Справа № 200/8115/20-а
Суддя: Дмитрієв В.С.
Дата ухвалення: 2021-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2021 р. Справа№200/8115/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Дмитрієва В.С., при секретарі судового засідання Запарі С.В.,

за участю:

представника позивача Іванов В.І.

представника відповідача Терненко С.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом Приватного акціонерного товариства "Авдіївський Коксохімічний Завод" до Головного управління ДПС у Донецькій області про скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

2 вересня 2020 року на адресу Донецького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-Виробниче об`єднання Інкор і КО до Головного управління ДПС у Донецькій області про про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 22 травня 2020 року.

В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що висновки податкового органу про нереальність господарських операцій між позивачем та ТОВ ТЕПЛОХІММОНТАЖ є необґрунтованими, оскільки забезпеченість підрядника трудовими ресурсами не може підтверджуватись звітами форми 1-ДФ, так як ця звітність свідчить про доходи виплачені робітникам підприємства у відповідному періоді, але не про фактичне використання трудових ресурсів в господарській діяльності суб`єкта господарювання. Також окремі недоліки в бухгалтерській документації ніяким чином не вплинуло на суму та характер робіт.

26 жовтня 2020 року відповідачем надано відзив на адміністративний позов, у якому зазначено, що враховуючи відсутність ряду необхідних документів, наданих до перевірки не можливо встановити фактичне здійснення господарських операцій, за умовами договорів між замовником ТОВ Науково-Виробниче об`єднання Інкор і КО та підрядником ТОВ ТЕПЛОХІММОНТАЖ у січня 2020 року з приводу надання будівельно-монтажних, пусконалагоджувальних робіт. Тобто позивачем проведено документальне оформлення господарських операцій по взаємовідносинах з даними контрагентом, які фактично не здійснювались в межах господарської діяльності підприємства та не мали реального характеру, у зв`язку з цим, наявність у суб`єкта господарювання, що перевіряється документів, а також відображення господарських операцій в регістрах бухгалтерського обліку не є безумовним підтвердженням реальності надання послуг. На цих підставах в позові просить відмовити.

Ухвалою суду від 07 вересня 2020 року адміністративний позов залишено без руху.

Ухвалою суду від 05 жовтня 2020 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено судове засідання на 03 листопада 2020 року.

Ухвалою суду від 03 листопада 2020 року відкладено підготовче засідання на 01 грудня 2020 року.

Ухвалою суду від 01 грудня 2020 року продовжено строк проведення підготовчого провадження на тридцять днів, відкладено підготовче засідання та призначено підготовче засідання на 22 грудня 2020 року.

Ухвалою суду від 22 грудня 2020 року вирішено замінити позивача Товариство з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче об`єднання Інкор і КО () на правонаступника - Приватне акціонерне товариство "Авдіївський Коксохімічний Завод" ().

Ухвалою суду від 21 січня 2021 року у задоволенні заяви представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду відмовлено та поновлено позивачу строк звернення до суду.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та надав пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти позову та надав пояснення аналогічні тим, що викладені у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивачем у справі є Приватне акціонерне товариство Авдіївський Коксохімічний Завод яке є юридичною особою яке є правонаступником Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-Виробниче об`єднання Інкор і КО, яке в свою чергу було юридичною особою .

Товариство з обмеженою відповідальністю Науково-Виробниче об`єднання Інкор і КО є платником податку на додану вартість з 15.01.2001 року на підставі витягу № 074 від 18.01.2016 року.

Посадовими особами Головним управлінням ДПС у Донецькій області відповідно до наказу від 07.02.2020 року № 308 була проведена документальна позапланова невиїзна перевірка товариства з обмеженою відповідальністю Науково-Виробниче об`єднання Інкор і КО з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за січень 2020 року.

За результатами перевірки був складений Акт про результати документальної позапланової невиїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю Науково- виробниче об`єднання Інкор і КО від 14.04.2020 року №373/05-99-04-02/31297266, яким були встановлені наступні порушення норм податкового законодавства: п. 48.1 ст 48, п.200.1, п.200.4, ст. 200 Податкового кодексу України зі змінами та доповненнями, в результаті чого, підприємством завищено суми від`ємного значення, яке підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку на 13 650,00 грн.

