Справа № 520/11935/2020
Суддя: Супрун Ю.О.
Дата ухвалення: 2021-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Харків
20 січня 2021 р. Справа № 520/11935/2020
Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Супруна Ю.О.,

при секретарі судового засідання - Остропільці Є.Є.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - Савченко К.І.,

розглянувши в місті Харкові в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Харківського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) (, вул. Клочківська, буд. 228 П, м. Харків, 61045) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (надалі за текстом ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_2 ) (надалі за текстом - відповідач), в якому просить суд:

- визнати незаконними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ) щодо невиплати ОСОБА_1 , грошової компенсації на момент звільнення за додаткову відпустку, як учаснику бойових дій, у період з 2016 по 2017 роки загальним терміном у 28 днів;

- визнати незаконними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ) щодо неналежного нарахування ОСОБА_1 , суми грошової компенсації за додаткову відпустку, як учаснику бойових дій, у період з 2016 по 2017 роки загальним терміном у 28 днів у розмірі 4586,09 (чотири тисячі п`ятсот вісімдесят шість, 09 коп.);

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , грошову компенсацію за додаткову відпустку, як учаснику бойових дій, з 2016 по 2017 роки загальним терміном у 28 день, виходячи з місячного розміру грошового забезпечення, правом на отримання якого позивач був наділений відповідно до чинного законодавства на день звільнення з військової служби.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що у липні 2020 року звернувся із відповідною заявою до відповідача в якому просив виплатити заборгованість щодо виплати йому компенсації за невикористану додаткову відпустку, як учаснику бойових дій, яка виникла з 2016 року по 2017 рік включно, що передбачено положеннями ч.1 п.12 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».31.08.2020 позивачу зараховано на розрахунковий рахунок грошові кошти в сумі 4586,09 грн., які перераховані відповідачем, разом з тим, відповідачем будь-якої відповіді на заяву позивача з роз`ясненням порядку нарахування з відповідними розрахунковими відомостями позивач не отримав. Позивач вважаючи суму розрахунку відповідача у розмірі 4586,09 грн., такої, що виконана не в повному розмірі та підлягає перерахуванню ініціював даний спір.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 14.09.2020 року відкрито спрощене провадження у справі за вищевказаним позовом відповідно до положень п.3 та п.10 ч.6 ст.12, ч.1 ст.257 КАС України.

В подальшому, ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 18.11.2020 зокрема здійснено перехід до стадії підготовчого провадження у порядку загального позовного провадження по справі №520/11935/2020 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_2 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

До канцелярії Харківського окружного адміністративного суду від представника відповідача 05.10.2020 надійшов відзив на адміністративний позов, в якому відповідачем зазначено, що відповідач з поданим позовом не погоджується у зв`язку із необґрунтованістю заявлених вимог. Вказує, що відповідачем відповідно до заяви позивача було здійснено виплату грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки за період 2016-2017 років за 28 днів з розрахунку місячного грошового забезпечення. Дане нарахування позивачу компенсації є одноразовою виплатою. На думку, відповідача твердження позивача про нібито невірне нарахування суми компенсації є хибним та пов`язане з недосконалим знанням позивачем чинного законодавства України та здійснення розрахунку з урахуванням виплат, що не входить до складу місячного грошового забезпечення, у зв`язку з чим просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

До канцелярії Харківського окружного адміністративного суду 09.10.2020 від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, в якому викладено правову позицію позивача стосовно порушених відповідачем у відзиві на позову питань.

14.12.2020 року відповідачем надано до канцелярії суду письмові пояснення.

10.11.2020 та 28.12.2020 до канцелярії суду від представника відповідача надійшли додаткові письмові пояснення по справі.

Протокольною ухвалою суду без видалення до нарадчої кімнати від 16.12.2020 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті.

Згідно ч.7 ст. 243 КАС України, ухвали, постановлені без виходу до нарадчої кімнати, заносяться секретарем судового засідання до протоколу судового засідання.

В судовому засіданні ОСОБА_1 , підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити посилаючись на зміст обґрунтувань позовних вимог.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив в їх задоволенні відмовити, посилаючись на позицію, викладену у відзиві на позовну заяву та письмових пояснень.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи та зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з таких підстав та мотивів.

З наявних матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_3 від 25.08.2016 року.

Заявник проходив публічну військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ) у період 28.01.2008р.-05.07.2017р., спочатку на посаді молодшого інспектора прикордонної служби, а у подальшому - на посаді інспектора прикордонної служби 3 категорії.

Вказані обставини сторонами у ході розгляду справи не заперечені.

02.07.2020 року позивач звернувся із заявою до начальника Харківського прикордонного загону щодо виплати заборгованості з компенсації за невикористану додаткову відпустку, як учаснику бойових дій, яка виникла з 2016 року по 2017 рік включно, що передбачено положеннями ч.1 п. 12 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Відповідь на зазначену заяву позивачем отримано не було, доказів зворотного суду надано не було.
Під час розгляду справи судом також було встановлено, що 31.08.2020 року відповідачем була нарахована та виплачена сума коштів у розмірі 4586,09 грн., з коментарем до платежу "заробітна плата", що підтверджується скриншотом з транзакцій банку, копія якого міститься в матеріалах справи.

Позивач, вбачаючи в зазначеному порушення свої прав, звернувся за їх захистом до суду.

Суд, надаючи оцінку спірним правовідносинам, зазначає наступне.

Статтею 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" встановлено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

Статтею 16-2 Закону України «Про відпустки» передбачено, що учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

За змістом статті 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року №3551-XII учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час

Пунктом 12 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії соціального захисту» передбачено використання учасниками бойових дій чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

З огляду на викладене, наявні правові підстави для висновку, що учасники бойових дій мають право отримати додаткову відпустку із збереженням заробітної плати за певних умов.

Указом Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом України від 17 березня 2014 року №1126-VI, постановлено оголосити та провести часткову мобілізацію.

Таким чином, спірні правовідносини щодо отримання грошової компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки у зв`язку із звільненням позивача виникли в особливий період.

Положеннями ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 №3543-ХІІ визначено, що особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

В особливий період з моменту оголошення мобілізації до припинення відповідного періоду надання військовослужбовцям інших видів відпусток, зокрема, додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», припиняється.

Згідно ч. 8 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України «Про відпустки». Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

Таким чином, підстави та порядок надання додаткової відпустки особам, які мають статус учасника бойових дій, передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Так, згідно ч. 14 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, зокрема, військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Отже, положення Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження військової служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації.

З огляду на викладене, на час прийняття наказу про виключення позивача зі списків особового складу, відповідачем необхідно було здійснити позивачу розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої п.12 ч. 1 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за період з 2016 року по 2017 рік.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи та не заперечується позивачем, останньому була виплачена компенсація за не отриману додаткову відпустку, що підтверджується довідкою №445 від 17.11.2020 року. З довідки встановлено, що компенсація за невикористану додаткову відпустку, як учасника бойових дій розраховується так: повна заробітна плата за останній місяць служби (4988,50) ділиться на 30 календарних днів і множиться на кількість днів відпустки учасника бойових дій (1 рік УБД = 14 днів).

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин 1-2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За приписами частин 1-2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 Кодексу адміністративного судочинства України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи наявні в матеріалах справи докази та вищевикладене, слід дійти висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними, що дає підстави у відмові в задоволенні позовних вимог.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 13, 14, 139, 241, 243, 246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:
Позовну заяву ОСОБА_1 до Харківського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 01.02.2021.

Суддя Ю. О. Супрун