДВ про що зазначено в акті.

Згідно з долученими до матеріалів справи відомостями обліку остаточних розрахунків за прийнятий цукровий буряк урожаю 2018 року від 10.12.2018 ПрАТ «Гнідавський цукровий завод» нараховано до видачі підприємству 4420,052 т. цукру. Водночас, заводом складено видаткову накладну № 3352 від 10.12.2018 та податкову накладну №198 від 10.12.2018 на передачу 88401 мішків на загальну суму 1023683,58 грн. з ПДВ (а.с. 177-180, т.1).

Не погодившись з прийнятими відповідачем податковими повідомленнями-рішеннями: № 2 від 26.09.2019, № 5 і № 5 від 27.09.2019, № 1 та № 1 від 06.02.2020 позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № 2 від 26.09.2019 суд акцентує увагу на такому.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів врегульовані положеннями Податкового кодексу України (надалі також - ПК України), що підлягає застосуванню у редакції на момент виникнення спірних правовідносин.

Згідно з пунктом 291.1 статті 291 ПК України у цій главі встановлюються правові засади застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності, а також справляння єдиного податку.

Спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності (пункт 291.2 статті 291 ПК України).

У пункті 291.3 статті 291 ПК України визначено, що юридична особа чи фізична особа-підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.

Згідно з пунктом 4 пункту 291.4 статті 291 ПК України до четвертої групи платників єдиного податку, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, віднесені сільськогосподарські товаровиробники, зокрема - юридичні особи незалежно від організаційно-правової форми, у яких частка сільськогосподарського товаровиробництва за попередній податковий (звітний) рік дорівнює або перевищує 75 відсотків.

Відповідно до пункту 297.1 статті 297 ПКУ платники єдиного податку звільняються від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з низки податків та зборів, зокрема - з податку на прибуток.

Згідно з пунктом 297.5 статті 297 ПКУ платник єдиного податку, який здійснює на користь нерезидента - юридичної особи будь-які виплати з доходів із джерелом їх походження з України, отриманим таким нерезидентом, здійснює нарахування та сплату податку з доходів нерезидента в порядку, розмірі та у строки, встановлені розділом III цього Кодексу.

Відповідно до статті 10 Угоди між Україною і Федеративною Республікою Німеччина «Про уникнення подвійного оподаткування стосовно податків на доход і майно» (дата підписання - 03.07.95, дата ратифікації - 22.11.95, дата набрання чинності - 04.10.96) дивіденди, що сплачуються компанією, яка є резидентом однієї Договірної Держави, резиденту другої Договірної Держави, можуть оподатковуватись у цій другій Державі.

Однак такі дивіденди можуть також оподатковуватись у Договірній Державі, резидентом якої є компанія, що сплачує дивіденди, відповідно до законодавства цієї Держави, але якщо одержувач фактично має право на дивіденди, податок, що стягується таким чином, не повинен перевищувати:

a) 5 процентів валової суми дивідендів, якщо право на дивіденди фактично має компанія (на відміну від товариства) і ця компанія є власником принаймні 20 процентів капіталу компанії, яка сплачує дивіденди;

b) 10 процентів валової суми дивідендів в усіх інших випадках.

Під час виплати дивідендів виконувались умови, визначені Угодою між Україною і Федеративною Республікою Німеччина «Про уникнення подвійного оподаткування стосовно податків на доход і майно».

Порядок застосування міжнародного договору України про уникнення подвійногоІ шаткування стосовно повного або часткового звільнення від оподаткування доходів нерезидентів із джерелом їх походження з України визначено статтею 103 ПКУ.

У свою чергу пунктом 103.9 статті 103 ПКУ Особа, яка виплачує доходи нерезидентові, зобов`язана у разі здійснення у звітному періоді (кварталі) виплат нерезидентам доходів із джерелом їх походження з України подавати контролюючому органу за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) звіт про виплачені доходи, утримані та перераховані до бюджету податки на доходи нерезидентів у строки та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Форма для такого звітування передбачена у Додатку ПН до рядка 23 Податкової декларації з податку на прибуток підприємства, затвердженого наказом Міністерства фінансів України «Про затвердження форми Податкової декларації з податку на прибуток підприємства» від 20.10.2015 за №897.

Відповідно до пункту 46.1 статті 46 ПКУ податкова декларація, розрахунок, звіт (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов`язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Згідно зі статтею 49 ПКУ податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.

Платник податків зобов`язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об`єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є. Цей абзац застосовується до всіх платників податків, в тому числі платників, які перебувають на спрощеній системі оподаткування обліку та звітності.

Відповідальність за неподання або несвоєчасне подання податкової звітності передбачена п. 120.1 ст. 120 Кодексу.

Так, неподання або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов`язаними нараховувати і сплачувати податки та збори, податкових декларацій (розрахунків), а також іншої звітності, обов`язок подання якої до контролюючих органів передбачено Кодексом, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 170 грн за кожне таке неподання або несвоєчасне подання. Ті самі дії, вчинені платником податків, до якого протягом року було застосовано штраф за таке порушення, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 1 020 грн за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

З аналізу наведених положень законодавства суд дійшов висновку, що платники єдиного податку при виплаті дивідендів нерезиденту відповідно до умов міжнародних договорів зобов`язані у разі здійснення у звітному періоді (кварталі) виплат нерезидентам доходів із джерелом їх походження з України подавати контролюючому органу за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) звіт про виплачені доходи, утримані та перераховані до бюджету податки на доходи нерезидентів у строки та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Так, 26.09.2019 податковий орган виніс податкове повідомлення-рішення № 2, яким ТОВ «Хавест-Агро» донараховано 36402,30 грн податку на доходи іноземних юридичних осіб, а також застосовано штрафну санкцію в розмірі 9100,58 грн., всього - 45 502,88 грн.