Висновки контролюючого органу мотивовані тим, що ТОВ Науково- виробниче об`єднання Інкор і КО не має оформлених належним чином первинних документів від ТОВ ТЕПЛОХІММОНТАЖ, які б містили у собі данні, що підтверджують зв`язок наданих послуг із фінансово-господарською діяльністю підприємства відповідно до їх реальному економічному змісту.

Позивачем були подані заперечення № 666-20з від 07.05.2020 року до Головного управління ДПС у Донецькій області.

Листом № 41994/10/05-99-04-02 від 20.05.2020 року, у задоволенні заперечення TOB "НВО "ІНКОРІ КО" було відмовлено.

Листом від 22.05.2020 року № 43189/10/05-99-04-02 ГУ ДПС У Донецькій області спрямувала ТОВ "НВО "ІНКОР І КО" податкове повідомлення-рішення: Форми В1 № від 22.05.2020 року на суму зменшення бюджетного відшкодування за січень 2020 в розмірі 13 650,00 грн. та штрафні санкції в розмірі 6 825,00 грн. з відповідним розрахунком.

ТОВ "НВО "ІНКОР І КО" була подана скарга № 826-20з від 05.06.2020 року до Державної податкової служби України.

Рішенням Державної фіскальної служби України № 23014/6/99-00-06-02-02-06 від 20.07.2020 року оскаржуване податкове повідомлення-рішення залишено без змін, а скаргу без задоволення.

Позивач вважає що висновки контролюючого органу про нереальність господарських операцій між ТОВ "НВО "ІНКОР І КО" та ТОВ ТЕПЛОХІММОНТАЖ є необґрунтованими та на підтвердження своєї позиції надав до суду наступні докази.

Договір № 6076 від 24 жовтня 2019 року підряду на будівельно монтажні роботи між ТОВ НВО ІНКОР І КО та ТОВ ТЕПЛОХІММОНТАЖ.

Договірна ціна на будівництво Еколого-теплотехнічні випробування парових котлів типу СМ-16/22, що здійснюються в 2019 році. Дефектний акт від 30 жовтня 2019 року. Підсумкова відомість ресурсів. Локальний кошторис на будівельні роботи №2-1-1 на пусконалагоджувальні роботи Еколого-теплотехнічні випробування парових котлів типу СМ-16/22. Довідка про вартість виконаних будівельних робіт і витрат за грудень 2019 року. Акт приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2019 року.

Податкова накладна № 4 від 24.12.2019 року на еколого теплотехнічні випробування парових котлів на суму 68 248,82 грн. в т.ч. ПДВ на суму 13 649,76 грн.

Квитанція № 1 про реєстрацію податкової накладної № 4 від 24.12.2019 року за №.

Платіжне доручення № 237713 від 31.01.2020 року яким перераховані кошти ТОВ НВО ІНКОР І КО на адресу ТОВ ТЕПЛОХІММОНТАЖ в сумі 81898,58 грн.

Приватне акціонерне товариство Авдіївський Коксохімічний Завод яке є правонаступником ТОВ НВО ІНКОР І КО, вважає прийняте Головним управлінням ДФС у Донецькій області спірне податкове повідомлення рішення протиправним через його невідповідність нормам діючого законодавства України, а висновки, наведені в акті перевірки хибними та безпідставними.

Вирішуючи заявлений спір по суті, суд зазначає наступне.

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

За змістом пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Тобто необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг з метою їх використання в господарській діяльності.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 ст. 201 цього Кодексу.

Як передбачено у пункті 201.1 статті 201 Податкового кодексу України, платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів: а) у паперовому вигляді; б) в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних. У такому разі складання податкової накладної у паперовому вигляді не є обов`язковим.

Згідно з пунктом 201.4 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна складається у день виникнення податкових зобов`язань продавця.

При цьому, пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України визначено, що податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Отже, право на формування податкового кредиту виникає у платника податків за наявності сукупності таких елементів: - фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій; - документального підтвердження реального здійснення господарських операцій сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду (в залежності від характеру певних операцій) та які містять інформацію про зміст та обсяг операції, підписані уповноваженими особами; - придбання товарів/послуг з метою їх використання в господарській діяльності; - наявності розумних економічних причин (ділової мети) для здійснення господарських операцій; - наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності (особа, що видає податкову накладну, повинна бути зареєстрованою як платник ПДВ); - наявності у покупця податкової накладної, яка відповідає вимогам статті 201 Податкового кодексу України та підписана уповноваженою особою.

