Справа № 300/489/20
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2021-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2021 рокуЛьвівСправа № 300/489/20 пров. № А/857/11764/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії :

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Довгополова О.М., Коваля Р.Й.

за участі секретаря судового засідання: Стельмаха П.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2020 року (суддя - Тимощук О.Л., час ухвалення - 16:36 год., місце ухвалення - м.Івано-Франківськ, дата складення повного тексту - 10.08.2020 року),

в адміністративній справі №300/489/20 за позовом Головного управління ДПС в Івано-Франківській області до ОСОБА_1 ,

про стягнення податкового боргу,

встановив:

У березні 2020 року позивач ГУ ДПС в Івано-Франківській області звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача ОСОБА_1 , в якому просив стягнути з відповідача податковий борг в сумі 91823,35 грн. в дохід місцевого бюджету.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04.08.2020 року позов задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 ) в дохід місцевого бюджету податковий борг в сумі 91823,35 грн..

З цим рішенням суду першої інстанції від 04.08.2020 року не погодився відповідач ОСОБА_1 та оскаржив його в апеляційному порядку. Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню з підстав, наведених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт покликається на те, що суд першої інстанції не врахував, що рішення Князівської сільської ради, які лягли в основу нарахування податкового боргу, ОСОБА_1 не були доведені до відповідача та жодним чином не були оприлюднені, щоб відповідач зміг про них довідатись, тому відповідно не набрали чинності. Крім того зазначає, що ОСОБА_1 щороку звертався до Князівської сільської ради із заявами про надання відповідно до ст.266.4.2 Податкового кодексу України пільги зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, з урахуванням рівня доходів та в залежності від майнового стану. На свої заяви в місячний строк не отримував від сільської ради жодної відповіді, а тому за «принципом мовчазної згоди» вважав, що його заяви були задоволені. Вважає апелянт, що суд не врахував, що підтвердженням про застосування до нього пільги свідчить і те, що з 2015 року по 2019 рік податкові повідомлення-рішення зі сплати такого податку на його адресу не надходили. Також скаржник зауважує, що нежитлове приміщення №215 згідно свідоцтва про право власності є недобудованим об`єктом та непридатним для використання і було викуплене як незавершене будівництво шлакоблокового цеху та не введено в експлуатацію до цього часу. Щодо бувшого швейного цеху відмічає, що для ведення господарської діяльності такий не використовується. На його реконструкцію під житловий будинок є відповідний дозвіл і на даний час швейний цех переобладнюється під житло. Тому вважає очевидним, що по даних об`єктах ОСОБА_1 звільнений від обов`язку щодо нарахування та сплати податків. Апелянт зазначає, що винесені у 2019 році податковим органом податкові повідомлення-рішення зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2015-2017 роки, прийняті без урахуванням норм податкового законодавства. Вважає податкові повідомлення-рішення: №0-0911 від 27.02.2019; №02-0911 від 27.02.2019; №02-0911 від 27.02.2019; №0-0911 від 21.03.2019 не узгодженими, оскільки не були отримані ОСОБА_1 .. Також податкова вимога Ф№51390-50 від 18.06.2019 не була вручена ОСОБА_1 .. Тому вважає, що підстав для пред`явлення позову у податкового органу взагалі не було. Крім того вважає, що позивачем пропущено строк звернення до суду із вказаним позов з покликанням на строки, визначені ст.102 ПК України та ст.122 КАС України.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржене рішення суду від 04.08.2020 року та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи (їх представників), які з`явились в засідання суду апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з врахуванням наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідач ОСОБА_1 , згідно копій свідоцтв про право власності на нерухоме майно від 25.02.2008 і 25.01.2008, договору купівлі-продажу від 05.07.2000 серії АВМ №170913, а також, відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, є власником нежитлових приміщень (виробничого цеху площею 715,2 кв.м, приміщення складу площею 207,5 кв.м і швейного цеху цегляного площею 513,2 кв.м), які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 118-121).