Вказане рішення було прийняте відповідачем на підставі акту перевірки №2 у зв`язку з порушенням позивачем пункту 36.1 статті 36, пункту 103.9 статті 103, частини б) підпункту 141.4.1, підпункту 141.4.2 статті 141 ПК України ТОВ «ХАВЕСТ-АГРО» занижений податок на доходи нерезидента із джерелом його походження з України (код платежу - 11020500) на 36402,30 грн за звітний період - 2017 рік, яке виникло в результаті того, що при виплаті у 2017 нерезиденту Фермерському господарству "Шютте ГмбХ", ФРН, доходу у вигляді дивідендів в сумі 364 023,00 грн ТОВ «ХАВЕСТ-АГРО» утримано та перераховано до бюджету податок на нерезидента із джерелом походження з України в сумі 36 402,30 грн, проте не подано до Дубенської ОДПІ (Млинівське відділення) Головного управління ДФС у Рівненській області декларацію з податку на прибуток підприємства та додаток ПН до рядка 23 декларації за звітний 2017 рік та не задекларовано зазначену суму податку.

Суд з`ясував, що позивач є платником єдиного податку четвертої групи і в силу вимог пункту 297.1 статті 297 ПКУ звільнений від подання податкової звітності з низки податків та зборів, зокрема - з податку на прибуток.

Однак, як зазначалось вище, ТОВ «ХАВЕСТ-АГРО» сплачено дивіденди у розмірі 364 023,00 грн Фермерському господарству "Шютте ГмбХ", ФРН з яких утримано та перераховано до бюджету податок на нерезидента в сумі 36 402,30 грн, згідно з нормами Угоди між Україною і Федеративною Республікою Німеччина «Про уникнення подвійного оподаткування стосовно податків на доход і майно», що не заперечується сторонами.

Відтак, суд погоджується з твердженнями відповідача про те, що платник податків повинен був дотриматись пункту 103.9 статті 103 ПКУ і подати до контролюючого органу звіт про виплачені доходи, утримані та перераховані до бюджету податки на доходи нерезидентів по вказаній виплаті на користь ФГ "Шютте ГмбХ", ФРН, однак цього не зробив.

Проте, відповідальність за це порушення передбачена п. 120.1 ст. 120 Кодексу у виді накладення штрафу в розмірі 170 грн за неподання декларації.

Так, відповідачем у акті перевірки вказано, що заниження податку на прибуток нерезидентів товариством відбулося внаслідок неподання позивачем податкової звітності, що, на думку, суду є помилковим висновком, оскільки такий податок у належному розмірі 10% від сплачених дивідендів був фактично нарахований і сплачений позивачем своєчасно і у повному обсязі. А ще одна сплата цього податку є нічим іншим, як подвійне оподаткування позивача по одній операції.

Тому донарахування грошового зобов`язання 36402,30 грн податку на доходи іноземних юридичних осіб, а також застосування штрафної санкції в розмірі 9100,58 грн., всього - 45 502,88 грн здійснено відповідачем безпідставно.

З наведеного суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення № 2 від 26.09.2019 є протиправним і підлягає скасуванню.

Щодо позовних вимог про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень № 5 та №5 від 27.09.2019 суд зауважує наступне.

відповідно до підпункту 14.1.180 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - це юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV вказаного Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV вказаного Кодексу.

Підпунктом 162.1.3 пункту 162.1 статті 162 ПК України визначено, що платником податку з доходів фізичних осіб є, зокрема, податковий агент.

Згідно з нормами підпунктів 168.1.1, 168.1.2, 168.1.5, 168.1.6 пункту 168.1 статті 168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу. Податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету. Якщо оподатковуваний дохід нараховується податковим агентом, але не виплачується (не надається) платнику податку, то податок, який підлягає утриманню з такого нарахованого доходу, підлягає перерахуванню до бюджету податковим агентом у строки, встановлені цим Кодексом для місячного податкового періоду. Для цілей цього розділу та пункту 54.2 статті 54 цього Кодексу під терміном «граничний термін сплати до бюджету податку» розуміються строки сплати податку, визначені цим пунктом.

Так, відповідно до підпункту 127.1 статті 127 ПК України ненарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. Ті самі дії, вчинені повторно протягом 1095 днів, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 50 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. Дії, передбачені абзацом першим цього пункту, вчинені протягом 1095 днів втретє та більше, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 75 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Отже, відповідальність за правопорушення, передбачене статтею 127 ПК України, може наставати у разі, коли платник податків, у тому числі податковий агент, допускає бездіяльність щодо нарахування, утримання та/або сплати (перерахування) податків до або під час виплати доходу на користь іншого платника, тобто взагалі відсутній факт виконання вказаних обов`язків платником податків (податковим агентом).

При цьому обов`язковою умовою для притягнення платника податків до відповідальності за вказаною статтею ПК України є встановлення обставин чи відбулася у спірному випадку виплата доходу, в які строки, чи сплачено податок на доходи фізичних осіб до або під час виплати доходу або у разі невиплати доходу у строки, встановлені ПК України для місячного податкового періоду.

Кваліфікуючою ознакою для застосування відповідальності відповідно до статті 127 Податкового кодексу України в даному спорі є порушення саме податковим агентом встановлених правил щодо утримання податку у джерела виплати доходу. Джерелом виплати доходу є заробітна плата, з якої податковим агентом утримано податок на доходи фізичних осіб, але не перераховано у встановлені терміни до бюджету.

