Справа № 807/685/16
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2021-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

28 січня 2021 року

Київ

справа №807/685/16

адміністративне провадження №К/9901/33930/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді - Гімона М.М. (суддя-доповідач),

суддів: Гусака М.Б., Усенко Є.А.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні як суд касаційної інстанції №807/685/16 за позовом Публічного акціонерного товариства «Готельно-туристичний комплекс «Інтурист-Закарпаття» до Ужгородської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення частково, провадження у якій відкрито за касаційною скаргою Ужгородської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2017 року (суддя Рейті С.І.) та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 31 січня 2018 року (головуючий суддя - Коваль Р.Й., судді: Гуляк В.В., Судова-Хомюк Н.М.), -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Готельно-туристичний комплекс «Інтурист-Закарпаття» (далі по тексту - позивач, ПАТ «ГТК «Інтурист-Закарпаття») звернулось до суду з позовом до Ужгородської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області (далі по тексту - відповідач, ГУ ДФС), в якому просило визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення від 25 березня 2016 року № в частині донарахування штрафних санкцій у розмірі 66791,79 грн та пені - у розмірі 62248,31 грн.

В обґрунтування адміністративного позову скаржник вказує, що ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 26 жовтня 2011 року у справі №5008/1483/2011 порушено провадження у справі про банкрутство ПАТ «ГТК «Інтурист-Закарпаття» та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів. Враховуючи положення Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 14 травня 1992 року № 2343-XII (далі - Закон № 2343-XII), в редакції, що була чинна до внесення змін Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 22 грудня 2011 року № 4212-VІ (далі - Закон № 4212-VІ), позивач вважає, що з моменту порушення справи про банкрутство та до моменту припинення провадження у цій справі, зупиняється будь-яке нарахування штрафних санкцій за неналежне виконання зобов`язань. Позивач зазначає, що у справі №5008/1483/2011 відповідач виступив в якості конкурсного кредитора і його заява на суму 1009821,89 грн підлягає задоволенню у шосту чергу відповідно до ухвали Господарського суду Закарпатської області від 25 березня 2015 року.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2017 року, залишеною без змін постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 31 січня 2018 року, адміністративний позов задоволено повністю.

Вирішуючи спір між сторонами, суди встановили, що посадовими особами ГУ ДФС проведено документальну планову виїзну перевірку ПАТ «ГТК «Інтурист-Закарпаття» з питань щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору за період з 1 січня 2013 року по 31 грудня 2015 року, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками; правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 1 січня 2011 року по 31 грудня 2015 року, за результатами якої складено акт від 11 березня 2016 року № 177/07-01-17-01/02574001.

Перевіркою встановлено порушення:

- підпунктів 168.1.2, 168.1.5 пункту 168.1 статті 168 ПК України в частині порушення термінів перерахування податку на доходи фізичних осіб в сумі 101915,61 грн;

- підпункту 164.2.17 "д" пункту 164.2 статті 164, підпунктів 168.1.1, 168.1.2, 168.1.4, 168.1.5 пункту 168.1 статті 168 ПК України в частині не утримання податку на доходи фізичних осіб при виплаті фізичній особі доходу внаслідок чого перевіркою донараховано податку на доходи фізичних осіб за грудень 2013 року в сумі 417,50 грн;

- пункту 176.2 "б" статті 176 ПК України в частині подання з недостовірними відомостями податкового розрахунку сум доходів нарахованих (сплачених) на користь платників податків-фізичних осіб (1 ДФ) за ІV квартал 2013 року;

- підпункту 1.1 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ, підпунктів 168.1.2, 168.1.5 пункту 168.1 статті 168 ПК України в частині порушення термінів перерахування військового збору в сумі 362,80 грн.

На підставі вказаного акта перевірки відповідач виніс податкове повідомлення рішення 25 березня 2016 року № , яким позивачу визначено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, пені у розмірі 233373,21 грн, у тому числі за податковим зобов`язанням - 102333,11 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями - 66791,79 грн, пеня - 64248,31 грн.

Ухвалами Господарського суду Закарпатської області від 26 жовтня 2011 року (справа № 5008/1483/2011) та від 11 листопада 2015 року (справа № 907/1125/15) порушено провадження про банкрутство ПАТ «ГТК «Інтурист-Закарпаття» та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Не погодившись із вказаним податковим повідомлення-рішенням в частині застосованих штрафних санкцій та нарахування пені, ПАТ «ГТК «Інтурист-Закарпаття» оскаржило його до суду.

Задовольняючи вимоги адміністративного позову, суд першої інстанції вказав, що з аналізу положень Закону № 2343-XII слідує, що нарахування штрафних санкцій та пені за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань, які виникли до введення мораторію, є протиправним; натомість, у підприємства не припиняється обов`язок із сплати податків і зборів після введення мораторію та протягом його дії, і за неналежне виконання цього обов`язку платник податків повинен нести відповідальність згідно з вимогами чинного законодавства. Порушення позивачем податкового законодавства в частині виконання обов`язку із сплати податку на доходи фізичних осіб виникли до порушення ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 11 листопада 2015 року провадження про банкрутство ПАТ «ГТК «Інтурист-Закарпаття», тому суд дійшов висновку про протиправне застосування відповідачем штрафних санкцій та донарахування пені відповідно до спірного податкового повідомлення-рішення.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції врахував правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 7 травня 2012 року у справі №21-289а11, та пункт 17 постанови Пленуму Верховного Суду України №15 від 18 грудня 2009 року «Про судову практику у справах про банкрутство».

