Справа № 240/17852/20
Суддя: Капинос Оксана Валентинівна
Дата ухвалення: 2021-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2021 року м. Житомир справа № 240/17852/20

категорія 109020100

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Капинос О.В.,

секретар судового засідання Недашківська Н.В. ,

за участю: представника позивача -Хоптюка В.С.,

представника відповідача - Осадчук К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Новоград-Волинської квартирно-експлуатаційної частини району до Житомирської обласної державної адміністрації про визнання протиправним та скасування розпорядження, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

Новоград-Волинська квартирно-експлуатаційна частина району Міністерства оборони України звернулась до суду з позовом, в якому просить:

визнати протиправними та скасувати розпорядження Житомирської обласної державної адміністрації від 10 вересня 2020 року за № 508 Про відмову в наданні дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки Міністерству оборони України в особі Новоград-Волинської КЕЧ району для розміщення та постійної діяльності Збройних Сил України на території військового містечка №3 орієнтованою площею 0.35 га по вул. Степана Бендери 6. м. Новоград-Волинський.

зобов`язати Житомирську обласну державну адміністрацію повторно розглянути звернення Новоград-Волипської КЕЧ району від 23 липня 2020 року за № 1632 про надання дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки Міністерству оборони України в особі Новоград-Волинської КЕЧ району для розміщення та постійної діяльності Збройних Сил України на території військовою містечка №3 орієнтованою площею 0,35 га по вул. Степана Бендери 6, м. Новоград-Волинський.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем протиправно відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки Міністерству оборони України в особі Новоград-Волинської КЕЧ району для розміщення та постійної діяльності Збройних Сил України на території військового містечка №3 орієнтованою площею 0.35 га по вул. Степана Бендери 6. м. Новоград-Волинський. Вказує, що на балансі КЕЧ перебуває багатоквартирний будинок розташований на земельній ділянці по вул.Степана Бендери 6. м. Новоград-Волинський. Отже, вважає, що земельна ділянка відноситься до земель оборони, майно, яке на ній розташоване є державною власність, при цьому, КЕЧ є користувачем такої ділянки.

Провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено про те, що з 01.01.2013 землі державної та комунальної власності є розмежованими. Жодних відомостей щодо обліку земельних ділянок площею 0,35 га в межах міста Новоград- Волинський за Міністерством оборони України в особі Новоград-Волинської КЕЧ району заявником до заяви від 23 липня 2020 року за № 1632 про надання дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки Міністерству оборони України в особі Новоград-Волинської КЕЧ району для розміщення та постійної діяльності Збройних Сил України на території військового містечка №3 орієнтованою площею 0,35 га по вул. Степана Бендери 6, м. Новоград-Волинський, надано не було. Також, відсутні відомості про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно - житловий будинок площею 447 кв.м. Отже, підстави для надання дозволу на розробку проекту землустрою відсутні.

Ухвалою від 02.12.2020 розгляд справи призначено у судовому засіданні.

27.01.2020 представником позивача подано відповідь на відзив, в якій він вказує на те, що на спірній земельній ділянці були розташовані багатоквартирні будинки, які перебували на балансі КЕЧ та були розібрані і списані. Останні з таких будинків за адресою по вул.Степана Бендери,8, списаний 02.11.2016.

В судовому засіданні представник позивача просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував з підстав, викладених у письмовому відзиві.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

23.07.2020 Новоград-Волинська квартирно-експлуатаційна частина району Міністерства оборони України звернулася до Житомирської обласної державної адміністрації із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо земельної ділянки Міністерству оборони України в особі Новоград-Волинської КЕЧ району для розміщення та постійної діяльності Збройних Сил України на території військового містечка №3 орієнтованою площею 0.35 га по вул. Степана Бендери 6. м.Новоград-Волинський.

До заяви додано: копію довідки ЄДРПОУ, відомості про нерухоме державне майно та викопіювання з плану місця розташування земельної ділянки.

