Справа № 520/9510/2020
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2021-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2021 р.Справа № 520/9510/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Русанової В.Б.,

Суддів: Жигилія С.П. , Перцової Т.С. ,

за участю секретаря судового засідання Губарєвої В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.09.2020 року, (головуючий суддя І інстанції: Тітов О.М.) по справі № 520/9510/2020

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Харківській області

про скасування податкового повідомлення-рішення та рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до суду з позовом, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Харківській області № 0-2033 від 31.11.2018 про нарахування транспортного податку у розмірі 8 333,33 грн. та рішення ГУ ДПС у Харківській області від 28.04.2020 № про застосування штрафних санкцій за несвоєчасну сплату транспортного податку на загальну суму 1 666,67 грн., прийняті у відношенні ОСОБА_1

- стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 23.09.2020 позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Харківській області №0-2033 від 31.11.2018 про нарахування транспортного податку у розмірі 8 333,33 грн. та рішення ГУ ДПС у Харківській області від 28.04.2020 № про застосування штрафних санкцій за несвоєчасну сплату транспортного податку на загальну суму 1666,67 грн., прийняті у відношенні ОСОБА_1 .

Стягнуто на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1 500 грн. 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області.

Головне управління ДПС у Харківській області (далі - відповідач), не погодившись із рішенням суду, подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невірне застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, неповне з`ясування судом обставин справи просило скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування вимог зазначило, що з 12.09.2018 ОСОБА_1 є власником автомобіля Audi, моделі Q5, об`єм циліндрів двигуна 1 968 куб.см., тип пального - дизель, а об`єм двигуна автомобіля, який за середньоринковою вартістю віднесений до об`єкта оподаткування транспортним податком у 2018 році, визначений у літрах та дорівнює 2,0 л., отже податковим органом правомірно нараховано податок пропорційно кількості місяців, які залишилися до кінця року, починаючи з місяця реєстрації транспортного засобу.

Висновки суду, що технічні характеристики автомобіля не співпадають з характеристиками, визначеними Мінекономрозвитку, а відтак автомобіль позивача не є об`єктом оподаткування, є помилковими, зроблені без врахування висновків Верховного суду, викладених в постанові у справі № 820/4876/17 .

Також зазначає, що судом не враховано, що межі повноважень податкового органу полягають виключно у прийняття податкового повідомлення-рішення на підставі інформації про автомобілі, розміщеної на офіційному сайті Мінекономрозвитку. Контролюючий орган не здійснює округлення показника об`єму двигуна, оскількі це повноваження виключно Мінекономрозвитку. У Переліку легкових автомобілів, що є об`єктами оподаткування всі показники об`єму циліндрів двигуна округлено до десятих.

Вважає помилковими висновки суду щодо протиправності податкового повідомлення-рішення про застосування штрафних санкцій, оскільки позивачем порушено строки сплати транспортного податку, що є підставою для притягнення її до відповідальності.

Позивач не подав відзив на апеляційну скаргу.

Відповідно до ч. 4 ст. 229, ч. 1 ст. 308 КАС України справа розглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 з 12.09.2018 є власником транспортного засобу марки Audi, моделі "Q5", об`єм двигуна - 1968 куб. см, тип пального - D, 2018 року випуску, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 12-13).

13.11.2018 ГУ ДФС у Харківській області сформовано податкове повідомлення - рішення форми "Ф" № 0-2033 з транспортного податку фізичних осіб за 2018 рік на суму 8333,33 грн (а.с. 10).

Позивачем сплачено суму боргу визначеного в оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні - 07.05.2019.

13.04.2020 ГУ ДПС у Харківській області здійснено камеральну перевірку з питання своєчасності сплати сум узгоджених податкових зобов`язань по транспортному податку щодо ОСОБА_1 , про що складено акт № 2162/20-40-56-06/ НОМЕР_1 (а.с. 41-42).

Камеральною перевіркою встановлено порушення позивачем п. 267.7 ст. 267 ПК України.

28.04.2020 ГУ ДПС у Харківській області сформовано податкове повідомлення-рішення № , яким ОСОБА_1 нараховано позивачу штрафні санкції в сумі 1 666,67 грн за несвоєчасну сплату транспортного податку (а.с. 38).

Не погоджуючись з вказаними податковими повідомленнями-рішеннями позивач звернулась з цим позовом до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що контролюючим органом не доведено, що належний ОСОБА_1 транспортний засіб є об`єктом оподаткування у 2018 році у розумінні підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 Податкового кодексу України.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства врегулювані Податковим кодексом України (далі - ПК України).

Відповідно до пункту 10.2 статті 10 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) ПК України місцеві ради обов`язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю).

Повноваження міських рад щодо податків та зборів визначені статтею 12 ПК України.

Відповідно до пп. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 ПК України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Отже, безпосереднє встановлення місцевих податків та, відповідно, транспортного податку, віднесено Податковим кодексом до компетенції відповідних сільських, селищних, міських рад у межах їх повноважень.