Апеляційний суд в повній мірі підтримав наведені висновки суду першої інстанції.

Не погодившись з рішеннями судів, ГУ ДФС подало касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове про відмову в позові.

В обґрунтування вимог касаційної скарги контролюючий орган вказує, що із змісту адміністративного позову вбачається, що позивач не погоджується з донарахованими йому сумами грошового зобов`язання виключно у зв`язку із введенням мораторію на задоволення вимог кредиторів ухвалою господарського суду Закарпатської області від 26 жовтня 2011 року у справі №5008/1483/2011. Проте, і позивач, і суди попередніх інстанцій залишили поза увагою, що дія мораторію розповсюджується лише на задоволення вимог конкурсних кредиторів, тоді як за зобов`язаннями поточних кредиторів нараховуються штрафні санкції та пеня за загальними правилами. Відповідна правова позиція висловлена і Верховним Судом України в постановах від 25 червня 2011 року (справа №21-113а11), від 5 грудня 2011 року (справа №21-348а11), від 7 травня 2012 року (справа №21-289а11).

Верховний Суд ухвалою від 12 квітня 2018 року відкрив провадження за касаційною скаргою Ужгородської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2017 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 31 січня 2018 року у цій справі.

Позивач правом на подання відзиву до суду не скористався.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» ця касаційна скарга розглядається в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом (до 8 лютого 2020 року).

Відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

З установлених судами обставин справи слідує, що контролюючим органом у березні 2016 року було здійснено перевірку дотримання позивачем своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб за період з 1 січня 2013 року по 31 грудня 2015 року. Встановлені відповідачем порушення термінів перерахування податку на доходи фізичних осіб позивачем не заперечуються та останній погоджується із донарахованим ПАТ «ГТК «Інтурист-Закарпаття» розміром податкового зобов`язання з указаного податку відповідно до спірного податкового повідомлення-рішення.

Спірним питанням у цій справі, що належало вирішити судам, було правомірність застосування до позивача штрафних санкцій та донарахування пені з огляду на існування двох ухвал Господарського суду Закарпатської області (від 26 жовтня 2011 року та від 11 листопада 2015 року) про порушення провадження у справі про банкрутство ПАТ «ГТК «Інтурист-Закарпаття».

Відповідно до доводів касаційної скарги колегія суддів перевіряє правильність застосування судами положень Закону №2343-ХІІ.

19 січня 2013 року набрав чинності Закон № 4212-VI, яким Закон № 2343-ХІІ викладено в новій редакції. Пунктом 1-1 розділу Х «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 4212-VI (цим пунктом розділ Х «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 4212-VI доповнено згідно із Законом від 2 жовтня 2012 року № 5405-VI) встановлено, що його положення застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом.

Такий зміст пункту 1-1, однак, не означає, що він поширює дію тільки на справи, які розглядаються господарськими судами. Інше суперечило б суті закону як нормативно-правового акта, який обов`язковий для всіх учасників суспільних відносин, поведінку кого він регулює, а також для всіх суб`єктів правозастосування.

Згідно з положеннями частин першої, другої статті 19 Закону № 2343-ХІІ (в редакції Закону № 4212-VI) мораторій на задоволення вимог кредиторів - зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію.

Абзацами третім, четвертим частини третьої цієї статті встановлено, що протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів забороняється виконання вимог, на які поширюється мораторій, не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій.

Окремо в частині п`ятій цієї статті міститься застереження, що дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється, зокрема, на вимоги поточних кредиторів.

Системний і порівняльний аналіз наведених норм свідчить, що правове регулювання застосування до боржника, стосовно якого порушено провадження про визнання банкрутом, штрафних (фінансових) санкцій за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів) під час мораторію на задоволення вимог кредиторів із набранням чинності Законом № 4212-VI не змінилося, а встановлена цими правовими нормами заборона щодо застосування штрафних (фінансових) санкцій стосується грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), на які поширюється мораторій (термін виконання яких настав до дня введення мораторію, який співпадає з днем порушення судом справи про банкрутство боржника). Підтвердженням цього є законодавче визначення поняття мораторію, яке включає в себе: 1) зупинення виконання боржником, стосовно якого порушено справу про банкрутство зобов`язань, термін виконання яких настав до дня введення мораторію; 2) припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань. До таких заходів відносяться неустойка (штраф, пеня), інші штрафні (фінансові) санкції, стосовно нарахування (застосування) яких і встановлено заборону.

Таке тлумачення норм, якими встановлено правовий режим мораторію на задоволення вимог кредиторів, відповідає суті мораторію: він вводиться господарським судом одночасно із порушенням справи про банкрутство, а відтак стосується тих вимог, які мали місце на дату прийняття відповідного рішення судом.