Розпорядженням голови Житомирської обласної державної адміністрації від 10.09.2020 №508 Новоград-Волинській КЕЧ району у задоволенні клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у постійне користування Міністерству оборони України в особі Новоград-Волинської квартирно-експлуатаційної частини району орієнтовною площею 0.35 га по вул. Степана Бендери 6. м. Новоград-Волинський відмовлено з таких підстав:

1) відсутній документ, що підтверджує повноваження Новоград-Волинської квартирно-експлуатаційної частини району на представництво інтересів Міністерства оборони України;

2) відсутні відомості про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, розташоване на вказаній земельній ділянці;

3) відсутні відомості щодо приналежності зазначеної земельної ділянки до земель оборони .

Вважаючи таке розпорядження протиправним, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Організацію, повноваження та порядок діяльності місцевих державних адміністрацій визначено Законом України "Про місцеві державні адміністрації" від 09 квітня 1999 року №586-XIV (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон №586-XIV).

Статтею 2 Закону №586-XIV визначено, що місцеві державні адміністрації в межах відповідної адміністративно-територіальної одиниці забезпечують: виконання Конституції, законів України, актів Президента України, Кабінету Міністрів України, інших органів виконавчої влади вищого рівня; законність і правопорядок, додержання прав і свобод громадян; виконання державних і регіональних програм соціально-економічного та культурного розвитку, програм охорони довкілля, а в місцях компактного проживання корінних народів і національних меншин - також програм їх національно-культурного розвитку; підготовку та виконання відповідних бюджетів; звіт про виконання відповідних бюджетів та програм; взаємодію з органами місцевого самоврядування; реалізацію інших наданих державою, а також делегованих відповідними радами повноважень.

Положеннями ст. 6 Закону №586-XIV встановлено, що на виконання Конституції України, законів України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, які відповідно до закону забезпечують нормативно-правове регулювання, власних і делегованих повноважень голова місцевої державної адміністрації в межах своїх повноважень видає розпорядження, а керівники структурних підрозділів - накази.

Розпорядження голів місцевих державних адміністрацій, прийняті в межах їх компетенції, є обов`язковими для виконання на відповідній території всіма органами, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами та громадянами.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 13 Закону №586-XIV закріплено, що до відання місцевих державних адміністрацій у межах і формах, визначених Конституцією і законами України, належить вирішення питань, зокрема, використання землі, природних ресурсів, охорони довкілля.

Згідно з п.7, 11 ст. 21 Закону №586-XIV місцева державна адміністрація, зокрема: розпоряджається землями державної власності відповідно до закону, погоджує документацію із землеустрою у випадках та порядку, визначених Земельним кодексом України та Законом України "Про землеустрій", щодо відповідності зазначеної документації законодавству у сфері охорони навколишнього природного середовища.

Частиною 1 ст. 3 Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року №2768-III (в редакції, чинній на момент винесення спірних розпоряджень, далі - Земельний кодекс України) визначено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Положеннями статті 84 Земельного кодексу України визначено, що у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.

Право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

Згідно ч.1, 2 ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Повноваження органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування визначені статтею 122 Земельного кодексу України.

Приписами ч.2, 3 ст.123 Земельного кодексу України визначено, що особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що ними встановлені підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки у користування громадян, юридичних осіб та органи, уповноважені розглядати ці питання. Ці норми передбачають, зокрема, що для передачі земельної ділянки у власність зацікавлена особа звертається до відповідних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та для надання її у користування, за результатами розгляду яких визначені в статті 123 Земельного кодексу України органи приймають одне з відповідних рішень: про надання дозволу на розроблення відповідної документації із землеустрою, або про відмову у наданні відповідного дозволу із зазначенням причин відмови.

При цьому, підставою для відмови у наданні дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Судом встановлено, що 23.07.2020 Новоград-Волинська квартирно-експлуатаційна частина району Міністерства оборони України звернулася до Житомирської обласної державної адміністрації із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо земельної ділянки Міністерству оборони України в особі Новоград-Волинської КЕЧ району для розміщення та постійної діяльності Збройних Сил України на території військового містечка №3 орієнтованою площею 0.35 га по вул. Степана Бендери 6. м.Новоград-Волинський.

До заяви додано: копію довідки ЄДРПОУ, відомості про нерухоме державне майно та викопіювання з плану місця розташування земельної ділянки.

За результатами розгляду заяви, розпорядженням голови Житомирської обласної державної адміністрації від 10.09.2020 №508 Новоград-Волинській КЕЧ району у задоволенні клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у постійне користування Міністерству оборони України в особі Новоград-Волинської квартирно-експлуатаційної частини району орієнтовною площею 0.35 га по вул. Степана Бендери 6. м. Новоград-Волинський відмовлено.