Положення статті 126 Податкового кодексу України щодо застосування штрафної санкції застосовується у випадку, коли має місце несвоєчасність сплати платником податків узгодженої суми грошового зобов`язання. При цьому розмір такої санкції прямо залежить від часу затримки такої сплати.

Тобто, у разі якщо платник податків не сплачує суми самостійно визначеного грошового зобов`язання протягом строків, передбачених Податковим кодексом України, такий платник податків притягується до відповідальності відповідно до статті 126 Податкового кодексу України.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Разом з тим, визначаючи предмет доказування у справі, суди повинні виходити з обставин, якими контролюючий орган обґрунтовує свою позицію, при цьому належним доказом, яким встановлюється податкове правопорушення, є акт перевірки контролюючого органу.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду: від 21.08.2018 року у справі №817/481/17 (адміністративне провадження №К/9901/30636/18), від 05.03.2020 року у справі №817/480/17 (адміністративне провадження №К/9901/17207/19).

Відповідно до підпунктів 169.2.1. пункту 169.2 статті 169 ПК України податкова соціальна пільга застосовується до нарахованого платнику податку місячного доходу у вигляді заробітної плати тільки за одним місцем його нарахування (виплати).

Платник податку подає роботодавцю заяву про самостійне обрання місця застосування податкової соціальної пільги (далі - заява про застосування пільги).

Податкова соціальна пільга починає застосовуватися до нарахованих доходів у вигляді заробітної плати з дня отримання роботодавцем заяви платника податку про застосування пільги та документів, що підтверджують таке право. Роботодавець відображає у податковій звітності всі випадки застосування або незастосування податкової соціальної пільги згідно з отриманими від платників податку заявами про застосування пільги, а також заявами про відмову від такої пільги.

Згідно з підпункту 169.4.1. пункту 169.4 статті 169 ПК України податкова соціальна пільга застосовується до доходу, нарахованого на користь платника податку протягом звітного податкового місяця як заробітна плата (інші прирівняні до неї відповідно до законодавства виплати, компенсації та винагороди), якщо його розмір не перевищує суми, що дорівнює розміру місячного прожиткового мінімуму, діючого для працездатної особи на 1 січня звітного податкового року, помноженого на 1,4 та округленого до найближчих 10 гривень.

Судом з`ясовано, що податковим органом 27.09.2019 прийняті податкові повідомлення-рішення № 5 від 27.09.2019, яким до позивача застосовано штраф з податку на доходи фізичних осіб в сумі 148 921,04 грн. та розраховано пеню в сумі 1110.82 грн.. всього - 150 031,86 грн та №5 від 27.09.2019, яким до товариства застосовано штраф з військового збору в сумі 9710,31 грн. та розраховано пеню в сумі 82,03 грн., всього - 9 792,34 грн.

Підставою для їх прийняття стали висновки відповідача викладені у акті перевірки №2 згідно з відомостями, які містяться у реєстрі 1 і реєстрі 3 щодо порушення позивачем податкового законодавства, а саме: несплати (неперерахування) до бюджету податковим агентом - ТОВ «Хавест-Агро» сум належного до сплати податку на доходи фізичних осіб, а також військового збору після настання граничних термінів сплати податку до бюджету, передбачених пунктом 168.1. статті 168 ПК України, у випадку коли виплата доходу на користь платників податку передувала сплаті податку на доходи фізичних осіб за період з 01.07.2016 року по 30.06.2019 року.

Зокрема: неподання податковим агентом ТОВ «Хавест-Агро» платіжних доручень для перерахування належного до сплати податку на доходи фізичних осіб за граничними термінами сплати податку до бюджету, передбаченими пунктом 168.1 статті 168 Податкового кодексу за період з 01.07.2016 по 30.06.2019 (див. Реєстр №1), а саме: 22.11.2016 в сумі 529,19 грн, 16.12.2016 в сумі 142,96 грн, 22.12.2016 в сумі 149,79 грн, 29.12.2016 в сумі 332,29 грн, 24.01.2017 в сумі 0,50 грн, 10.02.2017 в сумі 722,66 грн, 22.02.2017р. в сумі 743,40 грн, 07.03.2017 в сумі 823,30 грн., 21.03.2017 в сумі 882,58 грн, 12.04.2017 в сумі 548,02грн., 24.04.2017 в сумі 1029,13грн., 05.05.2017 в сумі 8255,96 грн, 22.05.2017 в сумі 287,58 грн, 22.06.2017 в сумі 1045,49 грн, 11.12.2017 в сумі 755,80 грн, 05.01.2018 в сумі 38830,49 грн, 12.01.2018 в сумі 355,34 грн, 23.01.2018 в сумі 3365,45 грн, 02.02.2018 в сумі 36583,98 грн, 22.02.2018 в сумі 1658,29 грн, 21.03.2018 в сумі 502,36 грн, 23.04.2018 в сумі 2781,55 грн, 22.05.2018 в сумі 3282,02 грн, 22.06.2018 в сумі 2554,58грн, 22.08.2018 в сумі 3468,15грн, 30.08.2018 в сумі 227,80 грн, 24.09.2018 в сумі 2527,62 грн, 22.10.2018 в сумі 3638,91грн, 22.11.2018 в сумі 2080,59 грн, 21.12.2018 в сумі 220,64 грн, 06.02.2019 в сумі 24944,83 грн, 22.02.2019 в сумі 8760,35 грн, 27.02.2019 в сумі 2375,51 грн, 20.03.2019 в сумі 6845,48 грн, 22.03.2019 в сумі 447,20грн, в 08.04.2019 в сумі 5308,53грн, 23.04.2019 в сумі 9956,53 грн, 26.04.2019 в сумі 5428,53грн, 14.05.2019 в сумі 1486,79 грн, 22.05.2019 в сумі 10054,49 грн, 31.05.2019 в сумі 1063,37грн, 20.06.2019р. в сумі 3963,72 грн відповідно до реєстру 1 у акті №2;