ГУ ДФС в Івано-Франківській області проведено розрахунок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки та винесено відносно ОСОБА_1 податкові повідомлення рішення від 27.02.2019 року:

№0-0911-15 про визначення суми податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є у власника об`єктів нежитлової нерухомості за 2015 рік у розмірі 8744,63 грн.;

№0-0911-16 про визначення суми податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є у власника об`єктів нежитлової нерухомості за 2016 рік у розмірі 9893,35 грн.;

№0-0911-17 про визначення суми податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є у власника об`єктів нежитлової нерухомості за 2017 рік у розмірі 22974,40 грн.;

від 21.03.2019 року №0-0911 про визначення суми податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є у власника об`єктів нежитлової нерухомості за 2018 рік у розмірі 53458,56 грн. (а.с. 6-7).

Вказані податкові повідомлення-рішення було направлено відповідачу за поштовою адресою: АДРЕСА_2 , які отримано ОСОБА_1 09.03.2019 та 02.04.2019, що підтверджується відмітками на рекомендованих повідомленнях про вручення поштового відправлення (а.с. 6-зв., 7).

Також ГУ ДФС в Івано-Франківській області винесено відносно ОСОБА_1 податкову вимогу форми "Ю" №51390-50 від 18.06.2019 року про визначення суми податкового боргу станом на 17.06.2019 року в розмірі 91825,80 грн. (в тому числі: основний платіж - 91823,35 грн. і пеня - 2,45 грн.), яку направлено за адресою: АДРЕСА_3 , однак, у зв`язку із закінченням встановленого терміну зберігання, конверт із поштовим відправленням повернувся на адресу контролюючого органу (а.с. 8, 8-зв.).

Згідно довідки ГУ ДФС в Івано-Франківській області від 20.01.2020 року розмір податкового боргу ОСОБА_1 станом на 20.01.2020р. за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є у власника об`єктів нежитлової нерухомості становить 91823 гривні 35 копійок (а.с. 5).

З метою стягнення вказаного податкового боргу контролюючий орган звернувся із позовом до адміністративного суду.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення з відповідача ОСОБА_1 податкового боргу в сумі 91823,35 грн., з врахуванням наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Тобто, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Статтею 67 Конституції України встановлений обов`язок кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, відповідальність за порушення податкового законодавства врегульовано положеннями Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (далі - ПК України).

Відповідно до п.15.1 статті 15 ПК України, платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Грошове зобов`язання платника податків сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності (пп.14.1.39 п.14.1 ст.14 ПК України).

Податковим боргом, згідно п.п.14.1.175 п.14.1 ст.14 ПК України, є сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Тобто, статусу податкового боргу набуває лише узгоджена сума грошового (податкового) зобов`язання, не сплачена платником податків у визначений строк.

Відповідно до пп.16.1.4 п.16.1 ст.16 ПК України, платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до підпункту 20.1.18 пункту 20.1 статті 20 ПК України, контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника, на суму податкового боргу або його частини.

Пунктом 31.1 статті 31 ПК України визначено, що строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Момент виникнення податкового обов`язку платника податків визначається календарною датою.

Як унормовано статтею 36 ПК України, податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов`язок виникає у платника за кожним податком та збором. Податковий обов`язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов`язків платника податків, крім випадків, передбачених законом. Виконання податкового обов`язку може здійснюватися платником податків самостійно або за допомогою свого представника чи податкового агента. Відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.

Відповідно до ст.38 ПК України, виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

Необхідно врахувати, що згідно пункту 57.3 статті 57 ПК України, у разі коли відповідно до цього Кодексу або інших законів України контролюючий орган самостійно визначає податкове зобов`язання платника податків з причин, не пов`язаних з порушенням податкового законодавства, такий платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання у строки, визначені в цьому Кодексі, а якщо такі строки не визначено - протягом 30 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення про таке нарахування. У разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у п.п.54.3.1-54.3.6 п.54.3 ст.54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу. У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем узгодження.

За змістом п.56.18 ст.56 ПК України, з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили (абз.4 п.56.18 ст.56 ПК України).

