Справа № 160/8234/20
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2021-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

26 січня 2021 року м. Дніпросправа № 160/8234/20

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2020 року (головуючий суддя Голобутовський Р.З.)

у справі № 160/8234/20

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області

про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просила визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №96/03-10/9 від 19.05.2019 про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 , зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити пенсію за віком ОСОБА_1 як непрацюючому пенсіонеру, з врахуванням всього стажу роботи зазначеного у трудовій книжці, заробітної плати для обчислення пенсії, з підвищенням розміру пенсії відповідно до ч.1 ст. 28, ч. 3 ст. 29 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», але в розмірі не меншому ніж прожитковий мінімум для непрацездатних осіб, починаючи з дати звернення - 20.02.2019 та виплачувати на визначений пенсіонером банківський рахунок.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 20.02.2019 представник позивача за нотаріально посвідченою довіреністю - ОСОБА_2 особисто звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області через Кам`янський відділ обслуговування громадян (сервісний центр) із заявою про призначення пенсії за віком як непрацюючому пенсіонеру, здійснити запити відповідно до записів трудової книжки щодо отримання довідок по заробітній платі, що враховується для обчислення пенсії, довідок про перейменування (реорганізацію) підприємств, інших недостатніх для призначення пенсії документів, врахувати найвигідніший період по заробітній платі. Рішенням №96/03-10/19 від 19.05.2019 відповідачем відмовлено у призначенні пенсії, зокрема, з посиланням на те, що до заяви не надано паспорта або іншого документа, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації). 12.02.2020 представник позивача ОСОБА_2 звернувся до відповідача із заявою про долучення до матеріалів пенсійної справи позивача нотаріально засвідчену копію паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 , проте листом відповідача від 16.03.2020 №2991-2749/А-03/8-0400/20 протиправно відмолено позивачу у призначені пенсії за віком.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.09.2020 в задоволенні позову відмовлено.

Суд дійшов висновку, що станом на день звернення з заявою від 20.02.2019 про призначення позивачу пенсії строк дії закордонного паспорту сплив, а тому фактично на момент подачі вказаної заяви не було подано чинного документа на підтвердження приналежності позивача до громадянства України. Крім того зазначено, що безперечно додатково підтвердженою має бути дата прийняття позивача на посаду продавця в магазин №46 (запис 11 трудової книжки) з урахуванням тієї обставини, що дата прийняття на роботу 26.03.1960 (зазначена у трудовій книжці в графі №2 "сведения о работе") не узгоджується з датою наказу №24к від 25.03.1970 (зазначена в графі №4 "основание внесения записи"). Відтак, є слушними доводи відповідача про необхідність підтвердження цього періоду роботи.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Скаржник зазначає, що закінчення терміну дії паспорту громадянина України не позбавляє останнього гарантованих прав, не ставить особу у положення, коли він позбавляється громадянства. Також закінчення дії паспорту не робить такий паспорт не чинним. За таких обставин суд першої інстанції дійшов хибного висновку про відмову у задоволені позову. Щодо підтвердження стажу роботі зазначив, що, якщо відповідач виявив недоліки щодо заповнення трудової книжки в записах № 11-12, а саме: помилку в даті прийняття на роботу, то наділений повноваженнями перевірити та направити відповідний запит щодо отримання документів на підтвердження стажу роботи позивача та перейменування (реорганізацію) підприємства.

Дана адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість додаткового рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 (строк дії 20.11.2029), до 2000 року проживала у м. Нікополі, надалі виїхала на постійне місце проживання до Ізраїлю, перебуває на консульському обліку посольства України в державі Ізраїль.

20.02.2019 позивачка через свого представника за нотаріально посвідченою довіреністю - ОСОБА_2 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (Кам`янський відділ обслуговування громадян (сервісний центр)) із заявою про призначення їй пенсії за віком.

