Справа № 640/1628/20
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2021-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

01 лютого 2021 року справа №640/1628/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., розглянувши за правилами загального позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Екологічний центр «Екостар» (далі по тексту - позивач, ТОВ «Екологічний центр «Екостар»)
доГоловного управління ДПС у м. Києві (далі по тексту - відповідач, ГУ ДПС у м. Києві)
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 25 жовтня 2019 року №
В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва, зазначаючи про протиправність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення та визначення суми податкового зобов`язання з податку на прибуток, виходячи з того, що господарські операції із контрагентом-постачальником ТОВ «ТК КОМФОРТ» підтверджені належним чином оформленими первинними та податковими документами, є реальними та відповідають дійсному економічному змісту.

Ухвалою від 29 січня 2020 року Окружний адміністративний суд міста Києва відкрив провадження в адміністративній справі №640/1628/20 за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Відповідач у відзиві на позовну заяву вказав про відповідність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення вимогам чинного законодавства, підтримавши висновки акта перевірки.

Позивач подав відповідь на відзив, в якому додатково наголосив на обґрунтованості позовних вимог.

Дослідивши наявні у справі докази, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив такі фактичні обставини, що мають значення для вирішення справи.

Відповідно до податкового повідомлення-рішення ГУ ДФС у м. Києві від 25 жовтня 2019 року № згідно з підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54, пунктом 58.1 статті 58, пункту 57.3 статті 57, пункту 123.1 статті 123 Податкового кодексу України, за порушення підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, пункту 135.1 статті 135 Податкового кодексу України, ТОВ «Екологічний центр «Екостар» збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств на 41 068,00 грн., у тому числі за основним платежем на 33 094,00 грн. та за штрафними санкціями 8 274,00 грн.

Зазначене податкове повідомлення-рішення прийняте на підставі акта від 26 вересня 2019 року №8/26-15-05-07-02-10/38931073 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Екологічний центр «Екостар» (код 38931073) (далі по тексту - акт перевірки); у висновку акта перевірки встановлено порушення позивачем підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, пункту 135.1 статті 135 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 33 094,00 грн., у тому числі за 2016 рік у сумі 33 094,00 грн.

Вказані в акті перевірки порушення обґрунтовані тим, що назви послуг, придбаних ТОВ «ТК КОМФОРТ» не співпадає з назвами послуг, реалізованих ТОВ «Екологічний центр «Екостар»; в ході аналізу податкової звітності, поданої контрагентом позивача, встановлено відсутність складських приміщень, автомобільного чи іншого транспорту, устаткування, необхідного для здійснення фінансово-господарської діяльності підприємства, трудових ресурсів, виробничого обладнання.

Відповідно до частини першої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Судом приймаються до уваги зазначені обставини, оскільки сторонами у справі визнано факт винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення на підставі акта перевірки, в якому зафіксовано зазначені вище порушення.

Згідно усталеної судової практики при розгляді справ даної категорії судам належить з`ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції (фактичне здійснення господарських операцій); підтвердження господарських операцій належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами; установлення спеціальної податкової правосуб`єктності учасників господарської операції зв`язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Таким чином, в межах цього спору слід встановити факт здійснення (реальність) господарських операцій позивачем з його із контрагентом-постачальником ТОВ «ТК КОМФОРТ»; мету придбання та обставини використання придбаних товарів та послуг у власній господарській діяльності позивача, встановити спеціальну податкову правосуб`єктність учасників господарської операції.

Матеріали справи підтверджують, що між позивачем (замовник) та ТОВ «ТК КОМФОРТ» (виконавець) укладено договір від 05 травня 2016 року №9/16Е, за умовами якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов`язання організації надання послуг по аналітичній обробці результатів інвентаризації джерел викидів та програмне визначення нормативів ГДВ забруднень виробництв ПрАТ «Сєверодонецьке об`єднання «АЗОТ».

Між позивачем (замовник) та ТОВ «ТК КОМФОРТ» (виконавець) укладено договір від 10 травня 2016 року №3/16Р, за умовами якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов`язання організації надання послуг по аналітичній обробці результатів інвентаризації джерел викидів та програмне визначення коефіцієнтів ефективності ГОУ виробництв 4-х промислових площадок ПАТ «Сумський завод «Насосенергомаш».

За умовами договору від 20 травня 2016 року №44/16Е, укладеного між позивачем (замовник) та ТОВ «ТК КОМФОРТ» (виконавець), замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов`язання організації надання послуг по аналітичній обробці результатів інвентаризації джерел викидів та програмне визначення нормативів ГДВ забруднень деревообробного виробництва ТОВ «ЦПУЛ» в м. Вишгород (послуги інформаційних технологій).

Згідно договору від 24 травня 2016 року №15/15Е, укладеного між позивачем (замовник) та ТОВ «ТК КОМФОРТ» (виконавець), замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов`язання організації надання послуг по аналітичній обробці результатів інвентаризації джерел викидів та програмне визначення нормативів ГДВ забруднень виробництв двох виробничих площадок філії «Роменський РАД» ДП «Сумський облавтодор».

Між позивачем (замовник) та ТОВ «ТК КОМФОРТ» (виконавець) укладено договір від 14 червня 2016 року №10/16К, за умовами якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов`язання організації надання послуг по аналітичній обробці результатів інвентаризації джерел викидів та програмне визначення нормативів ГДВ забруднень виробництв КЕП «Чернігівська ТЕЦ» ТОВ «ФІРМА ТЕХНОВА».

