Справа № 308/3829/19
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2021-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2021 рокуЛьвівСправа № 308/3829/19 пров. № А/857/15975/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.

суддів Гудима Л.Я., Довгополова О.М.

з участю секретаря судового засідання Хітрень О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 листопада 2020 року у справі №308/3829/19 (суддя Фазикош О.В., м. Ужгород) за позовом ОСОБА_1 до Закарпатської митниці ДФС України про скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до Закарпатської митниці ДФС України, в якому просив скасувати постанову заступника начальника Закарпатської митниці ДФС України начальника управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії Кухар А.В. в справі про порушення митних правил за №0839/30500/19 від 26.03.2019, якою визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 485 Митного кодексу України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу та закрити провадження.

Рішенням від 03 листопада 2020 року Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник вказує на те, що суд першої інстанції, приймаючи оскаржуване рішення дійшов правильного висновку, що в спірному випадку у позивача був непрямий умисел на вчинення порушення митних правил, однак при цьому, помилково не звернув увагу на те, що Закарпатська митниця ДФС України, як суб`єкт владних повноважень, у постанові від 26.03.2019 в справі про порушення митних правил №0839/30500/19 безпідставно кваліфікувала його дії з неодноразового ввезення на митну територію України автомобіля марки «VW» моделі «LT35», НОМЕР_1 р.н.з. Чехії НОМЕР_2 та його вивезення з митної території України у період з 19.12.2018 по 30.01.2019 за статтею 485 Митного кодексу України як протиправні дії, спрямовані на ухилення від митних платежів, у зв`язку з відсутністю у нього прямого умислу на вчинення таких дій.

З огляду на викладене, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити адміністративний позов.

Представником відповідача подано відзив на апеляційну скаргу, в якому апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити без задоволення, а рішення Закарпатської області від 03 листопада 2020 року у справі №308/3829/19 - без змін. Поряд з цим зазначає, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а судом першої інстанції повно та об`єктивно з`ясовано всі обставини справи.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд встановив та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 в період з 19.12.2018 по 30.01.2019 періодично, в якості водія переміщував на митну територію України автомобіль марки «VW» модулі «LT35», НОМЕР_3 р.н.з. Чехії НОМЕР_2 , через різні пункти пропуску Закарпатської митниці ДФС. До митного оформлення ОСОБА_1 подано документи: паспорт громадянина України для виїду закордон НОМЕР_4 від 03.04.18 та свідоцтво про реєстрацію автомобіля НОМЕР_5 .

Вищевказаний транспортний засіб, на підставі відміток в паспорті громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_4 від 03.04.18 «Постійне проживання» та «Прийняття на консульський облік у консульський відділ Посольства України в Чеській Республіці датованим 07.10.18, заявлявся громадянином ОСОБА_1 в митному режимі «тимчасове ввезення» терміном до одного року.

19.01.2019 на адресу Закарпатської митниці ДФС надійшов лист Посольства України в Чеській Республіці №61313/17-531/3-111, відповідно до якого за інформацією баз даних реєстру консульських дій гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до Посольства України в Чеській республіці з клопотанням про оформлення постійного місця проживання в Чеській Республіці не звертався, на постійному консульському обліку не перебуває. Також в листі зазначено, що підписи є підробленими.

12.02.2019 інспектором Закарпатської митниці ДФС було складено щодо ОСОБА_1 протокол про порушення митних правил з підстав ухилення від сплати митних платежів.

За результатами розгляду цього протоколу та інших матеріалів у справі про порушення митних правил Закарпатська митниця ДФС 26.03.2019 року винесла постанову №0839/30500/19 від 26.03.2019, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ст. 485 Митного кодексу України та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 204001,14 грн. (300% суми несплачених митних платежів).

Не погоджуючись з зазначеною постановою в справі про порушення митних правил №0839/30500/19 від 26.03.2019, позивач з вернувся з позовом до суду про її скасування.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції керувався тим, що під час судового розгляду знайшло своє підтвердження те, що громадянин України ОСОБА_1 , маючи статус «громадянина-резидента», вчинив дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів шляхом надання паспорту громадянина України для виїзду за кордон, який містить неправдиві відомості про постійне місце проживання позивача, в якості підстави для ввезення на митну територію України автомобіля, в режимі «тимчасове ввезення» згідно положень частини другої статті 380 МК України в порядку, передбаченому для «громадян-нерезидентів», відтак оскаржена постанова Закарпатської митниці ДФС у справі про порушення митних правил від 26.03.2019 в справі про порушення митних правил №0839/30500/19 є правомірною та мотивованою, а тому відсутні підстави для її скасування.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, враховуючи межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України, апеляційний суд зазначає наступне.