неподання податковим агентом ТОВ «Хавест-Агро» платіжних доручень для перерахування належного до сплати податку на доходи фізичних осіб за граничними термінами сплати податку до бюджету, передбаченими пунктом 168.1 статті 168 Податкового кодексу за період з 01.07.2016 по 30.06.2019 (див. Реєстр №1), а саме: 22.11.2016 в сумі 529,19 грн, 16.12.2016 в сумі 142,96 грн, 22.12.2016 в сумі 149,79 грн, 29.12.2016 в сумі 332,29 грн, 24.01.2017 в сумі 0,50 грн, 10.02.2017 в сумі 722,66 грн, 22.02.2017р. в сумі 743,40 грн, 07.03.2017 в сумі 823,30 грн., 21.03.2017 в сумі 882,58 грн, 12.04.2017 в сумі 548,02грн., 24.04.2017 в сумі 1029,13грн., 05.05.2017 в сумі 8255,96 грн, 22.05.2017 в сумі 287,58 грн, 22.06.2017 в сумі 1045,49 грн, 11.12.2017 в сумі 755,80 грн, 05.01.2018 в сумі 38830,49 грн, 12.01.2018 в сумі 355,34 грн, 23.01.2018 в сумі 3365,45 грн, 02.02.2018 в сумі 36583,98 грн, 22.02.2018 в сумі 1658,29 грн, 21.03.2018 в сумі 502,36 грн, 23.04.2018 в сумі 2781,55 грн, 22.05.2018 в сумі 3282,02 грн, 22.06.2018 в сумі 2554,58грн, 22.08.2018 в сумі 3468,15грн, 30.08.2018 в сумі 227,80 грн, 24.09.2018 в сумі 2527,62 грн, 22.10.2018 в сумі 3638,91грн, 22.11.2018 в сумі 2080,59 грн, 21.12.2018 в сумі 220,64 грн, 06.02.2019 в сумі 24944,83 грн, 22.02.2019 в сумі 8760,35 грн, 27.02.2019 в сумі 2375,51 грн, 20.03.2019 в сумі 6845,48 грн, 22.03.2019 в сумі 447,20грн, в 08.04.2019 в сумі 5308,53грн, 23.04.2019 в сумі 9956,53 грн, 26.04.2019 в сумі 5428,53грн, 14.05.2019 в сумі 1486,79 грн, 22.05.2019 в сумі 10054,49 грн, 31.05.2019 в сумі 1063,37грн, 20.06.2019р. в сумі 3963,72грн відповідно до реєстру 3 у акті №2.

Водночас суд встановив, що відповідач при формуванні реєстру 1 та реєстру 3, які покладено в основу суми визначених штрафних санкцій визначав суму податкових зобов`язань, яку підприємство нібито було зобов`язано сплатити, розрахунковим шляхом. Зокрема, орган ДПС брав за основу показник графи «Виплачено заробітної плати (доходу) всього», ділив цей показник на 80,5%, а потім - помножував на 18% при складанні реєстру 1, та на 1,5% - при складанні реєстру 3.

Разом з тим, ряд працівників підприємства мали податкові соціальні пільги за перевірений період, що вказано, як у самому акті перевірки так і в долучених позивачем до матеріалів справи відомостях форми 1 ДФ за четвертий квартал 2016 року (період у якому виникла несплата ПДФО).

Водночас відповідачем жодним чином не проаналізовано чи вплинули такі обставини на розмір нарахування та сплати позивачем ПДФО за таких працівників, а також чи подавали такі працівники заяви роботодавцю про застосування податкової соціальної пільги до оподаткування їх доходів.

Втім, суд погоджується з доводами відповідача, що ПК України не передбачено застосування податкової соціальної пільги при оподаткуванні військовим збором.

Пунктом 5 розділу ІІ Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20.08.2015 № 727, визначено, що факти виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб`єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Таким чином, з урахуванням викладеного вище, акт перевірки контролюючого органу, в якому встановлено порушення платником податку статті 127 ПК України, має містити чіткі факти щодо строків виплати доходу, строків сплати податку на доходи фізичних осіб у відповідних податкових періодах, та, як наслідок, факти, які ґрунтуються на належних доказах (повинні бути наведені та перелічені, у тому числі із зазначенням дати, номеру та виду письмового доказу (платіжні доручення, відомості нарахування та виплати заробітної плати, видаткові ордери, тощо), щодо несплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору до або під час виплати доходу.

Між тим, вказаної інформації акт перевірки не містить, тому суд дійшов висновку, про не доведення контролюючим органом складу податкового правопорушення, передбаченого статтею 127 ПК України, та безпідставне застосування штрафних (фінансових) санкцій.

Разом з цим, у рішенні Європейського суду з прав людини від 20 січня 2012 року у справі «Рисовський проти України» підкреслено особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема якщо справа впливає на основоположні права людини, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах ( параграф 70).

Тобто, виходячи з принципу «належного урядування», державні органи загалом, і орган доходів і зборів зокрема, зобов`язані діяти в належний спосіб, а держава не повинна отримувати та виправляти допущені органами державної влади помилки за рахунок приватної особи, яка діяла добросовісно.