Крім того у відповідності до статті 134 Податкового кодексу України, в редакції, що діяла в період, за який проводилась перевірка, об`єктом оподаткування є, зокрема, прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Проте, згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Як встановлено абзацом 5 статті 1 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні від 16.07.1999 № 996-ХІV (далі - Закон № 996-ХІV) господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Отже, господарська операція повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Відповідно до частини другої статті 3 Закону № 996-ХІV бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

За змістом частини першої статті 9 вищезазначеного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Частиною 2 статті 9 Закону № 996-ХІV передбачені обов`язкові реквізити, які мають містити первинні та зведені облікові документи.

Відповідно до пунктів 2.15 та 2.16 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 (далі - Положення) первинні документи підлягають обов`язковій перевірці працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документі обов`язкових реквізитів та відповідність господарської операції чинному законодавству, логічна ув`язка окремих показників. Забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать нормативно-правовим актам, встановленому порядку приймання, зберігання і витрачання грошових коштів, товарно-матеріальних цінностей та іншого майна, порушують договірну і фінансову дисципліну, завдають шкоди державі, власникам, іншим юридичним і фізичним особам. Такі документи повинні бути передані керівнику підприємства, установи для прийняття рішення.

Пунктом 2.4 Положення визначено, що первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

При цьому, право на віднесення сум податку на додану вартість, сплачених при придбанні товарів чи послуг, до податкового кредиту виникає у суб`єкта господарювання в разі фактичного здійснення оплачених товарів, наявності первинних документів та використання в господарській діяльності цих товарів.

Будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Таким чином, з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість необхідно з`ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб`єктності учасників господарської операції; установлення зв`язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку. Для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Предметом доказування у відповідній категорії спорів є реальність господарських операцій, що є підставою для виникнення права на формування податкового кредиту; добросовісність дій платника податку, яка полягає у відповідності вчинених ним дій господарській меті, а також реальність усіх даних, наведених у документах, що надають право на формування податкового кредиту для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість.

Як вбачається з матеріалів справи, реальність господарських операцій між ТОВ НВО ІНКОР І КО та ТОВ ТЕПЛОХІММОНТАЖ обумовлено вчиненням правочинів, спрямованих на досягнення господарської мети, економічної доцільності, а також використанням отриманих товарів у подальшій діяльності підприємства, що підтверджується первинними та бухгалтерськими документами, наданими підприємством контролюючому органу до перевірки, про що свідчить безпосередньо зміст Акту перевірки.

Аналізуючи складені між позивачем та контрагентами первинні документи, що долучені до матеріалів справи, суд зазначає, що ці документи відповідають положенням законодавства та містять всі обов`язкові реквізити первинного документу, які передбачені статтею 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, а тому вказані документи мають юридичну силу та підтверджують реальний рух активів, зміну зобов`язань та капіталу позивача.

У свою чергу, податковий орган не подав доказів, які однозначно свідчили б про неправдивість одержаних від платника документів, підтверджували б фіктивний характер спірних операцій та недобросовісність позивача як платника податків.

При вирішенні даного спору суд притримується позиції, що у разі якщо на час здійснення господарських операцій, за якими податковий орган не визнає обґрунтованим віднесення позивачем до податкового кредиту сум податку на додану вартість, постачальники були включені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також мали свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість, покупець не може нести відповідальність ні за несплату податків продавцями, ні за можливу недостовірність відомостей про них, наведених у зазначеному реєстрі, за умови необізнаності щодо неї.

Проаналізувавши податкову інформацію про нарахування єдиного соціального внеску ТОВ ТЕПЛОХІММОНТАЖ, суд приходить до висновку що інформаційні бази даних податкового/фіскального органу не мають статусу офіційних і можуть містити помилки, які впливають на правовий статус платника податку. Бази даних податкового/фіскального органу не є належними доказами, чинним законодавством також не передбачена належність таких баз до засобів доказування.

Суд виходить з того, що чинне податкове законодавство не покладає на платника обов`язку контролювати діяльність осіб, що виконують роботи (поставляють йому товари, надають послуги).

В матеріалах справи відсутні докази встановлення податковим органом обставин на підтвердження того, що укладаючи спірні договори, учасники договірних відносин діяли з метою, яка є завідомо суперечною інтересам держави та суспільства. Хоча факт порушення публічного порядку повинен бути доведеним певними засобами доказування.

