Справа № 638/14394/17
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2021-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2021 р.Справа № 638/14394/17
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Жигилія С.П.,

Суддів: Русанової В.Б. , Перцової Т.С. ,

за участю секретаря судового засідання Губарєвої В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 21.01.2020 року (суддя Шишкін О.В.; м. Харків; повний текст рішення складено 31.01.2020) по справі № 638/14394/17

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до Дзержинського районного суду міста Харків з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі по тексту - відповідач, ГУ ПФУ в Харківській області), у якому просить суд:

- визнати протиправними дії Шевченківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м.Харкова щодо не відновлення пенсійної справи ОСОБА_1 та нарахування виплати пенсії в непередбаченому Законом розмірі;

- зобов`язати Шевченківське об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова відновити пенсійну справу, перерахувати розмір пенсії за віком ОСОБА_1 з дати поновлення виплати - 22.02.2014 з врахуванням компенсації втрати частини доходів, із застосування всіх підвищень, індексацій, надбавок та доплат, як не працюючому пенсіонеру, дитині війні, за понаднормативний стаж роботи, передбачених чинним пенсійним законодавством України, та виплачувати в розмірах не менше прожиткових мінімумів для осіб, що втратили працездатність.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що відповідач, відмовляючи у перерахунку пенсії ОСОБА_1 , діяв не на підставі та не у спосіб, визначений чинним законодавством України.

Рішенням Дзержинського районного суду міста Харків від 21.01.2020 по справі № 638/14394/17 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити певні дії задоволено повністю.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо не відновлення пенсійної справи ОСОБА_1 та нарахування пенсії в непередбаченому Законом розмірі.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області відновити пенсійну справу, перерахувати розмір пенсії за віком ОСОБА_1 з дати поновлення виплат 22.02.2014 року з врахуванням компенсації витрат частини доходів, із застосуванням всіх підвищень, індексацій, надбавок та доплат, як не працюючому пенсіонеру, дитині війни, за понаднормативний стаж роботи, передбачених чинним пенсійним законодавством України та виплачувати в розмірах не менше прожиткових мінімумів для осіб, що втратили працездатність.

Стягнуто на користь держави за рахунок бюджетних асигнувань з Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області на відшкодування судових витрат по сплаті судового збору в сумі 640 (шістсот сорок) гривень 40 коп.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його прийняття при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Дзержинського районного суду міста Харків від 21.01.2020 по справі № 638/14394/17 в повному обсязі та ухвалити нове рішення суду, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що законодавством про пенсійне забезпечення не передбачено автоматичне поновлення нарахування та виплати раніше призначеної пенсії, а Управління з власної ініціативи не може цього зробити, тому ОСОБА_1 необхідно було надати пакет документів, передбачених Порядком. Вказує, що відповідачем було поновлено виплату пенсії у розмірі, встановленому на дату припинення її виплати, тобто на 1994 рік в мінімальному розмірі, згідно чинного законодавства. Вказує, що Управлінням при виконанні рішення Дзержинського районного суду м. Харкова було здійснено запити до Обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат (від 22.12.2014 № 22761-02/26), архівного відділу Харківської міської ради (від 18.12.2014 № 22254-02/26), на що отримано відповіді про відсутність пенсійної справи ОСОБА_1 . Вважає рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 30.10.2014 по справі №638/14381/14-а виконаним відповідачем в повному обсязі. Вказує, що відповідно до Закону України «Про соціальний захист дітей війни», ОСОБА_1 не має права на отримання до пенсії підвищення як інвалід війни, оскільки останній виповнилось 18 років станом на 02.09.1945.

Позивач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Сторони в судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

У відповідності до ч.2 ст.313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення справи, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не визнана судом обов`язковою, колегія суддів визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 до серпня 2014 року проживала у Дзержинському районі м. Харкова за адресою: АДРЕСА_1 , та отримувала пенсію за віком, надалі виїхала на постійне місце проживання до Ізраїлю, у зв`язку з чим виплату пенсії було припинено.

01.08.2014 року представник позивача звернувся до Управління Пенсійного фонду України в Дзержинському районі м. Харкова із заявою про поновлення виплати пенсії за віком, однак управлінням виплату пенсії не було поновлено.

Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 30.10.2014, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 01.12.2014 по справі № 638/14381/14-а, позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Дзержинському районі м. Харкова про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії задоволено, зокрема зобов`язано управління поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_1 з 22.02.2014 року у розмірах відповідно чинного законодавства.

Відповідно до листа УПФУ в Дзержинському районі м. Харкова від 25.01.2016 року № 8/А-11, на виконання постанови Дзержинського районного суду м. Харкова від 30.10.2014 Управлінням поновлено виплату пенсії ОСОБА_1 у розмірі - 1 грн.20 коп.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням відповідача, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з його обґрунтованості.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 30.10.2014, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 01.12.2014 по справі № 638/14381/14-а, позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Дзержинському районі м. Харкова про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії задоволено, зокрема зобов`язано управління поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_1 з 22.02.2014 у розмірах відповідно чинного законодавства.

Таким чином, право позивача на отримання пенсії є безперечним.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, визначено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі по тексту - Закон №1058-IV).

Стаття 4 Закону №1058-IV передбачає, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Згідно зі ст. 5 Закону №1058-IV, цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Виключно цим Законом визначаються: види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком; мінімальний розмір пенсії за віком; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Відповідно до частини 2 статті 49 вказаного Закону, поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» врегульовано Порядком, затвердженим Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 (далі по тексту - Порядок №22-1).

Згідно з пунктом 1.5 Порядку №22-1, заява, зокрема про поновлення виплати пенсії, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, а пенсіонерами, які зареєстровані на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від уповноважених органів Російської Федерації, - до органу, що призначає пенсію, визначеного Пенсійним фондом України.

Пунктом 2.8 Порядку №22-1 передбачено, що поновлення виплати пенсії здійснюється за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.

З листа Управління Пенсійного фонду України в Дзержинському районі м. Харкова від 25.01.2016 № 8/А-11 вбачається, що архівна пенсійна справа позивача в Управлінні та архівному відділі виконавчого комітету Харківської міської ради та в Харківському обласному центрі по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат відсутня.

Колегія суддів зауважує, що відсутність пенсійної справи не є підставою для відмови у перерахунку виплати пенсії, оскільки позивач не може нести негативних наслідків у зв`язку з відсутністю його пенсійної справи.

У постановах від 11.12.2020 №200/3663/16-а, від 13.12.2018 у справі №758/7663/16-а, обставини якої є релевантними, Верховний Суд дійшов правового висновку про те, що відсутність в архіві пенсійної справи не впливає на право позивача щодо поновлення та перерахунку раніше призначеної пенсії, виплата якої була припинена, тому дана обставина не може бути підставою для відмови позивачу в перерахунку пенсії. Щодо відсутності самої пенсійної справи на ім`я позивача, то остання має бути відновлена відповідно до вимог чинного законодавства України у зв`язку з її втратою чи знищенням.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині зобов`язання відповідача відновити пенсійну справу позивача.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, з метою відновлення втрачених документів позивач звернувся з запитами за місцем навчання та роботи.

Листом Харківського національного університету імені В.Н. Каразіна від 02.11.2015 №ОШ-21-517 надано відповідь та зазначено, що громадянка ОСОБА_1 наказом №321 від 14.09.1949 була зарахована на четвертий курс стаціонару факультету англійської мови Харківського педагогічного інституту іноземних мов імені Н.К. Крупської по переводу з Одеського державного інституту іноземних мов. Згідно з наказом № 297 від 07.07.1950 ОСОБА_1 закінчила інститут.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачем 13.05.2016 до Управління Пенсійного фонду України в Дзержинському районі м. Харкова для перерахунку пенсії подано лист Харківського національного університету імені В.Н. Каразіна від 02.11.2015 №ОШ-21-517 та копію трудової книжки ОСОБА_1 (з 2 по 7 сторінки), однак останні не залучено до матеріалів пенсійної справи відповідачем за відсутністю підстав. Крім того, відповідачем зазначено, що підстав для проведення перерахунку пенсії та здійснення будь-яких запитів немає.

Відповідно до п.3.3 розділу III Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», орган, що призначає пенсію, надає допомогу особам, зазначеним у пунктах 1.1 і 1.2 розділу І цього Порядку, щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії.