За практикою Європейського суду з прав людини, яка сформувалась з питань імперативності правил про прийняття рішення на користь платників податків, у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків платника податків слід віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків (справа «Серков проти України», заява № 39766/05, параграф 43).

Встановлені судом фактичні обставини справи дають підстави для висновку, що контролюючим органом під час планової перевірки не було встановлено всіх об`єктивних даних, а саме: щодо застосування до доходів працівників соціальних податкових пільг і наявності у них прав на такі пільги. Акт перевірки та додаток до нього містять покликання виключно на складені реєстри №1 та №2, без дослідження жодного платіжного документа платника податків. Застережень про не підтвердження даних бухгалтерського обліку первинними документами акт перевірки також не містить.

Водночас суд зауважує, що норма ПК України, на підставі якої має визначатись сума штрафів в разі несвоєчасної сплати податків визначена статтею 126 ПКУ, а пунктом 127.1 статті 127 ПКУ встановлено міру відповідальності, яка покладається на платника податків, у тому числі і на податкового агента, саме за не нарахування, неутримання та/або несплату (неперерахування) податків, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, при цьому розмір штрафних санкцій за вчинення такого порушення визначається (обчислюється) залежно від кількості допущених порушень протягом певного періоду часу.

Так, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо обліку та реєстрації платників податків та удосконалення деяких положень» від 24 жовтня 2013 року № 657-VII було доповнено абзацом восьмим п.127.1 ст.127 ПК України, а саме: «Передбачені цим пунктом штрафи не застосовуються, коли ненарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податку на доходи фізичних осіб самостійно виявляється податковим агентом при проведенні перерахунку цього податку, передбаченого пунктом 169.4 статті 169 цього Кодексу, та виправляється в наступних податкових періодах протягом податкового (звітного) року згідно з нормами цього Кодексу». При цьому, ця норма поширюється на всі підпункти пункту 169.4 ст.169 ПК України.

У п.п. 169.4.3, який є складовою частино п.169.4 ст.169 ПК України вказано, що роботодавець та/або податковий агент має право здійснювати перерахунок сум нарахованих доходів, утриманого податку за будь-який період та у будь-яких випадках для визначення правильності оподаткування, незалежно від того, чи має платник податку право на застосування податкової соціальної пільги.

Таким чином, у випадках, коли податковий агент виявив, що не сплатив податок на доходи фізичних осіб повністю, він має право виправити таку помилку, і перерахувати весь податок без штрафу, за ст.127 ПК України.

Така ж правова позиція була висловлена Верховним Судом у постановах: від 08.10.2019 року у справі №820/5099/18 (адміністративне провадження №К/9901/19972/19), від 05.03.2020 року у справі №817/480/17 (адміністративне провадження №К/9901/17207/19): «… вирішуючи питання щодо правомірності застосування до платника податків штрафів, визначених статтею 127 ПК України, слід з`ясовувати, чи була проявлена з боку такого платника протиправна бездіяльність у вигляді не нарахування, неутримання та/або несплати податкового зобов`язання». «На переконання колегії суддів, якщо на момент виявлення порушення контролюючим органом, незалежно від періоду, який охоплено перевіркою, самостійно визначена сума податку за вказаний період сплачена в повному обсязі, то такі обставини фактично свідчать не про несплату податку, а про його несвоєчасну сплату, відповідальність за що передбачена положеннями статті 126 ПК України».

Верховний Суд зазначає, що у випадках, коли ПДФО (і, як похідний він нього податок військовий збір) були сплачені до бюджету, хоча і з запізненням, то до податкового агента потрібно застосовувати штрафну санкцію за ст.126 ПК України, а не за ст.127 ПК України.

Ані в акті перевірки, ні у відзиві на позовну заяву немає відомостей, чи доказів того, що позивачем було виплачено дохід, а ПДФО та/чи військовий збір з нього не було утримано, або не перераховано до бюджету на момент перевірки.

Тобто, коли мають місце нарахування і водночас - несвоєчасність сплати платником податків узгодженої суми грошового зобов`язання протягом строків, передбачених ПКУ, такий платник податків притягується до відповідальності відповідно до статті 126 цього Кодексу. При цьому розмір такої санкції прямо залежить від часу затримки такої сплати, а не від кількості допущених порушень протягом певного періоду часу.

Тобто, у разі, якщо платник податків не сплачує суми самостійно визначеного грошового зобов`язання протягом строків, передбачених ПК України, такий платник податків притягується до відповідальності відповідно до статті 126 ПКУ, а у разі якщо нарахування, сплата чи утримання податку те відбулися до чи на момент виплати доходу, платник податків притягується до відповідальності відповідно до статті 127 ПКУ.

При цьому, на думку суду, у разі проведення нарахувань податку на доходи фізичних осіб на момент виплати такого доходу платник податків (податковий агент) не може нести відповідальність передбачену статтею 127 ПКУ. Несвоєчасна сплата (перерахування) є підставою для відповідальності передбаченої статтею 126 ПКУ.

Судом з`ясовано, що позивачем було самостійно нараховані суми податку на доходи фізичних осіб на момент виплати такого доходу за підсумками звітних періодів, тобто вони були узгодженими, однак зазначені суми були сплачені позивачем пізніше.

Оскільки в кожному окремому випадку затримка щодо сплати податків становила менше 30 днів, то відповідно до п. 126.1 ст.126 ПКУ, застосований штраф може становити 10% від погашеної суми податкового боргу;.