В задоволенні заяви позивача відмовлено з наступних підстав:

1) відсутній документ, що підтверджує повноваження Новоград-Волинської квартирно-експлуатаційної частини району на представництво інтересів Міністерству оборони України;

2) відсутні відомості про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, розташоване на вказаній земельній ділянці;

3) відсутні відомості щодо приналежності зазначеної земельної ділянки до земель оборони.

Вважаючи спірне розпорядження протиправним, позивач посилається на те, що земельна ділянка відноситься до земель оборони, оскільки будинок, який на ній розташований перебуває на балансі КЕЧ та є державною власністю, при цьому, КЕЧ є користувачем такої ділянки.

В той же час, обґрунтовуючи правомірність оскаржуваного розпорядження відповідач зазначає, що доказів того, що земельна ділянка, яку позивача бажає отримати у користування відноситься до земель оборони позивачем не надано, як не надано і доказів, що на будинок, який на ній розташований зареєстровано речове право. У міській раді відомості щодо обліку земель в межах м.Новоград-Волинський по вул.Степана Бандери,6 за Міністерством оборони в особі Новоград-Волиснькою КЕЧ відсутні.

Суд погоджується з доводами відповідача, з огляду на таке.

Згідно з ч.5 ст.122 Земельного кодексу України обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб.

У ч.1 ст.123 Кодексу визначено, що земельні ділянки державної та комунальної власності, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна, що перебувають у державній чи комунальній власності, передаються особам, зазначеним у пункті "а" частини другої статті 92 цього Кодексу, лише на праві постійного користування.

Відповідно до п. "а" ч.2 ст.92 Кодексу права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають: підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності.

Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" з 01.01.2013 землі державної та комунальної власності в Україні є розмежованими.

Землями комунальної власності відповідних територіальних громад вважаються: а) земельні ділянки: на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності відповідної територіальної громади; які перебувають у постійному користуванні органів місцевого самоврядування, комунальних підприємств, установ, організацій; б) всі інші землі, розташовані в межах відповідних населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпунктах "а" і "б" пункту 4 цього розділу (пункт 3 розділу II Прикінцевих та перехідних положень Закону).

У державній власності залишаються розташовані в межах населених пунктів земельні ділянки: на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна державної власності; які перебувають у постійному користуванні органів державної влади, державних підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, державних галузевих академій наук; які належать до земель оборони; б) земельні ділянки, що використовуються Чорноморським флотом Російської Федерації на території України на підставі міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; в) землі зон відчуження та безумовного (обов`язкового) відселення, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи; г) усі інші землі, розташовані за межами населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпункті "а" пункту 3 цього розділу (пункт 4 розділу II Прикінцевих та перехідних положень Закону).

Згідно з положеннями пункту 6 розділу II Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" у разі якщо відомості про земельні ділянки, зазначені у пунктах 3 і 4 цього розділу, не внесені до Державного реєстру земель (на сьогодні-Державного земельного кадастру), надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для державної реєстрації таких земельних ділянок, а також її затвердження здійснюються: у межах населених пунктів - сільськими, селищними, міськими радами; за межами населених пунктів - органами виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють розпорядження такими земельними ділянками.

Відповідно до ст.77 Земельного кодексу землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України. Землі оборони можуть перебувати лише в державній власності.

Отже, з 01.01.2013 землі державної та комунальної власності в Україні є розмежованими. До земель державної власності віднесені, зокрема, розташовані в межах населених пунктів земельні ділянки: на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна державної власності та землі оборони.

З матеріалів справи вбачається, що до клопотання позивачем надано копію Звіту за формою № 2 б(д) - відомості про нерухоме майно станом на 01.07.2020, викопіювання з плану населеного пункту із нанесенням меж земельної ділянки військового і містечка № 3, копію довідки з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України.

Згідно вказаної вище звітності на балансі Новоград-Волинської КЕЧ району перебуває житловий багатоквартирний будинок масової забудови розташований за адресою: Житомирська область, м. Новоград-Волинський, вул. Степана Бандері, 6, площа забудови складає 447 кв. м (0,0447 га).