Відповідачем не наведено суду жодних обставин та доказів, які б свідчили про незвичність цін за спірними операціями, або про невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності позивача, незвичності цих операцій, збитковості здійснених операцій, або інших обставин, які б окремо або в сукупності могли б свідчити про не пов`язаність операцій з господарською діяльністю позивача, фіктивність вчинених операцій, а також про те, що вчинення зазначених операцій не було обумовлено розумними економічними причинами (цілями ділового характеру), а дії позивача та його контрагента були спрямовані на отримання необґрунтованої податкової вигоди.

До того ж слід зазначити, щодо реальності операцій та використання результатів виконаних робіт у власній господарській діяльності.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що законодавством України на одну із сторін цивільно-правової угоди - покупця товару (робіт, послуг), яка є платником податків, не покладено обов`язку здійснення контролю за дотриманням усіма виконавцями, постачальниками по ланцюгу постачання вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, сплати податку і в подальшому за можливі будь-які неправомірні дії будь-кого з виконавців, постачальників у ланцюгу постачання або через відсутність висновків зустрічних перевірок, зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на декларування валових витрат та права на податковий кредит з податку на додану вартість, яке виникло в результаті сплати податку на додану вартість при придбанні товарів (робіт, послуг).

Так само і відповідальність за порушення норм податкового законодавства є самостійним видом юридичної відповідальності і застосовується незалежно від відповідальності за порушення правил здійснення господарської діяльності. Отже, в даному разі для перевірки законності здійснених донарахувань оспорюваних сум податкових зобов`язань позивачеві дослідженню підлягають обставини щодо реальності здійснення господарських операцій та правильності формування даних податкового обліку за наслідками виконання саме цих операцій.

Якщо контрагент не виконав свого зобов`язання щодо сплати податку до бюджету, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи та не може бути підставою для відмови у праві платника податку на податковий кредит чи формування валових витрат за наявності факту здійснення господарської операції.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що операції позивача з контрагентами є підтвердженими, відповідають дійсному економічному змісту та підтверджуються необхідними документами, що є свідченням добросовісності позивача при здійсненні вказаних операцій. Позивачем вчинено дії та досягнуто конкретних результатів, які визначають саме поняття господарської операції - факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань та фінансових ресурсів.

В той же час, відсутність у контрагента позивача задекларованих матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарської операції та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки, як вже зазначалося, залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу). Основні та транспортні засоби можуть перебувати в постачальника на праві оренди або лізингу.

При цьому, сам по собі факт недекларування контрагентом позивача у поданій податковій звітності результатів таких окремих господарських операцій та/або наявних трудових ресурсів, на думку суду, не впливає на право позивача (покупця) сформувати податковий кредиту, оскільки податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку від інших осіб, зокрема, від фактичної сплати контрагентом у ланцюгу постачання податку до бюджету, а відтак якщо останній не виконав свого зобов`язання щодо сплати податку або мінімізував свої податкові зобов`язання, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи, проте вказана обставина не є підставою для позбавлення платника податку-покупця права на отримання податкової вигоди у разі, якщо такий платник має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Наведене узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 30 січня 2018 року №К/9901/612/18 і №К/9901/630/18.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Також суд вважає неприйнятними посилання податкового органу на те, що контрагент позивача є фігурантом кримінальної справи, оскільки відсутній вирок суду щодо спірних правовідносин.

Частиною 2 ст.77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Приписами статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене, суд вважає, що фактичні обставини, які є встановленими у межах даної справи, об`єктивно засвідчують правомірність нарахування від`ємного значення податку на додану вартість.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші протии Україн від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Судом встановлено що позивачем сплачено судовий збір в розмірі 2102,00 грн. відповідно до платіжного доручення №340953 від 16.09.2020 року.

Відповідно до ч.1 ст..139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись положеннями Податкового кодексу України, ст.ст. 242-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Донецькій області № від 22 травня 2020 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління ДПС у Донецькій області (87515, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Італійська, 59, ) на користь Приватного акціонерного товариства Авдіївський Коксохімічний Завод (86065, Донецька область, м. Авдіївка, пр. Індустріальний, 1 ) суму судового збору в розмірі 2102,00 грн.

Вступна та резолютивна частина ухвали проголошені у судовому засіданні 21 січня 2021 року, в повному обсязі рішення виготовлене 29 січня 2021 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до пункту 3 розділу VІ «Прикінцевих положень» Кодексу адміністративного судочинства України, суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Суддя В.С. Дмитрієв