Справа № 240/22193/20
Суддя: Токарева Марія Сергіївна
Дата ухвалення: 2021-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2021 року м. Житомир справа № 240/22193/20

категорія 105000000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Токаревої М.С., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) про визнаня дій неправомірними, визнання протиправною та скасування постанови,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) у якому просить:

- визнати неправомірними дії Старшого державного виконавця Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрально-Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Войтко Н.В. щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору від 27 травня 2020 року у виконавчому провадженні ВП 62196744 у розмірі 83 231 грн. 24 коп.;

- визнати протиправною та скасувати постанову про стягнення виконавчого збору від 27 травня 2020 року у виконавчому провадженні № 62196744 винесену Старшим державним виконавцем Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Войтко Н.В.

В обґрунтування позову вказано, відповідачем протиправно винесено оскаржувану постанову, оскільки постановою від 27.05.2020 у виконавчому провадженні ВП 52506262, з примусового виконання виконавчого листа № 2-1204/12 Корольовського районного суду міста Житомира від 09 серпня 2017 року було про повернуто виконавчий документ стягувачу на підставі п.1 ч.1 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження", тобто без реального стягнення суми боргу з боржника.

Відповідачем було подано до суду відзив на позовну заяву за змістом якого він просив відмовити у задоволенні позову з посиланням на те, що оскаржувана постанова є правомірною, оскільки державним виконавцем вчинялись дії щодо примусового стягнення по виконавчому листу № 2-1204/12 Корольовського районного суду міста Житомира від 09 серпня 2017 року.

У відзиві представник відповідача також просив праву розглянути за його відсутності.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві.

Усною ухвалою суду постановленою без виходу до нарадчої кімнати та занесеною до протоколу судового засідання після наданих представником позивача пояснень суд перейшов до розгляду справи у порядку письмового провадження.

З наявної у метеріалах справи копії виконавчих проваджень ВП №52506262 та ВП № 62196744 вбачається, що 04.10.2016 на виконання до відділу ДВС із заявою ПАТ "БМ Банк" про відкриття виконавчого провадження надійшов виконавчий лист № 2-1204/12, виданий 09.08.2012 року Корольовським районним судом м. Житомира про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в солідарному порядку на користь ПАТ "БМ Банк" заборгованість по кредитному договору № 2/10/220208 від 22.02.2008 року в сумі 104121 дол.США 32 центів, по курсу НБУ станом на 27.10.2011 в гривневому еквіваленті - 830492,47 грн.

04.10.2016 керуючись ст. ст. 17, 19, 20, 25 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції Закону на момент прийняття рішення) державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №52506262 в якій пунктом другим зазначено, що боржнику необхідно виконати рішення суду до 7 днів з моменту винесення постанови, а також зазначено пунктом третім про стягнення з боржника виконавчого збору при невиконанні рішення в наданий для добровільного виконання строк. Копії постанови про відкриття виконавчого провадження за вих. № 5634/21-42/10 від 05.100.2016 було направлено боржнику для виконання та стягувачу до відома.

01.06.2017 державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на пенсію боржника та направлено на виконання до Управління з координації та контролю за виплатою пенсій.

Стягнення боргу проводилось із пенсії боржника. Відповідно до вимог ст.45, 46, 47 Закону України "Про виконавче провадження" державним виконавцем проводилось перерахування боргу, виконавчого збору та витрат виконавчого провадження.

27.12.2019 керуючись ст. 3, 27, 40 Закону України "Про виконавче провадження" державним виконавцем було винесено постанова про стягнення виконавчого збору у сумі 83049,25 грн.

28.02.2020 державним виконавцем у відповідності до ст. 15 Закону України "Про виконавче провадження" на підставі заяви заява адвоката Козлова Андрія Івановича в інтересах ОСОБА_3 , було винесено постанову про заміну сторони виконавчого провадження.

07.05.2020 до Богунського відділу ДВС надійшла заява адвоката Козлова Андцрія Івановича в інтересах стягувана ОСОБА_3 про повернення виконавчого документа стягувач у відповідності до п.1 ч.1 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження".

27.05.2020 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу - виконавчого листа № 2-1204/12 Корольовського районного суду міста Житомира від 09 серпня 2017 року стягувачу- ОСОБА_3 .

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступних приписів законодавства.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З 05 жовтня 2016 року набув чинності Закон України від 02.06.2016 р. № 1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі - Закон № 1404-VIII), відповідно до п.7 Прикінцевих та перехідних положень якого виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Відповідно до ст. 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 18 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим законом.