Разом з тим, відповідно до положень ст. З Закону України "Про правовий режим майна у Збройних силах України", пункту 4 Інструкції з обліку військового майна у Збройних Силах України, затверджено наказом Міністерства оборони України від 17.08.2017 № 440, військове майно закріплюється за військовими частинами Збройних Сил України на праві оперативного управління.

Згідно з вимогами п. 2 ч.1 ст. ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, похідні від права власності, зокрема, право оперативного управління.

Тобто, речове право на відповідне нерухоме майно має бути належним чином зареєстроване.

Разом з тим, відомості про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно - житловий будинок площею 447 кв.м. Новоград-Волинською КЕЧ не був наданий.

Більш того, як стверджує сам представник позивача та вбачається з долучених позивачем до матеріалів справи доказів, на спірній земельній ділянці були розташовані багатоквартирні будинки, які перебували на балансі КЕЧ та були розібрані і списані, останній з яких по вул.Степана Бендери списаний відповідно до акта Новоград-Волинської КЕЧ району на списання будівлі.

Крім того, жодних відомостей щодо обліку земельних ділянок орієнтовною площею 0,35 га в межах міста Новоград-Волинський за Міністерством оборони України в особі Новоград-Волинської КЕЧ району не було надано заявником до заяви.

Доказів, які б вказували про приналежність земельної ділянки орієнтовною площею 0,35 га, що розташована в межах населеного пункту міста Новоград-Волинського до земель оборони позивачем не надано ні до заяви, ні до матеріалів справи.

В ході розгляду справи представник відповідача надав суду довідку з державної статистичної звітності форми 6-зем про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями станом на 01.01.2016, що видана Відділом у Новоград-Волинському районі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області та довідку, що містить узагальнену інформацію про землі у м.Новоград-Волинську.

Відповідно до статті 50 Закону України "Про землеустрій" складовою проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є, зокрема, довідка з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями.

Разом з тим, зазначена довідка не є правовстановлюючим документом, не містить відомостей про відповідне цільове призначення земельної ділянки, а містить узагальнену інформацію про землі, їх облік, та як у ній зазначено, носить лише інформаційний характер.

Крім того, земельна ділянка, яку бажає отримати у постійне користування для розміщення та постійної діяльності Збройних сил України Новоград-Волинська КЕЧ району, відповідно до Генерального плану м.Новоград-Волинського, затвердженого рішенням Новоград-Волинської міської ради від 11.09.2008 №373, відноситься до територій багатоповерхової житлової забудови.

Відповідно до плану зонування території м.Новоград-Волинський, затвердженого рішенням Новоград-Волинської міської ради від 09.07.2009 №519, земельна ділянка належить до зони багатоквартирних житлових будинків "Ж-3".

Таким чином, докази приналежності спірної земельної ділянки до земель оборони та відомості про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, розташоване на вказаній земельній ділянці за КЕЧ у матеріалах справи відсутні. Не надано таких доказів позивачем і при зверненні до відповідача із заявою про розробку проекту землеустрою.

В той же час, відсутність таких відомостей свідчить про невідповідність місця розташування земельної ділянки, генеральному плану населеного пункту та є підставою для відмови у надані дозволу на розробку проекту землеустрою у відповідності до ст.123 ЗК України.

З огляду на викладене, суд вважає, що у відповідача були відсутні підстави для надання позивачу дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки Міністерству оборони України в особі Новоград-Волинської КЕЧ району для розміщення та постійної діяльності Збройних Сил України на території військового містечка №3 орієнтованою площею 0.35 га по вул. Степана Бендери 6. м. Новоград-Волинський, відтак, Житомирська обласна державна адміністрація діяла в межах повноважень при прийнятті оскаржуваного розпорядження.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позов необґрунтований, тому відмовляє у його задоволенні у повному обсязі.

Керуючись статтями 9,77,242-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

В задоволенні позову Новоград-Волинської квартирно-експлуатаційної частини району (вул.Волі, 39, м.Новоград-Волинський, Житомирська область, 11701, ) до Житомирської обласної державної адміністрації (майдан С.П.Корольова,1, м.Житомир, 10014, ) про визнання протиправним та скасування розпорядження, зобов`язання вчинити дії, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів пп. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Капинос

Повне судове рішення складене 01 лютого 2021 року