Таким чином, відбулась несвоєчасна сплата вказаного податку, а тому у даному випадку нормою, яка підлягає застосуванню є саме стаття 126, а не пункт 127.1 статті 127 ПКУ, як помилково вважає відповідач, застосовуючи штрафні санкції відповідно до такої норми.

Відтак, суд погоджується з доводами позивача, що внаслідок невірно визначеної норми ПКУ безпідставно застосовано штрафів з ПДФО на суму 131 130,62 гри., з військового збору - 8057,91 грн, а тому в цій частині такі податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню.

Щодо нарахування позивачу пені суд зазначає таке.

Як встановлено судом, контролюючим органом була нарахована пеня на підставі пп.129.1.3 п.129.1 ст.129 ПК України, про що зазначено безпосередньо в оскаржених податкових повідомленнях-рішеннях.

Слід зазначити, що в періоді нарахування позивачу пені (з 28.10.2016 року по 26.04.2019 року) зазнавали зміни норми податкового закону щодо початку нарахування пені.

Так, станом на 31.07.2016 згідно з пп.129.1.1 п.129.1 ст.129 ПК України після закінчення встановлених цим Кодексом строків погашення узгодженого грошового зобов`язання на суму податкового боргу нараховується пеня.

Нарахування пені розпочинається:

а) при самостійному нарахуванні суми грошового зобов`язання платником податків - після спливу 90 днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати грошового зобов`язання, визначеного цим Кодексом;

(Підпункт "а" підпункту 129.1.1 пункту 129.1 статті 129 в редакції Закону № 655-VIII від 17.07.2015)

б) при нарахуванні суми грошового зобов`язання контролюючими органами - від першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати грошового зобов`язання, визначеного у податковому повідомленні - рішенні згідно із цим Кодексом.

Згідно з пунктом 129.1 статті 129 ПК України в редакції Закону № 1797-VIII від 21.12.2016, нарахування пені розпочинається:

при нарахуванні суми грошового зобов`язання, визначеного контролюючим органом за результатами податкової перевірки, - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати платником податків податкового зобов`язання, визначеного цим Кодексом (у тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження) (підпункт 129.1.1);

при нарахуванні суми податкового зобов`язання, визначеного контролюючим органом у випадках, не пов`язаних з проведенням податкових перевірок, - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов`язання (в тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження) (підпункт 129.1.2);

при нарахуванні суми податкового зобов`язання, визначеного платником податків або податковим агентом, - після спливу 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов`язання (підпункт 129.1.3).

Згідно з пп.129.1.3 п.129.1 ст.129 ПК України, із змінами, внесеними згідно із Законом № 2628-VIII від 23.11.2018, нарахування пені розпочинається при нарахуванні суми податкового зобов`язання, визначеного платником податків або податковим агентом, у тому числі у разі внесення змін до податкової звітності внаслідок самостійного виявлення платником податків помилок відповідно до статті 50 цього Кодексу, - після спливу 90 календарних днів (270 календарних днів у разі здійснення платником податків самостійного коригування відповідно до підпункту 39.5.4 пункту 39.5 статті 39 цього Кодексу), наступних за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов`язання.

Отже, в періоді, охопленому перевіркою, положеннями статті 129 ПК України (безвідносно до зміни редакції відповідних підпунктів) було встановлено, що при самостійному нарахуванні суми грошового зобов`язання платником податків нарахування пені розпочинається після спливу 90 днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати грошового зобов`язання, визначеного цим Кодексом.

Як стверджено матеріалами справи, в перевіреному період позивач самостійно визначив суму доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, в податкових розрахунках Форми 1ДФ. Фактів заниження податкового зобов`язання з ПДФО, чи військового збору відповідачем під час документальної перевірки встановлено не було та не донараховано оскарженим рішенням, що відповідач не заперечує.

Таким чином, у контролюючого органу були наявними підстави для нарахування позивачу пені починаючи після спливу 90 календарних днів наступних за останнім днем граничного строку сплати податку.

Позиція відповідача ґрунтується на тому, що фактично пеня була нарахована контролюючим органом на підставі пп.129.1.1 п.129.1 ст.129 ПК України, - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати платником податків податкового зобов`язання, визначеного цим Кодексом.

Суд зазначає, що з розрахунку пені до податкових повідомлень-рішень не встановленого жодного випадку сплати податковим агентом податку після спливу 90 календарних днів наступних за останнім днем граничного строку сплати податку, отже підстави для нарахування пені відповідно до пп.129.1.3 п.129.1 ст.129 ПК України об`єктивно були відсутніми.

З наведеного суд дійшов висновку, про протиправність винесеного відповідачем податкового повідомлення-рішення від 27.09.2019 № 5 у частині застосування штрафу з податку на доходи фізичних осіб в сумі 132 241,44 грн., з них 131 130,62 грн. - штрафні санкції, 1110,82 грн. пеня; та №5 в частині застосування штрафу з військового збору у сумі 8139,94 грн., з них 8057,91 грн. - штрафні санкції, 82,03 грн. пеня, а тому їх слід скасувати у зазначених частинах.

Водночас, оскільки позивачем не спростовано несвоєчасності сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб та військового збору, то податковий орган в частині збільшення грошового зобов`язання платника відповідно до податкових повідомлень-рішень № 5 від 27.09.2019, про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) у розмірі 17790,42 грн. та № №5 від 27.09.2019 про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) у розмірі 1652.4 грн., діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог у даній частині.

Надаючи правову оцінку позовним вимогам про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 06.02.2020 № 1 та № 1 суд зазначає таке.