Статтею 380 Митного кодексу України визначено, що тимчасове ввезення громадянами-нерезидентами на митну територію України транспортних засобів особистого користування дозволяється на строк до одного року. Цей строк може бути продовжено органами доходів і зборів з урахуванням дії обставин непереборної сили та особистих обставин громадян, які ввезли такі транспортні засоби, за умови документального підтвердження цих обставин, але не більш як на 60 днів. Обов`язковою умовою допуску зазначених транспортних засобів до тимчасового ввезення на митну територію України є реєстрація цих транспортних засобів в уповноважених органах іноземних держав, що підтверджується відповідним документом (ч.1).

Транспортні засоби особистого користування, що тимчасово ввозяться на митну територію України громадянами-нерезидентами, не підлягають письмовому декларуванню та звільняються від проведення заходів офіційного контролю, а також від подання документів та/або відомостей, що підтверджують дотримання встановлених заборон та/або обмежень щодо переміщення транспортних засобів особистого користування через митний кордон України. Пропуск таких транспортних засобів через митний кордон України здійснюється без застосування до них заходів гарантування, передбачених розділом Х цього Кодексу. Пальне, що міститься у звичайних (встановлених заводом-виробником) баках зазначених транспортних засобів, не підлягає письмовому декларуванню та не є об`єктом оподаткування митними платежами (ч.2).

Тимчасове ввезення громадянами-резидентами транспортних засобів особистого користування, що класифікуються за товарними позиціями 8702, 8703, 8704 (загальною масою до 3,5 тони), 8711 згідно з УКТ ЗЕД та причепів до них товарної позиції 8716 згідно з УКТ ЗЕД дозволяється на строк до одного року під письмове зобов`язання про їх зворотне вивезення за умови письмового декларування в порядку, передбаченому законодавством України для громадян, після сплати всіх митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті таких транспортних засобів.

Тимчасове ввезення громадянами-резидентами на митну територію України інших транспортних засобів особистого користування дозволяється на строк до одного року під письмове зобов`язання про їх зворотне вивезення за умови письмового декларування в порядку, передбаченому законодавством України для громадян, та із застосуванням до них заходів гарантування, передбачених розділом Х цього Кодексу (ч.4).

Враховуючи норми зазначеної статті у даному випадку для вирішення питання наявності чи відсутності у ОСОБА_1 у спірному випадку права ввозити транспортний засіб особистого користування у вказаному режимі визначальною є обставина, чи позивач є нерезидентом в розумінні норм Митного кодексу України. Необхідність сплати особою митних платежів при ввезенні на територію України транспортного засобу для особистого користування або звільнення від їх сплати залежить від того, чи є особа резидентом чи нерезидентом і встановлюється митним органом при ввезенні автомобіля на територію України.

Згідно з підпунктом «в» пункту 33 статті 4 МК України нерезиденти - це фізичні особи: іноземці та особи без громадянства, громадяни України, які мають постійне місце проживання за межами України, у тому числі ті, які тимчасово перебувають на території України; підпункту «в» пункту 50 статті 4 МК України резиденти - це фізичні особи: громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які мають постійне місце проживання в Україні, у тому числі ті, які тимчасово перебувають за кордоном.

Відповідно пункту 45 статті 4 МК України постійне місце проживання - це місце проживання на території будь-якої держави не менше одного року громадянина, який не має постійного місця проживання на території інших держав і має намір проживати на території цієї держави протягом будь-якого строку, не обмежуючи таке проживання певною метою, і за умови, що таке проживання не є наслідком виконання цим громадянином службових обов`язків або зобов`язань за договором (контрактом).

Згідно статті 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них (ст.379 ЦК України).

Крім того, статтею 3 Закону України від 11.12.2003 № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (надалі також - Закон № 1382-IV) місцем проживання визнається житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Статтею 6 Закону № 1382-IV встановлено обов`язок громадян України, а також іноземців чи осіб без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання.

Реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

Згідно з статтею 3 вказаного Закону реєстрацією є внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Відомості про місце проживання вносяться до таких документів: паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист.

Отже, в розумінні МК України громадянин України, який перебуває на постійному консульському обліку у закордонній дипломатичній установі України, набуває статусу нерезидента після перебування на такому обліку та постійного проживання на території держави не менше одного року.

Так, позивач на підтвердження свого висновку про наявність у нього у спірному випадку статусу нерезидента послався на внесення описаних вище відміток до його паспорта для виїзду за кордон Посольством України в Чеській Республіці, дозволом на проживання у Чеській республіці та відповідним посвідченням.

Однак, відповідно до листа Посольства України в Чеській Республіці №61313/17-531/3-111, за інформацією баз даних реєстру консульських дій гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до Посольства України в Чеській республіці з клопотанням про оформлення постійного місця проживання в Чеській Республіці не звертався, на постійному консульському обліку не перебуває. Також в листі зазначено, що підписи є підробленими. Наявність такої відповіді Посольства України в Чеській Республіці сторонами не заперечувалась.

За даним фактом Ужгородський РВП Ужгородським ВП ГУНП в Закарпатській області 12.02.2019 були внесені відомості до ЄРДР (а.с. 47).