Відповідно до пп. 267.1.1 п. 267.1 ст. 267 ПК України платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об`єктами оподаткування.

Згідно з пп. 267.2.1 п. 267.2 статті 267 ПК України об`єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику економічного, соціального розвитку і торгівлі, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, станом на 1 січня податкового (звітного) року виходячи з марки, моделі, року випуску, об`єму циліндрів двигуна, типу пального.

Крім того, Законом України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" встановлено, що у 2018 році мінімальна заробітна плата у місячному розмірі з 1 січня складає 3723,00 грн.

Отже, власники транспортних засобів з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких: у 2018 році - понад 1396125,00 грн. є платниками транспортного податку.

Щороку до 1 лютого податкового (звітного) року центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику економічного, соціального розвитку і торгівлі, на своєму офіційному веб-сайті розміщується перелік легкових автомобілів, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, який повинен містити такі дані щодо цих автомобілів: марка, модель, рік випуску, об`єм циліндрів двигуна, тип пального (абз.3 підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 Податкового кодексу України).

Методика визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 року № 66 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 21.06.2017 р. N 428), (далі - Методика), встановлює механізм визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів для цілей віднесення таких автомобілів до об`єктів оподаткування транспортним податком.

Пунктом 2 Методики, середньоринкова вартість автомобіля розраховується за методом аналогії цін ідентичних автомобілів за такою формулою: С ср = Ц н х (Г / 100), де Ц н - ціна нового транспортного засобу в Україні з урахуванням марки, моделі, об`єму циліндрів двигуна, типу пального; Г - коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів з урахуванням строку експлуатації транспортних засобів у роках згідно з додатком 1 до Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 квітня 2013 р. N 403 (Офіційний вісник України, 2013 р., N 44, ст. 1576).

Джерелом інформації для визначення ціни нового автомобіля є офіційні прайс-листи виробників (дилерів) (пункт 3 Методики).

Інформація про ціни нового автомобіля з урахуванням марки, моделі, об`єму циліндрів двигуна, типу пального подається до 10 січня базового податкового (звітного) періоду (року) державним підприємством "Держзовнішінформ" до Мінекономрозвитку (пункт 4 Методики).

Аналіз наведених положень Податкового кодексу України, Методики та Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів свідчить, що для визнання автомобіля об`єктом оподаткування транспортним податком з фізичних осіб до уваги береться, зокрема середньоринкова вартість такого автомобіля, яка визначається статистичними методами з урахуванням певних ознак, параметрів і характеристик транспортного засобу та встановлюється, виключно, Мінекономрозвитку.

Відтак, перелік легкових автомобілів, які є об`єктом оподаткування у 2018 році (з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року), із зазначенням марки, моделі, року випуску, об`єму циліндрів двигуна, типу пального, розміщується на офіційному веб-сайті центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику економічного, соціального розвитку і торгівлі.

Обов`язок щодо визначення середньоринкової вартості транспортного засобу законодавець покладає на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку. Межі повноважень податкового органу полягають виключно у прийнятті податкового повідомлення-рішення на підставі розміщеної на офіційному веб-сайті Мінекономрозвитку інформації про автомобілі, які є об`єктом оподаткування транспортним податком у 2018 році.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12 червня 2018 року у справі № 813/3965/17.

Пункт 267.4 ст. 267 ПК України встановлює, що ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25 000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об`єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Відповідно до підпункту 267.5.1 пункту 267.5 статті 267 ПК України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Наведені правові норми вказують, що фізичні особи - власники легкових автомобілів, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, у 2018 році - повинні сплатити транспортний податок з розрахунку на календарний рік у розмірі 25 000 гривень за кожен легковий автомобіль.

Разом з цим, контролюючий орган має право обчислювати суму транспортного податку за 2018 рік з об`єкта/об`єктів оподаткування фізичних осіб, однак, за умови їх відповідності вимогам, встановленим підпунктом 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 ПК України, а саме критеріям щодо терміну випуску та середньоринкової вартості легкового автомобіля.

Колегія суддів зазначає, що із дослідженого Переліку легкових автомобілів, які підлягають оподаткуванню транспортним податком у 2018 році - вбачається, що автомобіль марки Audi, моделі "Q5", 2018 року випуску, дизель, може бути об`єктом оподаткування виключно у випадку, якщо об`єм циліндрів двигуна дорівнює 2,0 літрів тобто 2000 куб.см. (а.с. 17).

В той же час, об`єм циліндрів двигуна автомобіля, що належить позивачу становить 1968 куб. см., тобто є меншим ніж встановлено Переліком.

Колегія суддів зазначає, що підстави застосування приблизного (заокругленого) показника об`єму циліндрів двигунів автомобілів, нормами закону не встановлені.

Як вірно зазначено судом першої інстанції , для розрахунку вартості з офіційного веб-сайту Міністерства економічного розвитку і торгівлі України Головним управлінням ДФС у Харківській області взято технічні характеристики автомобіля Audi, моделі "Q5", з об`ємом циліндрів двигуна 2,0 літрів.