Згідно з розпискою-повідомленням до заяви ОСОБА_2 додано копії нотаріально засвідчених наступних документів:

довіреності №73/19 від 31.01.2019,

заяви про реєстрацію громадянина у системі надання послуг в електронній формі б/н від 31.01.2019;

довідки про присвоєння ідентифікаційного номера б/н від 06.10.1999;

паспорту НОМЕР_2 від 16.10.1998;

трудової книжки;

заяви про перерахування пенсійних виплат на банківський рахунок б/н від 20.02.2019.

Листом від 07.03.2019 за вих. №513/02-07/24 Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (Кам`янський відділ обслуговування громадян) повідомило ОСОБА_2 про повернення без розгляду заяви від 20.02.2019 про призначення пенсії ОСОБА_1 для передачі її за належністю до структурного підрозділу, до повноважень якого належить вирішення питання, оскільки вказана адреса мешкання заявниці територіально не відноситься до м. Кам`янське. Також зазначено про необхідність надання:

- довідки про підтвердження місця проживання ОСОБА_1 на території держави України,

- у наданому пакеті документів міститься завірена копія паспорта, виданого на ім`я ОСОБА_1 терміном дії до 16.10.2018 р., що не відповідає прізвищу,імені та по-батькові, які зазначені у довіреності від 31.01.2019, у довідці про присвоєння ідентифікаційного номера від 08.10.1999, трудовій книжці від 31.08.1964 та у заяві про відкриття рахунку у банківській установі;

- не надано свідоцтва про шлюб, що унеможливлює підтвердження належності трудової книжки громадянці ОСОБА_1 .

У листі від 07.03.2019 за вих. №513/02-07/24 відповідачем також зазначено, що заявнику слід звернутись із заявою у відповідності до Порядку №22-1 із долученням усіх необхідних документів.

21.03.2019 представник ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про надання рішення за наслідками розгляду заяви від 20.02.2019 про призначення пенсії за віком з належним мотивуванням та обґрунтуванням.

Листом від 04.04.2019 за вих. №2492/А-09 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (Кам`янський відділ обслуговування громадян) повідомлено представника ОСОБА_1 , що сервісним центром надіслано лист інформаційно-роз`яснювального характеру від 07.03.2019 № 513/02-07/24 з метою дооформлення та надання документів у відповідності до Порядку від 25.11.2005 № 22-1 у строк, передбачений ст. 45 Закону України «Про| загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», для подальшої передачі за належністю структурному підрозділу, до повноважень якого належить вирішення питання щодо прийняття рішення, у зв`язку з чим запропоновано надати необхідні документи або повідомити про намір стосовно надання документів відповідно до листа сервісного центру.

19.05.2019 Відділом з питань призначення та перерахунків пенсій №4 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області прийнято рішення від 19.05.2019 №96/03-10/19 про відмову у призначенні пенсії за віком.

В обґрунтування відмови у призначенні пенсії відповідачем у рішенні від 19.05.2019 №96/03-10/19 зазначено, що згідно з наданими для призначення пенсії документами встановлено, що у заяві про призначення пенсії значиться ОСОБА_1 , але до заяви додано лише копію паспорту громадянина України для виїзду за кордон на « ОСОБА_1 », ІНФОРМАЦІЯ_1 , (без зазначення по-батькові, термін дії паспорта, серія НОМЕР_3 подовжено лише до 16.10.2018, що не відповідає прізвищу, імені та імені по батькові, які зазначені в копіях: довіреності від 31.01.2019, у довідці про присвоєння ідентифікаційного номера, у трудовій книжці «( ОСОБА_3 ) Спектор» від 31.08.1964 (на титульній сторінці трудової книжки зазначено прізвище власника, що суперечить записам про зміну прізвища на іншій сторінці), та у заяві про відкриття рахунку у банківській установі. За даними копії трудової книжки «(Альошина) Спектор», загальний стаж складає 29 років 4 місяці 10 днів. До трудового стажу не враховано період роботи з 26.03.1960 по 09.04.1970, оскільки на підставі наказу від 26.03.1970 № 24 к до трудової книжки заявника внесено запис про прийняття на роботу з 26.03.1960. Згідно заяви від 20.02.2019 про призначення/перерахунок пенсії, останнє місце реєстрації АДРЕСА_1 на (знята з реєстрації у 2000 році). За даними копії довіреності від 31.01.2019, виданої на ОСОБА_4 місті Тель-Авів, Держави Ізраїль, заявник, мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , на території України не має місця реєстрації. Таким чином, з урахування викладеного, призначити пенсію немає можливості через невідповідність прізвища, імені по батькові в трудовій книжці та паспортних даних.