Судом апеляційної інстанції з`ясовано, що податковий борг ОСОБА_1 виник в результаті прийнятих щодо нього податкових повідомлень-рішень від 27.02.2019р. №0-0911-15, №0-0911-16, №0-0911-17 та від 21.03.2019р. №0-0911 та податкової вимоги форми "Ю" від 18.06.2019р. №51390-50, правомірність яких не охоплюється предметом даного позову, оскільки дані рішення суб`єкта владних повноважень не є предметом позову у даній справі та у суду відсутні процесуальні повноваження у межах розгляду даної справи здійснювати їх правовий аналіз.

Враховуючи, що предметом позову у даній справі є стягнення з відповідача несплаченого податкового боргу, то предметом доказування у даній справі є обставини, які свідчать про наявність підстав, з якими закон пов`язує можливість стягнення податкового боргу в судовому порядку, зокрема, встановлення факту його сплати в добровільному порядку або встановлення відсутності такого факту, перевірка вжиття контролюючим органом заходів щодо стягнення податкового боргу на підставі, в черговості, та за рахунок платежів, встановлених Податковим кодексом України.

Таким чином, являються безпідставними доводи апелянта (відповідача) про те, що у задоволенні позовних вимог про стягнення податкового боргу слід відмовити у зв`язку із протиправністю вказаних вище ППР та податкової вимоги про визначення ОСОБА_1 податкових зобов`язань та податкового боргу за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є у власника об`єктів нежитлової нерухомості за 2015, 2016, 2017 і 2018 роки на загальну суму 91823,35 грн..

Водночас, колегія суддів зазначає, що статтею 265 ПК України визначено, що податок на майно складається з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.

У відповідності до підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України, платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Згідно з підпунктом 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України, об`єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є житлова та нежитлова нерухомість, в тому числі її частка.

Відповідно до положень підпунктів 266.3.1 та 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України, базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

За змістом підпункту 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України, ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотки розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Згідно із абзацом 7 підпункту 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК України, обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Судом встановлено, що рішеннями Князівської сільської ради від 15.01.2015 №206-24/2015, від 29.05.2016 №41-5/2016 та від 20.12.2017 №250-15/2017 затверджено ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території Князівської сільської ради на 2015-2018 роки, у розмірі: на 2015 та 2016 роки - 0,5 відсотки розміру мінімальної заробітної плати за 1 м.кв. бази оподаткування; на 2017 та 2018 роки - 1 відсоток мінімальної заробітної плати за 1 м.кв. бази оподаткування (а.с.11-19 та зворотна сторона).

При цьому, як передбачено пунктом 3 розділу ІІ "Прикінцеві та Перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році" від 20.12.2016 №1791-VIII, з 1 січня 2017 року до прийняття відповідним органом місцевого самоврядування рішення про встановлення ставок місцевих податків і зборів на 2017 рік відповідно до цього Закону, встановлені таким органом місцевого самоврядування ставки єдиного податку для платників першої групи, податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, та збору за місця для паркування транспортних засобів застосовуються з коефіцієнтом 0,5.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції правильно встановив, зважаючи на часткову сплату нарахованих податкових зобов`язань у розмірі 3247,59 грн., що станом на момент звернення ГУ ДПС в Івано-Франківській області до суду із даним позовом, непогашеним ОСОБА_1 залишається борг у розмірі 91823,35 грн., що підтверджується довідкою про борг за платежами від 20.01.2020р., витягом з інтегрованої картки платника, а також, довідкою-розрахунком суми заборгованості фізичної особи ОСОБА_1 (а.с. 5, 9, 10).

Відносно покликань відповідача (апелянта) на те, що податкові повідомлення-рішення: №0-0911 від 27.02.2019; №02-0911 від 27.02.2019; №02-0911 від 27.02.2019; №0-0911 від 21.03.2019 є не узгодженими, оскільки не були отримані ОСОБА_1 , а податкова вимога Ф №51390-50 від 18.06.2019 не була вручена ОСОБА_1 , то колегія суддів враховує наступне.

Згідно із наданою начальником відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Управління ДМС в Івано-Франківській області відповіддю на направлений судом запит органу державної влади, підприємства, установи, організації, закладу щодо доступу до персональних даних, починаючи з 14.02.2019, місце проживання ОСОБА_1 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_4 (а.с. 34).

З матеріалів справи вбачається, що податкові повідомлення-рішення №0-0911-15, №0-0911-16, №0-0911-17 від 27.02.2019, а також, №0003620/5012/0911 від 21.03.2019 направлено ОСОБА_1 рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення, за вищевказаною адресою зареєстрованого місця проживання відповідача.