Однак, відповідачем не було вжито заходів щодо відновлення пенсійної справи позивача.

Разом з тим, листом № 295/А-11 від 06.06.2016 відповідачем відмовлено ОСОБА_1 у здійсненні будь-яких запитів для отримання довідок на підтвердження періоду навчання, трудового стажу, заробітної плати, перейменування (реорганізацію) установ та повернуто надані документи без виконання.

Відповідно до п. 2.8 Порядку, у випадку поновлення виплати пенсії особі, якій не було проведено перерахунок відповідно до статті 43 Закону, заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається відповідно до статті 40 Закону із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески та яка відповідно до цього Закону враховується для обчислення пенсій, призначених до 2004 року.

У даному випадку, позивачу поновлено виплату пенсії за віком, визначення розміру якої передбачено статтею 27 Закону №1058-IV.

Згідно з ч.2 ст. 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за бажанням застрахованої особи частина розміру пенсії за віком за період страхового стажу, набутого до дня набрання чинності цим Законом, може бути визначена відповідно до раніше діючого законодавства, а частина розміру пенсії за період страхового стажу, набутого після набрання чинності цим Законом, - відповідно до цього Закону.

При цьому частина розміру пенсії за віком, обчислена за раніше діючим законодавством, не може перевищувати максимальних розмірів пенсій, визначених законом для відповідних категорій пенсіонерів, та не може бути нижчою, ніж розмір трудової пенсії за віком з урахуванням цільової грошової допомоги на прожиття, що діяли на день набрання чинності цим Законом.

Згідно з абзацами 4 та 5 частини 1 статті 40 Закону №1058-IV, для визначення розміру пенсії за віком відповідно до частини другої статті 27 цього Закону заробітна плата для обчислення частини пенсії за період страхового стажу до набрання чинності цим Законом визначається на умовах і в порядку, передбачених законодавством, що діяло раніше.

Заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами.

Матеріалами справи підтверджено, що пенсія позивачу була призначена до набрання чинності Законом №1058-IV, у зв`язку з чим, для визначення заробітної плати для обчислення пенсії позивача, повинні застосовуватись норми законодавства, що діяло раніше.

Законом, що діяв до набрання чинності Законом №1058-IV, є Закон України «Про пенсійне забезпечення», який є чинним і на даний час.

Згідно зі статтею 19 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсії за віком призначаються в розмірі 55 процентів заробітку (стаття 64), але не нижче мінімального розміру пенсії. За кожний повний рік роботи понад 25 років чоловікам і 20 років жінкам пенсія збільшується на 1 процент заробітку, але не менш як на 1 процент мінімального розміру пенсії.

Мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі мінімального споживчого бюджету.

Відповідно до статті 64 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсії обчислюються за встановленими нормами у процентах до середньомісячного заробітку, що визначається відповідно до статей 65-67 цього Закону, який громадяни одержували перед зверненням за пенсією.

Статтею 65 цього Закону передбачено, що середньомісячний заробіток для обчислення пенсій береться (за вибором того, хто звернувся за пенсією) за 24 останніх календарних місяці роботи підряд перед звернення за пенсією або за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд протягом всіє трудової діяльності перед зверненням за пенсією, незалежно від перерв у роботі.

При цьому, колегія суддів враховує, що пенсія позивачу поновлювалась, а не призначалась.

Судовим розглядом встановлено, що відповідачем поновлено виплату пенсії позивачу у розмірі, встановленому станом на час припинення виплати такої пенсії - 1 грн. 20 коп.

Разом з тим, колегія суддів зауважує, що відповідно до статті 5 Закону №1058-IV, виключно цим Законом визначаються мінімальний розмір пенсії за віком.

За нормами статті 7 цього ж Закону визначено, що пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно зі статтею 4 Закону України «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік.

Відповідно до частини 1 статті 28 Закону №1058-IV, мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. У разі виплати застрахованій особі довічної пенсії, передбаченої цим Законом, пенсії або аналогічної виплати, встановленої в інших державах, мінімальний розмір пенсії за віком у солідарній системі встановлюється з врахуванням зазначених сум. За кожний повний рік страхового стажу понад 35 років чоловікам і 30 років жінкам пенсія за віком збільшується на 1 відсоток розміру пенсії, обчисленої відповідно до статті 27 цього Закону, але не більш як на 1 відсоток мінімального розміру пенсії за віком, передбаченого абзацом першим цієї частини. Наявний в особи понаднормовий страховий стаж не може бути обмежений.