12.02.2020 представник ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Кам`янського відділу обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про прийняття нового рішення за результатами повторного розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком з урахуванням доданих документів. До заяви від 12.02.2020 р. додано нотаріально засвідчену копію паспорту громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 від 20.11.2019.

Листом від 16.03.2020 за вих. №2991-2749/А-03/8-0400/20 Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (відділ з питань перерахунків пенсій №4) щодо повторного розгляду заяви позивача про призначення пенсії повідомлено, що заява від 20.02.2019 про призначення пенсії ОСОБА_1 розглянута та прийнято рішення від 19.05.2019 №96/03-10/19 про відмову у призначенні пенсії за віком.

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, вважає за необхідне зазначити таке.

Згідно статті 24 Конституції України зазначено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Статтею 46 Конституції України проголошено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Тобто, право на отримання пенсії в Україні є конституційним правом громадянина України.

Частиною третьою статті 2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини визначено, що кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Згідно з ч.2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Отже, кожен громадянин України, має право на вибір місця проживання зі збереженням усіх конституційних прав, включаючи право на пенсійне забезпечення.

При цьому Україна гарантує піклування та захист своїм громадянам, які перебувають за її межами (ч. 3 ст. 25 Конституції України).

Призначення і виплата пенсій громадянам України, які проживають за її межами, та громадянам інших країн, які переїхали на постійне проживання до України, здійснюється згідно із пенсійним законодавством України, яке складається із Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», інших нормативно-правових актів, а також міжнародних договорів (угод), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.

Як встановлено за матеріалами справи, предметом спору в даній справі є захист конституційних прав позивача на призначення та отримання пенсії за віком, як громадянки України, яка постійно проживає за межами України, і яка незалежно від її проживання в Державі Ізраїль, вправі користуватися всіма своїми конституційними правами, в тому числі і на пенсійне забезпечення, а пенсійний орган за відсутності законодавчих перешкод зобов`язаний призначити їх пенсії за віком.

За встановлених у справі обставин суд першої інстанції обґрунтовано, спираючись на положення ст.46 Конституції України, ч.3 ст.2 Протоколу №4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, ч.2 ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», дійшов правильного висновку, що позивачка у цій справі, як громадянка України, проживаючі в Ізраїлі, має такі ж самі конституційні права, як й інші громадяни України, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист, зокрема права на отримання пенсії за ознакою місця проживання.

Суд першої інстанції також послався на Рішення Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 07.10.2009 щодо права на отримання пенсії у старості у тих випадках, коли особа обрала постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору, а держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами; і на рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пічкур проти України», в якому наголошується на праві отримання пенсії незалежно від місця проживання заявника, який пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, не повинен бути позбавлений права на пенсію після закінчення трудової діяльності лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України.

Апеляційний суд в повному обсязі погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції, оскільки позивач - ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянкою України, проживала та працювала в Україні до 2000 року, і на час звернення їх представника за нотаріально посвідченою довіреністю до органу Пенсійного фонду України - 20.02.2019, позивачка вже досягла пенсійного віку, і відповідно, набула права на призначення та виплату пенсії за віком.

Виходячи з вищевикладеного, апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції про протиправність доводів відповідача, покладених в основу рішення про відмову у призначенні пенсії від 19.05.2019 №96/03-10/19, щодо не підтвердження позивачем місця реєстрації (проживання) на території України.