За приписами п.198.1 ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку на додану вартість до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно із статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Подані платником документи повинні достовірно підтверджувати реальність господарських операцій та інші обставини, з якими законодавець пов`язує право платника на податкову вигоду.

Податкова вигода може бути визнана необґрунтованою, зокрема, у випадках, якщо для цілей оподаткування операції обліковані не у відповідності з їх дійсним економічним змістом або враховані операції, що не обумовлені розумними економічними або іншими причинами (цілями ділового характеру).

В свою чергу, господарською діяльністю згідно з підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України є діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Мета отримання доходу як кваліфікуюча ознака господарської діяльності кореспондує з вимогою щодо наявності розумної економічної причини (ділової мети) під час здійснення господарської діяльності. Оскільки господарська діяльність складається із сукупності господарських операцій платника податку, які є формою здійснення господарської діяльності, то розумна економічна причина має бути наявною в кожній господарській операції. Лише в такому разі та чи інша операція може вважатись вчиненою в межах господарської діяльності платника податку та лише за таких умов платник має право на врахування в податковому обліку наслідків відповідних господарських операцій.

Таким чином, лише господарські операції, здійснені за наявності розумних економічних причин (ділової мети), є такими, що вчинені в межах господарської діяльності.

За правилами підпункту 14.1.231 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

Отже, зміст поняття розумної економічної причини (ділової мети) передбачає обов`язкову спрямованість будь-якої операції платника на отримання позитивного економічного ефекту, тобто на приріст (збереження) активів платника (їх вартість), а так само створення умов для такого приросту (збереження) в майбутньому.

Згідно із приписами пункту 189.4 статті 189 Податкового кодексу України передбачено, що базою оподаткування для товарів/послуг, що передаються/отримуються у межах договорів комісії (консигнації), поруки, довірчого управління, є вартість постачання цих товарів, визначена у порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу.

Дата збільшення податкових зобов`язань та податкового кредиту платників податку, що здійснюють постачання/отримання товарів/послуг у межах договорів комісії (консигнації), поруки, доручення, довірчого управління, інших цивільно-правових договорів та без права власності на такі товари/послуги, визначається за правилами, встановленими статтями 187 і 198 цього Кодексу.

Судом з`ясовано, що 06.02.2020 відповідачем винесені податкові повідомлення-рішення: № 1, яким зменшено суму від`ємного значення позивача, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на 426 449 грн та № 1, яким відповідачем застосовано до позивача штраф за відсутність реєстрації податкових накладних в сумі 213 225,00 грн.

Підставою для їх прийняття стали порушення податкового законодавства встановлені актом перевірки діяльності позивача №245.

Так, у вказаному акті зазначено, що в перевіреному періоді ТОВ «Xaвecm-Агро» закуповувало мішки п/пропіленові від ПАТ «Гнідавський цукровий завод», ТОВ «Радехівський цукор» та ПП «М1ДАС- ТРЕЙД» За період з 01.07.2016 р. по 30.06.2019 р. Товариство закупило мішків п/пропіленових в кількості 234919 шт. на загальну суму 2558694,19 грн., в т. ч. ПДВ 426449 грн, що вбачається з реєстру податкових накладних закуплених мішків. При цьому позивачем не були представлені будь-які підтверджуючі документи, які б засвідчували про факт використання вищезазначених мішків (акти списання, накладні, тощо) або факт реалізації зазначених вище мішків (накладні, податкові накладні).

Тобто порушення товариством податкового законодавства полягає в тому, що позивач придбав мішки поліетиленові та відніс ПДВ при їх придбанні до податкового кредиту, але використав ці мішки невідомо яким способом, а відтак - не нарахував податкові зобов`язання і не зареєстрував податкові накладні в ЄПРН щодо їх подальшої реалізації покупцям.

Водночас судом встановлено, що позивач придбавав мішки лише трьох контрагентів, зокрема: ПАТ «Гнідавський цукровий завод», ТОВ «Радехівський цукор» та ПП «Мідас- Трейд».

У періоді, що перевірявся податковим органом позивачем було куплено у зазначених контрагентів мішків у кількості 234919 штук на загальну суму 2558694,19 грн в т. ч. ПДВ 426449 грн. По кожній з таких операцій продавці сформували й зареєстрували для покупця відповідні податкові накладні, що стало підставою для формування позивачем податкового кредиту по ПДВ, що підтверджується актом перевірки№245

Щодо купівлі мішків у ПП «Мідас-Трейд» суд зауважує, що, ТзОВ «Xaвecт-Агро» відповідно до зареєстрованої податкової накладної, придбало у вказаного підприємства 200 мішків п/п в листопаді 2018 року загальною вартістю 400 грн, які відповідно до акту про списання товарів № 937 від 31.12.2018 були списані позивачем.

З пояснень представника позивача, які не спростовані податковим органом вбачається, що зазначені мішки використовувались в господарській діяльності підприємства, зокрема, для транспортування пшениці, а причиною відсутності цих мішків на балансі є їх списання, яке підтверджується вказаним вище актом.

Стосовно взаємовідносин позивача з ПрАТ «Гнідавський цукровий завод» і ТОВ «Радехівський цукор» судом з`ясовано, що у вказаних контрагентів підприємство не здійснює придбання мішків як окрему операцію, а лише здійснює відшкодування вартості мішків за договорами про переробку давальницької сировини. Причиною відсутності відповідних мішків на балансі є той факт, що мішок не придбавається окремо, а є лише способом пакування цукру, отриманого після переробки.