Оскільки мораторій не зупиняє виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), які виникли (термін виконання яких настав) після введення мораторію, то і не припиняє заходів, спрямованих на їх забезпечення. Підставою для припинення нарахування неустойки (штрафу, пені), процентів та інших видів санкцій за всіма видами заборгованості боржника є прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, що визначено нормою абзацу п`ятого частини першої статті 38 Закону № 2343-ХІІ в редакції Закону № 4212-VI (абзац четвертий частини першої статті 23 Закону № 2343-ХІІ, чинній до 19 січня 2013 року).

Такий правовий висновок сформульовано Верховним Судом у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів, інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 23 жовтня 2019 року у справі № 2340/4157/18 за позовом Публічного акціонерного товариства "Черкасиобленерго" до Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області про визнання протиправним та скасування рішення від 07.08.2018 №.

Аналогічна правова позиція була викладена і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 вересня 2020 року (справа № 826/3106/18).

Колегія суддів у цій справі не вбачає підстав для відступу від наведених висновків Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів, інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду, Великої Палати Верховного Суду.

За встановленими судами обставинами ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 26 жовтня 2011 року у справі №5008/1483/2011 було порушено справу про банкрутство ПАТ «ГТК «Інтурист-Закарпаття» та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

В подальшому Львівський апеляційний господарський суд постановою від 28 вересня 2015 року припинив провадження у справі №5008/1483/2011 про банкрутство ПАТ «ГТК «Інтурист-Закарпаття».

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 11 листопада 2015 року було порушено провадження у справі №907/1125/15 про банкрутство ПАТ «ГТК «Інтурист-Закарпаття» та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника.

Враховуючи викладене, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про безпідставність застосування штрафних санкцій та нарахування пені позивачу за усіма податковими зобов`язаннями, що виникли до 11 листопада 2015 року, оскільки вимоги за останніми набули статусу конкурсних.

Суд апеляційної інстанції правильно відхилив доводи апеляційної скарги відповідача як такі, що ґрунтуються виключно на обставинах порушення провадження про банкрутство ПАТ «ГТК «Інтурист-Закарпаття» у справі №5008/1483/2011 без урахування обставин існування аналогічної ухвали у справі №907/1125/15.

Викладені у постановах Верховного Суду України, на які посилається скаржник, а саме від 25 червня 2011 року у справі №21-113а11, від 5 грудня 2011 року у справі №21-348а11, від 7 травня 2012 року у справі №21-289а11, висновки є аналогічними викладеним вище та полягають в тому, що мораторій не зупиняє виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів, які виникли після дня введення мораторію, як і не зупиняють заходів, спрямованих на їх забезпечення.

Разом з тим, відповідач при проведенні перевірки та винесенні спірного податкового повідомлення-рішення у березні 2016 року не врахував обставини порушення провадження у справі про банкрутство підприємства позивача та введення мораторію на задоволення вимог кредиторів саме ухвалою Господарського суду Запорізької області від 11 листопада 2015 року, у зв`язку з чим усі податкові зобов`язання, що виникли до указаної дати набули статусу конкурсних і в силу приписів абзацу четвертого частини третьої цієї статті 19 Закону № 2343-ХІІ ні штрафні санкції, ні пеня на них не нараховуються.

Довід скаржника, що адміністративний позов ПАТ «ГТК «Інтурист-Закарпаття» був обґрунтований виключно посиланнями на порушення провадження про банкрутство останнього та введення мораторію на задоволення вимог кредиторів тільки ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 26 жовтня 2011 року у справі №5008/1483/2011, підлягає відхиленню, оскільки до початку розгляду справи по суті у суді першої інстанції було надано додаткові пояснення до позову, в яких позивач вказав про існування ухвали Господарського суду Запорізької області від 11 листопада 2015 року у справі №907/1125/15 та долучив до матеріалів справи її копію (а.с.68-69, 74-77).

Інших аргументів в обґрунтування вимог про скасування судових рішень, зокрема щодо порушення позивачем вимог щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб з 11 листопада 2015 року, касаційна скарга не містить.

У ході розгляду справи судами було надано належну оцінку доказам, наданих сторонами та зібраних судами на підставі статті 9 КАС України.

Відповідач у касаційній скарзі просить про переоцінку, додаткову перевірку доказів стосовно встановлених судами попередніх інстанцій фактичних обставин у справі, проте це знаходиться за межами касаційного перегляду, встановленими частиною першою статті 341 КАС України.

Відповідно до частин першої-третьої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам оскаржувані судові рішення у цій справі відповідають, а доводи відповідача, викладені у касаційній скарзі, не спростовують правильність висновків судів попередніх інстанцій.

В обсязі встановлених в цій справі фактичних обставин колегія суддів вважає, що висновки судів є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.

Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 343, 349, 350, 355, 356 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Ужгородської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області залишити без задоволення.

Постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2017 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 31 січня 2018 року у справі № 807/685/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття і не оскаржується.

СуддіМ.М. Гімон М.Б. Гусак Є.А. Усенко