Відповідно до норм Закону України від 21.01.1994 року № 3857-ХІІ «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», а також п. 5.3 Порядку розгляду в дипломатичних представництвах або консульських установах України за кордоном клопотань громадян України, які виїхали за її межі тимчасово, про залишення на постійне проживання за кордон, затвердженого наказом Міністерства закордонних справ України від 22.11.1999 №201, документом, що підтверджує постійне проживання громадянина України за кордоном, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон зі штампом «Постійне проживання» або таким написом (з відміткою про дату внесення та із зазначенням посади і прізвища особи, яка його внесла), який скріплюється підписом посадової особи та печаткою відповідного територіального підрозділу Міністерства закордонних справ України або дипломатичного представництва чи консульської установи України за кордон.

Встановленими обставинами справи та наявними у матеріалах справи доказами підтверджено, що ОСОБА_1 не був у встановленому законодавством порядку взятий на консульський облік в Посольстві України в Чеській Республіці та не отримав права на постійне місце проживання на території Чеської Республіки. А наявність дозволу на проживання та самі по собі відмітки в паспорті для виїзду за кордон, жодним чином не підтверджують такого статусу позивача, оскільки наявний факт підроблення таких відміток. Відтак, такі відмітки в паспорті ОСОБА_1 , як «Постійне проживання» та «Прийнятий на консульський облік» не мають жодної юридичної сили.

Поряд з цим, відповідно до даних відділу обліку та моніторингу інформації місця проживання ГУДМС України в Закарпатській області ОСОБА_1 має зареєстроване місце проживання в Україні за адресою: АДРЕСА_1 , а також позивач протягом з 19.12.2018 по 30.01.2019 періодично, в якості водія переміщував на митну територію України автомобіль марки «VW» моделі «LT35», НОМЕР_3 р.н.з. Чехії НОМЕР_2 , через різні пункти пропуску Закарпатської митниці ДФС.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що безпідставним є твердження позивача про те, що він підпадає під ознаки нерезидента в розумінні ст. 4 Митного кодексу України, а відтак у позивача було відсутнє право ввозити зазначений вище автомобіль марки ««VW» модулі «LT35»,» в режимі «Тимчасове ввезення терміном до одного року» без сплати митних платежів як автомобіль особистого користування.

Статтею 458 МК України передбачено, що порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність (ч.1).

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає у разі, якщо ці правопорушення не тягнуть за собою кримінальну відповідальність (ч.2).

Таким чином, будь якого поділу на те, що ті чи інші статті можуть бути вчинені тільки при наявності умислу або з необережності не має, шо вказує на те, що будь-яке правопорушення може бути вчинено як умисно так і з необережності.

При цьому, відповідальність, передбачена санкцією ст. 485 Митного кодексу України, настає у разі наявності мети - неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру, а також заявлення у письмовій декларації неправдивих відомостей.

Саме протиправне набуття відміток у паспорті FM606921 від 03.04.18 про постійне місце проживання на території Чеської Республіки та використання вказаного паспорта під час ввезення на територію України автомобіля вказує на умисел гр. ОСОБА_1 уникнути від сплати платежів які підлягають сплаті відповідно до п.1 ч.4 ст.380 МК України.

Тобто вищенаведене вказує на те, що у ОСОБА_1 була протиправна мета під час ввезення на територію України транспортного засобу марки «VW» моделі «LT35», VIN НОМЕР_6 , р.н. Чехії НОМЕР_2 , неправомірно уникнути сплаті митних платежів, подавши паспорт НОМЕР_4 від 03.04.18 з відмітками про постійне місце проживання на території Чеської Республіки та заявивши місце проживання на території Чехії.

Згідно з ч. 1 ст. 495 Митного кодексу України доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються, серед іншого: протоколом про порушення митних правил, іншими документами (належним чином завіреними їх копіями або витягами з них) та інформацією.

З огляду на викладене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що громадянин України ОСОБА_1 , маючи статус громадянина-резидента, під час ввезення на митну територію України автомобіля марки «VW» моделі «LT35», НОМЕР_3 р.н.з. Чехії НОМЕР_2 , у митному режимі тимчасове ввезення строком до 1 року надав посадовим особам Закарпатської митниці ДФС, як підставу для пропуску транспортного засобу, у відповідності до частин першої та другої статті 380 МК України (без сплати митних платежів) паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_4 від 03.04.18 року, який містить неправдиві відомості про постійне місце проживання позивача, чим вчинив дії спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а відтак оскаржена постанова Закарпатської митниці ДФС у справі про порушення митних правил від 26.03.2019 в справі про порушення митних правил №0839/30500/19 є правомірною та мотивованою, а тому відсутні підстави для її скасування.

Наведені вище обставини спростовують доводи апеляційної скарги про невідповідність рішення суду першої інстанції нормам матеріального та процесуального права, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Інші, зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС) України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись статтями 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 листопада 2020 року у справі №308/3829/19 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише з підстав, визначених в статті 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя В. В. Святецький
судді Л. Я. Гудим
О. М. Довгополов
Повне судове рішення складено 29.01.2021.