Відповідно до Національного стандарт ДСТУ 4623-2006 «Цукор білий. Технічні умови», затвердженого наказ Держспоживстандарту України №177 від 29.06.2006, кристалічний цукор пакують масою нетто 50 кг, пресований - насипом масою нетто 40 кг в нові тканинні або поліпропіленові мішки і забезпечують зберігання продукції. Зазначене дозволяє зробити висновок про те, що використання цукру, як товарного продукту, без упаковки не здійснюється.

Так, предметом договору № 173 від 18.09.2018, укладеного між підприємством і ПрАТ «Гнідавський цукровий завод» є зобов`язання сторін щодо виробництва, доставки та переробки цукрових буряків для виробництва цукру.

Відповідно до п.4.4 Договору, при одержанні цукру підприємством відшкодовує заводу вартість мішків згідно виставленого заводом рахунку.

Аналогічну вимогу встановлено і в п.4.4 Договору № 247ЦБ/17 від 24.11.2017, укладеного із іншим контрагентом позивача - ТОВ «Радехівський цукор».

Так, згідно з відомостями обліку остаточних розрахунків за прийнятий цукровий буряк урожаю 2018 року від 10.12.2018 ПрАТ «Гнідавський цукровий завод» нараховано до видачі підприємству 4420,052 т. цукру. Водночас, заводом складено видаткову накладну № 3352 від 10.12.2018 та податкову накладну №198 від 10.12.2018 на передачу 88401 мішків на загальну суму 1023683,58 грн. з ПДВ.

З цих документів суд з`ясував що кількість отриманих позивачем мішків точно співвідноситься з обсягом отриманого цукру з урахуванням ємності одного мішка 50 кг. (4420,05 т /50 кг= 88401 мішків).

Відтак, на підставі досліджених доказів суд дійшов висновку, що отримання мішків не є окремою операцію з їх придбання, а є лише частиною процесу отримання готової продукції за договорами про переробку давальницької сировини і на балансі підприємства вони не обліковуються.

Аналогічні операції щодо формування податкового кредиту та податкового зобов`язання відображені в обліку і з мішками, зокрема з ТОВ «Радехівський цукор».

Водночас, судом встановлено, що отримана продукція - розфасований в мішки цукор реалізується підприємством в межах його господарської діяльності і мішки окремо ним не продаються, а тому у платника не виникало обов`язку формувати і реєструвати в ЄРПН податкові накладні на такі господарські операції (з продажу саме мішків) відповідно до п.201 п.201.10 ст. 201 ПК України.

З огляду на такі обставини висновки акту перевірки №245 щодо невикористання позивачем мішків у своїй господарській діяльності є помилковими.

При цьому згадані вище документи на підтвердження відшкодування товариством вартості мішків його контрагентам долучались ним, як до заперечень на акт перевірки № 357, так і до заперечень на акт перевірки № 408. Однак відповідач не врахував ці документи під час позапланової перевірки і складення акту №245 на підставі якого винесені оскаржені рішення.

Отже, позивач, відшкодовуючи ПрАТ «Гнідавський цукровий завод» і ТОВ «Радехівський цукор» мішкотару, в яку фасувалась готова продукція (цукор) для товариства, ТОВ «Xaвecm-Агро» відповідно до норм пункту 189.4 статті 189 та пункту 198.2 статті 198 ПК України на підставі складених цими контрагентами та належним чином зареєстрованих в ЄРПН податкових накладних на вказані господарські операції сформовано податковий кредит з ПДВ.

З наведеного суд дійшов висновку що податкові повідомлення-рішення від 06.02.2020: № 1 та № 1 не відповідають критеріям правомірності, обґрунтованості, добросовісності та розсудливості, встановленим в частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства та порушують майнові права та законні інтереси позивача, а тому підлягають скасуванню.

Інші доводи та аргументи, наведені сторонами, судом не оцінюються, позаяк не мають вирішального значення для правильного вирішення судового спору по суті.

За приписами частини першої та другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В ході судового розгляду адміністративної справи відповідач не виконав процесуального обов`язку доказування та не підтвердив правомірності своєї поведінки у спірних правовідносинах, аргументи на які посилається відповідач суд відхиляє як безпідставні і такі, що суперечать чинному законодавству та фактичним обставинам справи. Натомість позовні вимоги частково відповідають обставинам справи, ґрунтуються на вимогах закону та підтверджені належними й допустимими доказами, відтак підлягають задоволенню частково.

Документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору (а.с.13) суд присуджує на користь позивача відповідно до ч.1 ст.139 КАС України.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ХАВЕСТ-АГРО"(вул. Незалежності, 4, с. Підлозці, Млинівський р-н, Рівненська обл, ) до Головного управління ДПС у Рівненській області (вул. Відінська, 12, м. Рівне, Рівненська обл., 33023, ) - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Рівненській області від 26.09.2019 № 2.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Рівненській області від 27.09.2019 № 5 у частині застосування штрафу з податку на доходи фізичних осіб в сумі 132 241,44 грн., з якого 131 130,62 грн нараховані штрафні санкції та 1110,82 грн нарахована пеня.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Рівненській області від 27.09.2019 №5 у частині застосування штрафу з військового збору у сумі 8139,94 грн., з якого 8057,91 грн нараховані штрафні санкції та 82,03 грн нарахована пеня.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Рівненській області від 06.02.2020 № 1 та № 1.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ХАВЕСТ-АГРО" (вул. Незалежності, 4, с. Підлозці, Млинівський р-н, Рівненська обл, )за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління ДПС у Рівненській області (вул. Відінська, 12, м. Рівне, Рівненська обл., 33023, ) судові витрати у розмірі 21020 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 29 січня 2021 року.

Суддя У.М. Нор