Як вірно зауважено судом першої інстанції, наявним на рекомендованих повідомленнях підписом підтверджується отримання поштових відправлень ОСОБА_1 09.03.2019 та 02.04.2019, що також скріплено підписом працівника поштового зв`язку.

Відповідач хоча і заперечив належність йому вказаного підпису на рекомендованих повідомленням, однак на підтвердження таких доводів до матеріалів справи не долучено жодного доказу.

Відповідно до правил п.42.2 ст.42 ПК України, документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Пунктом 42.5 ст.42 ПК України передбачено, що у разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

Отже, зважаючи на наявний на рекомендованих повідомленнях про вручення поштових відправлень підпис ОСОБА_1 про їх отримання, відсутність доказів фальсифікації такого, податкові повідомлення-рішення №0-0911-16, №0-0911-17, 0-0911-15 від 27.02.2019, №0003620/5012/0911 від 21.03.2019 вважаються врученими ОСОБА_1 ..

Крім цього, з огляду на відсутність доказів оскарження відповідачем ОСОБА_1 таких податкових повідомлень-рішень, визначена позивачем сума податкових зобов`язань ОСОБА_1 зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є узгодженою, що спростовує відповідні доводи апеляційної скарги.

Необхідно також звернути увагу на приписи пп.266.7.3 п.266.7 ст.266 ПК України, згідно із якими платники податку мають право звернутися з письмовою заявою до контролюючого органу за своєю податковою адресою для проведення звірки даних щодо: об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності платника податку; розміру загальної площі об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності платника податку; права на користування пільгою із сплати податку; розміру ставки податку; нарахованої суми податку.

У разі виявлення розбіжностей між даними контролюючих органів та даними, підтвердженими платником податку на підставі оригіналів відповідних документів, зокрема документів на право власності, контролюючий орган за своєю податковою адресою платника податку проводить перерахунок суми податку і надсилає (вручає) йому нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним).

Доказів реалізації відповідачем права на звернення до контролюючого органу та проведення звірки матеріали справи також не містять.

Відносно доводів апеляційної скарги про те, що позивачем пропущено строк звернення до суду із вказаним позовом, то такі спростовуються наступним.

Відповідно до статті 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.

Підпунктом 266.7.2 п.266.7 ст.266 ПК України передбачено, що податкові повідомлення-рішення про сплату сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК України, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному ст.42 ПКУ, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Відповідно до п.266.10 ст.266 ПК України, у разі якщо контролюючий орган не надіслав (не вручив) податкове/податкові повідомлення-рішення у строки, встановлені підпунктом 266.7.2 пунктом 266.7 статті 266 ПКУ, фізичні особи звільняються від відповідальності, передбаченої ПК України за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання. Податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, може бути нараховано за податкові (звітні) періоди (роки) в межах строків, визначених пунктом 102.1 статті 102 ПК України.

Контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 статті 102 ПК України, має право самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених ПКУ, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом (пункт 102.1 статті 102 ПК України).

Пунктом 102.4 ст.102 ПК України передбачено, що у разі якщо грошове зобов`язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов`язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним.

Отже, являються безпідставними доводи апелянта (відповідача) про пропуск контролюючим органом (позивачем) строку звернення до адміністративного суду із цим позовом.

Приймаючи до уваги наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги ГУ ДПС в Івано-Франківській області про стягнення з ОСОБА_1 податкового боргу в сумі 91823 гривні 35 копійок підлягають задоволенню.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції всебічно з`ясовано обставини справи, рішення суду першої інстанції винесено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому немає підстав для його скасування.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).

Згідно п.10 ч.6 ст.12 КАС України, для цілей цього Кодексу справами незначної складності є інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.

Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи, та враховуючи, що дану адміністративну справу було розглянуто судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2020 року в адміністративній справі №300/489/20 за позовом Головного управління ДПС в Івано-Франківській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. В. Гуляк
судді О. М. Довгополов
Р. Й. Коваль
Повний текст постанови складено 28.01.2021 року