З 1 січня 2018 року для осіб, які досягли віку 65 років, мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі 40 відсотків мінімальної заробітної плати, визначеної законом про Державний бюджет України на відповідний рік, але не менше прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Згідно з абзацом 3 частини 2 статті 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), розмір пенсії за віком, обчислений за раніше діючим законодавством, підвищується з дня набрання чинності цим Законом до дня її призначення в порядку, передбаченому ч. 1, 2 ст. 42 цього Закону.

Вимогами частини 3 статті 42 Закону №1058-IV передбачено, що разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, обчислений відповідно до статті 28 цього Закону (крім пенсіонерів, які працюють (провадять діяльність, пов`язану з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування). Перерахунок пенсії проводиться з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

Виходячи з вимог вищенаведених положень законів, пенсія позивача не може бути меншою, встановленого законом прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про протиправну бездіяльність відповідача щодо не проведення перерахунку розміру пенсійних виплат ОСОБА_1 відповідно до норм пенсійного законодавства України.

Щодо вимог ОСОБА_1 про перерахунок пенсії з нарахуванням індексації відповідно до статей 27 та 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» колегія суддів зазначає наступне.

Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03 липня 1991 року №1282-ХІ (далі по тексту - Закон №1282-XI) визначено правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Таким чином, Закон №1282-XI спрямований на підтримку купівельної спроможності населення України у зв`язку з подорожчанням споживчих товарів і послуг.

Як встановлено статтею 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та пунктом 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 17.07.2003 № 1078, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру. Індексація пенсій здійснюється шляхом їх підвищення відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Згідно з частиною 2 статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», для забезпечення індексації пенсії щороку проводиться перерахунок раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії.

Виходячи з наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що з метою підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін та дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України здійснюється індексація грошових доходів, які не мають разового характеру, а саме пенсії, стипендії, оплата праці та інші.

Таким чином, при перерахунку пенсії позивача повинна здійснюватись її індексація, у відповідності до норм Закону №1282-XI.

Також відповідно до ч.1 ст. 6 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», непрацездатні громадяни крім пенсійних виплат із системи пенсійного забезпечення мають право отримувати доплати, надбавки та підвищення до зазначених виплат, додаткову пенсію в порядку та за рахунок коштів, визначених законодавством.

Відповідно до частин 1, 2, 3, 4 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності зазначеним Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно з абзацом 5 частини 1 статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Відповідно до частини 1 статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20 липня 1974 року №162, Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58 та Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Мінпраці та соцполітики №259/34/5 від 08 червня 2001 року, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Матеріалами справи встановлено, що за даними трудової книжки позивача, остання має наступний стаж роботи:

- з 15.08.1950 по 18.08.1953 року вчителем англійської мови 3-10 класів Нежинської середньої чоловічої школи №4;

- з 25.08.1953 року по 15.12.1960 року вчителем англійської мови 3-8 класів середньої школи №8;

- з 15.12.1960 року по 28.06.1985 року вчителем англійської мови середньої школи №35 м. Харкова Звільнена за ст.38 КЗпП у зв`язку з виходом на пенсію.

Тобто, відповідно до записів трудової книжки ОСОБА_1 , стаж позивача становить понад 34 роки.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що позивач має право на підвищення розміру пенсії за понаднормовий стаж, відповідно до статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Крім того, як вбачається з пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 від 27.06.1982 ОСОБА_1 є ветераном праці.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні», ветеранами праці визнаються громадяни, які працювали на підприємствах, в установах, організаціях, об`єднаннях громадян, фізичних осіб, мають стаж роботи 40 років - для чоловіків і 35 років - для жінок і вийшли на пенсію.

З огляду на викладене, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо вимоги позивача про перерахунок розміру пенсії з урахуванням надбавок як дитині війні, колегія суддів зазначає наступне.

За визначенням статті 1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18 листопада 2004 року №2195-IV, дитина війни - особа, яка є громадянином України та якій на час закінчення (2 вересня 1945 року) Другої світової війни було менше 18 років.