При цьому колегія суддів зазначає, що відповідач при застосуванні приблизного (заокругленого) показника об`єму циліндрів двигунів автомобілів до найближчого основного розряду, які визначені в Переліку, затвердженому Мінекономрозвитку не посилається на жодну норму закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, яким була б передбачена така можливість.

Доводи апеляційної скарги, що округлення показника об`єму двигуна здійснено Мінекономрозвитку та всі показники об`єму циліндрів двигуна округлено до десятих, так як 2000 куб.см. є еквівалентом 2 літрів, а тому об`єм циліндрів двигуна 1968 куб.см., з урахуванням заокруглення до десятих становить 2000 куб.см, що дорівнює 2,0 л., колегія суддів вважає такими, що спростовуються матеріалами справи, зокрема Переліком легкових автомобілів, в якому такі дані відсутні.

Згідно із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі "Новік проти України" (18.12.2008) Суд зробив висновок, що "надзвичайно важливою умовою є забезпечення загального принципу юридичної визначеності. Вимога "якості закону" у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції означає, що закон має бути достатньо доступним, чітко сформульованим і передбачуваним у своєму застосуванні для того, щоб виключити будь-який ризик свавілля".

У справі "Щокін проти України" Суд дійшов висновку про порушення прав заявника, гарантованих статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, по-перше, в зв`язку з тим, що відповідне національне законодавство не було чітким і узгодженим, та, відповідно, не відповідало вимозі "якості" закону і не забезпечувало адекватність захисту від свавільного втручання у майнові права заявника; по-друге, національними органами не була дотримана вимога законодавства щодо застосування підходу, який був би найбільш сприятливим для заявника - платника податку, коли у його справі національне законодавство припускало неоднозначне трактування.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, щодо відсутності у відповідача підстав для додаткового трактування критеріїв, необхідних для визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, оскільки щороку до 1 лютого податкового (звітного) року центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику економічного, соціального розвитку і торгівлі, на своєму офіційному веб-сайті розміщує Перелік автомобілів, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, який містить такі дані щодо цих автомобілів: марка, модель, рік випуску, об`єм циліндрів двигуна, тип пального.

Тобто, податковий орган, отримавши від законодавця вичерпний перелік технічних характеристик, необхідних для надання автомобілю статусу об`єкта оподаткування, був позбавлений необхідності в більш ширшому його тлумаченні. В даному випадку, фактично здійснивши округлення об`єму двигуна автомобіля позивача до іншого показника, податковий орган допустив фактично свавільне втручання у майнові права позивача.

Колегія суддів зазначає, що положення статті 4 ПК України закріплюють зокрема принцип презумпції правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу (підпункт 4.1.4. пункту 4.1. статті 4 Податкового кодексу України).

Зазначені висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 05.11.2018 у справі № 822/2687/17.

Верховний Суд в даному рішенні прийшов до висновку, що вирішення спору у цій справі на користь платника податків обумовлено як прогалиною у нормативному регулюванні вказаних правовідносин, так і положеннями податкового принципу презумпції правомірності платника податків.

Згідно із ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що контролюючим органом не доведено, що належний ОСОБА_1 транспортний засіб є об`єктом оподаткування транспортним податком у 2018 році у розумінні підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 ПК України.

Доводи відповідача про правомірність винесення податкового повідомлення - рішення від 13.11.2018 № 0-2033 щодо нарахування позивачу транспортного податку за 2018 рік спростовуються вищенаведеним.

Посилання скаржника на постанову Верховного Суду від 29.03.2018 по справі № 820/4876/17 колегія суддів вважає помилковими, оскільки правовідносини у цій справі не є тотожними справі, що розглядається. У справі № 820/4876/17 характеристики автомобіля позивача співпадали з характеристиками автомобіля, зазначеного у переліку легкових автомобілів, які є об`єктами оподаткування у 2017 році.

Щодо доводів апеляційної скарги про правомірність податкового повідомлення-рішення від 28.04.2020 № про застосування штрафних санкцій колегія суддів зазначає наступне.

Судовим розглядом встановлено, що відповідачем 13.11.2018 нараховано ОСОБА_1 грошове зобов`язання з транспортного податку в розмірі 8333,35 грн, яке сплачено позивачем з порушенням строків його сплати. У зв`язку з цим, податковим органом 28.04.2020 прийнято податкове повідомлення-рішення про застосування штрафних санкцій у розмірі 1666,67 грн.

Враховуючи те, що за наслідками судового оскарження доводи відповідача щодо правомірності нарахування позивачу транспортного податку не знайшли свого підтвердження, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про неправомірність застосування до позивача штрафних санкцій, а отже вірно скасував податкове повідомлення-рішення 28.04.2020 № .

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень від 13.11.2018 № 0-2033 та від 28.04.2020 № .

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.09.2020 року по справі № 520/9510/2020 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.Б. Русанова
Судді С.П. Жигилій Т.С. Перцова
Повний текст постанови складено 01.02.2021 року