Згідно договору від 06 липня 2016 року №25/16Е, укладеного між позивачем (замовник) та ТОВ «ТК КОМФОРТ» (виконавець), замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов`язання організації надання послуг по аналітичній обробці результатів інвентаризації ГОУ та програмне визначення коефіцієнтів їх ефективності заводу залізобетонних виробів ТОВ «БВК Компанія «Федорченко».

На підтвердження поставки послуг позивачу від ТОВ «ТК КОМФОРТ» позивачем долучено до матеріалів справи копії актів надання послуг та складено на адресу позивача податкові накладні за липень 2016 року.

Оплата за товар здійснювалась у порядку безготівкового розрахунку, на підтвердження чого позивачем долучено копії банківських виписок.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, зокрема чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

За правилами підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Пункт 135.1 статті 135 Податкового кодексу України встановлює, що базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.

Згідно з пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом ІІ цього Кодексу.

Таким чином, фінансовий результат до оподаткування та, відповідно, база оподаткування податком на прибуток, визначається платником податку на прибуток у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності з урахуванням відповідних коригувань на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами бухгалтерського обліку.

Водночас, за відсутності факту придбання товарів чи послуг або у разі, якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку, відповідні суми не можуть враховуються для визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток навіть за наявності складених документів чи сплати грошових коштів.

За визначенням статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік - процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень; національне положення (стандарт) бухгалтерського обліку - нормативно-правовий акт, затверджений центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики, що визначає принципи та методи ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності, що не суперечать міжнародним стандартам; міжнародні стандарти фінансової звітності (далі - міжнародні стандарти) - прийняті Радою з міжнародних стандартів бухгалтерського обліку документи, якими визначено порядок складання фінансової звітності; первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини другої статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Частина друга статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлює, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з пунктом 2.4, 2.15, 2.16 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88, первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов`язкові реквізити; назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам.

Разом з цим, формальна наявність у покупця первинних документів, необхідних для віднесення певних сум до складу витрат відповідного періоду не є безумовною підставою формування витрат, у разі не доведення реальності здійснених господарських операцій та придбання товарів з метою їх використання у межах господарської діяльності платника податку та, як наслідок, повні бути віднесені до інших доходів як безоплатно отриманий товар та враховуватися при обчисленні фінансового результату.

Досліджуючи питання пов`язаності придбаних позивачем товарів з його господарською діяльністю та реальність господарських операцій, суд зазначає про наступне.

Відповідно до визначення частини першої статті 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Підпункт 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначає господарську діяльність як діяльність особи, що пов`язану з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямовану на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Судом встановлено, що відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань позивач має право займатися такими видами діяльності: Код КВЕД 58.29 видання іншого програмного забезпечення; код КВЕД 62.01 комп`ютерне програмування; код КВЕД 62.02 консультація з питань інформатизації; код КВЕД 71.20 технічні випробування та дослідження; код КВЕД 72.19 дослідження й експериментальні розробки у сфері інших природничих і технічних наук; код КВЕД 74.90 інша професійна, наукова та технічна діяльність.

Позивач зазначив, що послуги по аналітичній обробці результатів інвентаризації джерел викидів та програмне визначення нормативів, замовлялись у ТОВ «ТК КОМФОРТ», з метою виконання зобов`язань перед замовниками, такими як: ПрАТ «Сєверодонецьке об`єднання «АЗОТ», ПАТ «Сумський завод «Насосенергомаш», ТОВ «ЦПУЛ» в м. Вишгород (послуги інформаційних технологій), КЕП «Чернігівська ТЕЦ» ТОВ «ФІРМА ТЕХНОВА» та ТОВ «БВК Компанія «Федорченко».

На підтвердження зазначеного, позивач надав в матеріали справи копії таких документів: договорів з додатками, актів приймання-передачі робіт та податкових накладних.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Проте, відповідачем, на якого покладено обов`язок доказування, не надано будь-яких доказів на підтвердження викладених у відзиві обставин щодо не підтвердження факту здійснення господарських операцій між позивачем та контрагентами-покупцями, контрагентами-постачальниками.

На думку суду, з урахуванням ненадання відповідачем жодних доказів на підтвердження викладених у відзиві доводів суд вважає, що висновки акта перевірки про порушення позивачем вимог Податкового кодексу України та інших нормативно-правових актів щодо заниження податку на прибуток є безпідставними.

Таким чином, податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у м. Києві від 25 жовтня 2019 року № є протиправним та підлягає скасуванню.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідач не довів правомірність прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ТОВ «Екостар» підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позов задоволено, на користь позивача належить присудити понесені ним судові витрати по сплаті судового збору рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у м. Києві.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Екологічний центр «Екостар» задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 25 жовтня 2019 року №.

3. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Екологічний центр «Екостар» понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 102,00 грн. (дві тисячі сто дві гривні нуль копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві.

Згідно з частиною першою статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до частини другої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Частина перша статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Екологічний центр «Екостар» (03035, м. Київ, вул. Митрополита Липківського, буд. 16; ідентифікаційний код 38931073);

Головне управління ДПС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 33/19; ідентифікаційний код 43141267).

Суддя В.А. Кузьменко