Згідно постанови пленуму Вищого адміністративного суду України від 19 грудня 2011 року №8, за приписами статті 1 Закону №2195-IV дитиною війни є особа, яка є громадянином України та якій на час закінчення (02 вересня 1945 року) Другої світової війни було менше 18 років. Тобто до категорії дітей війни належать громадяни України, які народилися у період із 03 вересня 1927 року по 02 вересня 1945 року. Для підтвердження статусу дитини війни у позивача судам необхідно встановити дату народження та належність до громадянства України.

З наявних матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , а станом на ІНФОРМАЦІЯ_2 останній виповнилось 18 років, відтак позивач не підпадає під категорію дітей війни у розумінні Закону України «Про соціальний захист дітей війни», що позивачем не спростовано, а тому останній не має права на виплату підвищення у порядку та розмірах, встановлених Законом України «Про соціальний захист дітей війни».

Інших підвищень, надбавок та доплат, на які б позивач мав право, позивачем не конкретизовано та матеріали справи не містять доказів наявності у позивача права на інші підвищення, надбавки та доплати, а тому позовні вимоги у цій частині необґрунтовані та задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог стосовно компенсації втрати частини доходів в зв`язку з несвоєчасністю виплати пенсії, колегія суддів вказує наступне.

Відповідно до частини 2 статті 46 Закону №1058-IV, нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Закон України від 19 жовтня 2000 року №2050-III «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (далі - Закон №2050-ІІІ) у статті 1 встановлює, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

У статті 3 вказаного Закону №2050-ІІІ передбачено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Тобто, зі змісту вказаної норми випливає, що обов`язковою умовою для компенсації втрати частини доходів є факт нарахування вказаного доходу та його несвоєчасної виплати.

Поряд з цим, судовим розглядом встановлено, що відповідачем ОСОБА_1 , з дня призначення пенсії за віком, проводилися щомісячно нарахування та виплата пенсії, що останнім не заперечується. Даних про перерахунок розміру пенсії та у зв`язку з цим нарахування сум пенсії позивачу в матеріалах справи відсутні.

За таких обставин, права на компенсацію втрати частини доходів позивач не набув.

Вказані обставини виключають застосування до спірних відносин положень Закону №2050-ІІІ, а позовні вимоги в частині такої компенсації задоволенню не підлягають.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що належним способом відновлення порушеного права позивача в межах спірних правовідносин є визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо не відновлення пенсійної справи ОСОБА_1 та нарахування пенсії в непередбаченому Законом розмірі та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області відновити пенсійну справу, перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію з дати поновлення виплат - 22.02.2014, з урахуванням раніше виплачених сум, з урахуванням стажу та заробітної плати для обчислення пенсії, індексації, в розмірі не меншому, ніж прожитковий мінімум для непрацездатних осіб.

У відповідності до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Пунктом 4 ч.1 ст.317 КАС України встановлено, що підставою для зміни судового рішення суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Відповідно до ч.4 ст.317 КАС України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

З огляду на встановлені у справі обставини, беручи до уваги вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції слід змінити виклавши абзац третій резолютивної частини рішення в такій редакції: "Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області відновити пенсійну справу, перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію з дати поновлення виплат - 22.02.2014 з урахуванням раніше виплачених сум, з урахуванням стажу та заробітної плати для обчислення пенсії, індексації, в розмірі не меншому, ніж прожитковий мінімум для непрацездатних осіб.".

В іншій частині доводи апеляційної скарги висновків суду, з наведених вище підстав, не спростовують, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права..

Керуючись ст.ст. 229, 241, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 21.01.2020 року по справі № 638/14394/17 змінити, виклавши абзац третій резолютивної частини наступним чином:

"Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області відновити пенсійну справу, перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію з дати поновлення виплат - 22.02.2014 з урахуванням раніше виплачених сум, з урахуванням стажу та заробітної плати для обчислення пенсії, індексації, в розмірі не меншому, ніж прожитковий мінімум для непрацездатних осіб.".

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя С.П. Жигилій
Судді В.Б. Русанова Т.С. Перцова
Повний текст постанови складено 01.02.2021 року