Відповідно до положень ст. 42 Закону №1404-VIII кошти виконавчого провадження складаються з:

- виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця;

- стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Згідно з ст. 27 Закону №1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Суд зауважує, що наведена редакція частини другої статті 27 Закону № 1404-VІІІ діє з 28.08.2018 року, а саме з дати набрання чинності Законом № 2475-VIII від 3 липня 2018 року, яким внесено зміни до цієї норми.

До цього частина друга статті 27 Закону № 1404-VІІІ передбачала, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Отже, після 28 серпня 2018 року розмір виконавчого збору (10 відсотків) розраховується не від суми фактичного стягнення, а від суми, яка підлягає примусовому стягненню, поверненню; вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом; заборгованості із сплати аліментів.

Згідно п.1 ч.1 ст.37 Закону № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Частиною 3 статті 40 Закону № 1404-VIII визначено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Так, постановою державного виконавця від 25.07.2020 стягувачу повернуто виконавчий лист Корольовського районного суду м.Житомира по справі №2-1204/12 від 22.01.2020 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження".

У той ж час, з позивача було стягнуто лише частину суми виконавчого збору в межах виконавчого провадження № 52506262.

При цьому, залишок виконавчого збору у розмірі 81639,98 грн. не було стягнуто. Тобто, вказана постанова фактично перебувала на виконанні в рамках цього ж ВП № 52506262 до повернення виконавчого листа стягувачу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідно, державним виконавцем в розумінні ч. 3 ст. 40 Закону № 1404-VІІІ виноситься постанова про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) та реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.

Тому, в дотриманням норм чинного законодавства державним виконавцем було відкрито окреме виконавче провадження ВП № 62196744 від 27.05.2020 з примусового виконання постанови від 27.12.2019 ВП № 52506262 про стягнення з позивача решти (залишку) виконавчого збору у сумі 81639,98 грн. Іншими словами - постанова про стягнення виконавчого збору була виділена з виконавчого провадження, в рамках якої вона перебувала на виконанні, в окреме виконавче провадження.

Таким чином, державний виконавець при прийнятті постанови від 27.05.2020 ВП № 62196744 про стягнення виконавчого збору діяв у відповідності до вимог Закону України "Про виконавче провадження", а саме ч. 3 ст. 40 цього Закону.

Крім того, суд вважає за необхідне наголосити, що постанова державного виконавця від 27.12.2019 про стягнення виконавчого збору у сумі 83049,25 грн. позивачем, як боржником у виконавчому провадженні не оскаржена та є чинною.

Водночас, слід зазначити, що необґрунтованими є доводи позивача, що обов`язковою умовою стягнення виконавчого збору в рамках виконавчого провадження є саме фактичне примусове стягнення суми коштів, оскільки позивач посилається на правові норми Закону України "Про виконавче провадження", а саме ч. 2 с. 27 Закону, у редакції, яка була чинною до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання" від 03.07.2018 року № 2475-VIII (надалі - Закон № 2475-VIII).

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 17.09.2020 у справі № 640/16620/19 (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/91603402).

З цих же підстав суд не приймає до уваги посилання позивача на постанову Великої Палати Верховного Суду від 11.03.2020 у справі №2540/3203/18, оскільки вона також стосувалась правовідносин, які виникли до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання" від 03.07.2018 року № 2475-VIII.

Крім того, матеріалами виконавчого провадження було підтверджено факт вчинення державним виконавцем виконавчих дій, зокрема звернення стягнення на пенсію боржника та надходження внаслідок цього відповідних сум на депозитні рахунку ДВС.

Також необхідно вказати, що стягнення виконавчого збору є безумовною дією державного виконавця у межах виконавчого провадження та ефективним засобом стимулювання боржника до намагання виконати рішення суду самостійно до відкриття виконавчого провадження. Стягнення виконавчого збору є не правом, а обов`язком державного виконавця .

Така позиція суду грунтується на позиції Верховного Суду викладеній у постанові від 26 червня 2020 року у справі № 360/3324/19.

У відповідності до положень частини першої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За приписами частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Оскільки факт наявності у позивача порушеного права не знайшов свого підтвердження у ході розгляду справи, то у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю.

Підстави для розподілу судових витрат відповідно до вимог статті 139 КАС України у суду відсутні.

Керуючись статтями 2, 77, 90, 139, 242-246, 272, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , НОМЕР_1 ) до Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) (вул. Перемоги, 55, Житомир,10003, ) про визнання дій неправомірними, визнання протиправною та скасування постанови відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 272 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 287, 296-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів пп. 15.5 п. 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.С. Токарева