Щодо не зазначення в паспорті для виїзду за кордон «по-батькові», суд апеляційної інстанції також погоджується з судом першої інстанції, що посилання відповідача на відсутність в паспорті для виїзду за кордон імені «по-батькові» є безпідставним , з огляду на таке.

Постановою Кабінету Міністрів України від 07 травня 2014 року № 152 затверджено зразок бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон.

Відповідно до п. 1 наведеного Порядку паспорт громадянина України для виїзду за кордон (далі - паспорт для виїзду за кордон) є документом, що посвідчує особу, підтверджує громадянство України особи, на ім`я якої він оформлений, і дає право такій особі на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Додатком 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 07 травня 2014 року № 152 затверджено зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України для виїзду за кордон, згідно з яким не передбачено зазначення «по-батькові» на лицьовому боку сторінки даних громадянина.

Окрім того, у відповідності до Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, затвердженого постановою КМУ від 07 травня 2014 року, паспорт для виїзду за кордон оформлюється на підставі паспорта громадянина України.

На підставі паспорта громадянина України або паспорта для виїзду за кордон оформляється і реєстраційний номер облікової картки платника податків. При цьому, відповідно до п. 5 розділу III Положення про реєстрацію фізичних осіб у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29 вересня 2017 року N 822, до облікової картки вноситься така інформація, зокрема: прізвище, ім`я, по батькові (за наявності).

Щодо неврахування періоду роботи з 26.03.1960 по 09.04.1970 з огляду на внесені до трудової книжки позивачки записи, суд вважає за необхідне зазначити, що за нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення.

Крім того, згідно частини 1 статті 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі, самі по собі не можуть бути підставою для відмови у призначенні пенсії.

Якщо відповідач виявив недоліки щодо заповнення трудової книжки, то наділений повноваженнями перевірити та направити відповідний запит щодо отримання документів на підтвердження стажу роботи позивача та перейменування (реорганізацію) підприємства.

Матеріали справи не містять підтверджень дослідження відповідачем означеного питання, отже в цій частині відмова в призначенні пенсії за віком є передчасною.

Стосовно такої підстави для відмови в призначенні пенсії за віком як закінчення терміну дії закордонного паспорту ОСОБА_1 16.10.2018, що за твердженням відповідача позбавляло пенсійний орган на час подання заяв про призначення пенсії за віком сприймати ОСОБА_1 як громадянку України суд вважає за необхідне зазначити таке.

Правові та організаційні засади створення та функціонування Єдиного державного демографічного реєстру та видачі документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, а також права та обов`язки осіб, на ім`я яких видані такі документи, визначає Закон України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 20.11.2012 № 5492-VI (далі - Закон № 5492-VI).

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону № 5492-VI до документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, відносяться паспорт громадянина України; паспорт громадянина України для виїзду за кордон; дипломатичний паспорт України; службовий паспорт України; посвідчення особи моряка; посвідчення члена екіпажу; посвідчення особи на повернення в Україну; тимчасове посвідчення громадянина України.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 13 Закону № 5492-VI до документів, що посвідчують особу та підтверджують її спеціальний статус, належать посвідчення водія; посвідчення особи без громадянства для виїзду за кордон; посвідка на постійне проживання; посвідка на тимчасове проживання; картка мігранта; посвідчення біженця; проїзний документ біженця; посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту; проїзний документ особи, якій надано додатковий захист.

Відповідно до частин 1, 3, 5 статті 22 Закону № 5492-VI паспорт громадянина України для виїзду за кордон є документом, що посвідчує особу, підтверджує громадянство України особи, на яку він оформлений, і дає право цій особі на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Кожен громадянин України не може мати більше двох паспортів громадянина України для виїзду за кордон.

Паспорт громадянина України для виїзду за кордон оформляється особам, які не досягли шістнадцятирічного віку, на чотири роки, а особам, які досягли шістнадцятирічного віку, - на 10 років.

Оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон здійснюється в Україні розпорядником Реєстру, а за кордоном - ЗДУ. Прийняття заяв-анкет для внесення інформації до Реєстру, видача паспорта громадянина України для виїзду за кордон здійснюються розпорядником Реєстру та ЗДУ, а також уповноваженими суб`єктами, передбаченими пунктом 4 частини першої статті 2 цього Закону.

Таким чином, паспорт громадянина України для виїзду за кордон є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України.

Частиною 8 статті 16 Закону № 5492-VI встановлено, що у разі закінчення строку дії документа або смерті особи її документи в порядку і строки, визначені законодавством, здаються уповноваженому суб`єкту, який видав такий документ, якщо інше не передбачено цим Законом, а якщо така особа проживає (проживала) за кордоном - ЗДУ (закордонні дипломатичні установи України).

Зазначеним Законом в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус, спрямованих на лібералізацію Європейським Союзом візового режиму для України» від 14.07.2016 № 1474-VIII не передбачено продовження строку дії паспорту громадянина України для виїзду за кордон.

Аналогічно, Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21.04.1994 № 3857-XII, який регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері, в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус, спрямованих на лібералізацію Європейським Союзом візового режиму для України» від 14.07.2016 р. № 1474-VIII не передбачено продовження строку дії паспорту громадянина України для виїзду за кордон.

Таким чином, паспорт громадянина України за виїзду за кордон, строк дії якого закінчився, є недійсним.

У разі закінчення строку дії такого документу громадянин України, який постійно проживає за кордоном, повинен звернутися до відповідної закордонної дипломатичної установи України в порядку, визначеному частиною 11 статті 22 Закону № 5492-VI, для оформлення паспорту.

Враховуючи, що строк дії паспорту громадянина України для виїзду за кордон позивача, копію якого надано представником позивача до органу Пенсійного фонду для призначення пенсії, закінчився 16.10.2018, а іншого документу, що посвідчує особу позивача, передбаченого Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», позивачем та його представником органу Пенсійного фонду разом із заявою про призначення виплати пенсії не надано, відповідачем обґрунтовано відмовлено позивачу у призначенні пенсії.

Матеріали справи свідчать, що позивач 20.11.2019 отримала паспорт громадянина України за виїзду за кордон з продовженим строком дії до 20.11.2029, тобто вже після звернення з заявою про призначення пенсії за віком 20.02.2019 та прийняття оскаржуваного рішення від 16.05.2019

Отже, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що на час звернення із заявою про призначення пенсії за віком від 20.02.2019 та прийняття оспорюваного у цій справі рішення про відмову у призначенні пенсії за віком від 16.05.2019 відомостей про продовження терміну дії паспорту серії НОМЕР_3 від 16.10.1998 (термін дії до 16.10.2018) або інших чинних документів на посвідчення особи позивача та підтвердження громадянства України у відповідача не було.

При цьому суд наголошує, що позивач як громадянин України жодним чином не обмежений у праві на пенсійне забезпечення в Україні.

Проте позивач при зверненні до органів, що призначають та виплачують пенсію, повинен наряду з іншими громадянами України дотримуватися приписів діючого законодавства щодо подання необхідних документів для призначення (поновлення) пенсії.

Оскільки в даному випадку позивачем не дотримано норм Порядку № 22-1 щодо подання необхідних документів для призначення пенсії, відповідачем обґрунтовано відмовлено у призначенні пенсії за віком.

Суд вказує, що обов`язковість дотримання певної процедури стосовно подання документів вимагається як при призначенні пенсії, так й при поновленні пенсії і позивач не позбавлений можливості повторного звернення за призначенням пенсії до органів Пенсійного фонду України у встановленому порядку.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції під час розгляду даної справи повно дослідив обставини, які мають значення для справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення.

Передбачені ст.317 КАС України підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2020 року у справі № 160/8234/20 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, може бути оскаржена до касаційного суду в порядку та строки, встановлені ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк

суддя Н.А. Бишевська

суддя Я.В. Семененко