Справа № 120/8198/20-а
Суддя: Дончик Віталій Володимирович
Дата ухвалення: 2021-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

01 лютого 2021 р. Справа № 120/8198/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дончика Віталія Володимировича, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії

в с т а н о в и в :

22.12.2020 року ОСОБА_1 звернулась в суд з адміністративним позовом до Головного управління ПФУ у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначила, що відповідно до п. 7-1 розділу ХV Прикінцевих положень Закону №1058, особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

На переконання позивача, оскільки на день досягнення пенсійного віку вона працювала в комунальному закладі на посаді, робота на якій дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та має страховий спеціальний стаж понад 34 роки на таких посадах, вона має право на отримання грошової допомоги, у розмірі десяти місячних пенсій.

30.07.2020 року позивач звернулась до відповідача із заявою про виплату грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, що передбачено п. 7-1 розділу ХV Прикінцевих положень Закону №1058.

Листом від 27.08.2020 року відповідач відмовив у виплаті такої допомоги та вказав, що до стажу роботи, який дає право на призначення грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, не зараховано період роботи в ТОВ "Медиленд" з 01.09.2014 по 31.05.2020 року на посаді лікаря УЗД, оскільки дане товариство не відноситься до закладів державної чи комунальної власності.

Крім того, відповідач зазначив, що в період з 06.06.2014 року позивач працювала на посаді лікаря ультразвукової діагностики кабінету ультразвукової діагностики за зовнішнім сумісництвом, а тому для зарахування даного періоду роботи до спеціального стажу підстави відсутні.

Позивач вважає таку відмову протиправною, а тому звернулась з цим позовом до суду, в якому просла:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у призначенні і виплаті грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій при призначенні їй пенсії за віком відповідно до п. 7-1 розділу ХV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";

- зобов`язати відповідача нарахувати і виплатити грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій при призначенні їй пенсії за віком відповідно до п. 7-1 розділу ХV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", зарахувавши їй до страхового стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років період з 06.04.2014 року по 29.05.2020 року на посаді лікаря ультразвукової діагностики поліклінічного відділення (УЗД) Шаргородського району територіального медичного об`єднання Вінницької області.

Ухвалою суду від 28.12.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

06.01.2021 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву, у якому останній заперечує щодо задоволення адміністративного позову. Зокрема вказала, що до стажу роботи позивача, який дає право на призначення десяти місячних пенсій, не зараховано період роботи в ТОВ "Медиленд" з 01.09.2014 по 31.05.2020 на посаді лікаря - УЗД, оскільки дане підприємство не відноситься до закладів державної чи комунальної форми власності. При цьому, до стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, зараховуються лише ті періоди роботи, коли працівник обіймав посади за основним місцем роботи.

В той же час, згідно довідки №885 від 26.05.2020, виданої комунальним некомерційним підприємством "Шаргородська центральна районна лікарня", з 06.06.2014 позивач працювала на посаді лікаря ультразвукової діагностики кабінету ультразвукової діагностики за зовнішнім сумісництвом. Тобто, для зарахування даного періоду роботи до спеціального стажу відсутні підстави.

До стажу роботи, який дає право на призначення допомоги у відповідності до пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону №1058, зараховано 27 років 23 дні.

На переконання представника відповідача, оскільки у позивача відсутній необхідний спеціальний стаж для призначення та виплати грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій на день її призначення (30 років), підстави на призначення та виплату такої допомоги відсутні.

Враховуючи вищевикладене, просила в задоволенні адміністративного позову відмовити.

13.01.2021 позивачем подано до суду відповідь на відзив, однак, суд не приймає її до уваги, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 263 КАС України, заявами по суті справи, у даній категорії справ, є позов та відзив.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, суд встановив наступні фактичні обставини.

Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області та з 13.07.2020 року отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

За результатом розгляду заяви ОСОБА_1 від 30.07.2020 року щодо виплати грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, відповідач листом №0200-0225-8/39333 від 27.08.2020 року відмовив у призначені та виплаті, через відсутність на те правових підстав. При цьому, у листі, зокрема, зазначено, що до стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, зараховуються лише ті періоди роботи, коли працівник обіймав посади за основним місцем роботи. При цьому, згідно довідки №885 від 26.05.2020, виданої комунальним некомерційним підприємством "Шаргородська центральна районна лікарня", з 06.06.2014 позивач працювала на посаді лікаря ультразвукової діагностики кабінету ультразвукової діагностики за зовнішнім сумісництвом. Тобто, для зарахування даного періоду роботи до спеціального стажу відсутні підстави.

Позивач не погоджуючись із такими діями відповідача та вважаючи, що має право на отримання грошової допомоги, у розмірі десяти місячних пенсій, звернулась з цим позовом до суду.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходить із наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Відповідно до п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" право на пенсію за вислугу років мають: працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.

Згідно п. 7-1 розділу розділу XV "Прикінцеві положення Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

В той же час, порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону № 1058-IV та механізм її виплати визначає Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1191 (надалі - Порядок № 1191).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 1191 до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" і "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", що передбачені переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909 "Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років".

Пунктом 5 Порядку № 1191 визначено, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 01.10.2011 призначається пенсія за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року № 909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років» передбачено, що лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад), мають право на пенсію за вислугу років.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач у період з 01.09.2014 року по 31.05.2020 року працювала лікарем - УЗД в ТОВ «Медиленд».

Водночас, згідно довідки комунального некомерційного підприємства «Шаргородська центральна районна лікарня» №885 від 26.05.2020 року, ОСОБА_1 з 06.06.2014 року по дату видачі довідки працює на посаді лікаря ультразвукової діагностики кабінету ультразвукової діагностики (а/с 31). При цьому, згідно відомостей про накази головного лікаря з кадрових питань (особового складу) Шаргородської центральної районної лікарні, ОСОБА_1 прийнята по сумісництву на 0,5 ставки лікаря УЗД з 06.06.2014 року (а/с 29).

Згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу Пенсійного фонду України, за період з 06.06.2014 року по 31.07.2020 року, в який позивач працювала в комунальному некомерційному підприємстві «Шаргородська центральна районна лікарня», сплачені страхові внески до Пенсійного фонду.

Тобто, займана позивачем посада лікаря ультразвукової діагностики кабінету ультразвукової діагностики відповідає посаді, робота на якій дає право на пенсію за вислугу років.

В той же час, відмовляючи у призначені та виплаті грошової допомоги, відповідач зазначив, що до стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, зараховується лише ті періоди роботи, коли працівник обіймав посади за основним місцем роботи. Оскільки, ОСОБА_1 з 06.06.2014 року працювала на посаді лікаря ультразвукової діагностики кабінету ультразвукової діагностики за зовнішнім сумісництвом, для зарахування даного періоду роботи до спеціального стажу правові підстави відсутні.

Суд не погоджується із такими доводами відповідача та зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 21 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Постановою Кабінету Міністрів України "Про роботу за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій" від 03 квітня 1993 року № 245 передбачено, що робітники, спеціалісти і службовці державних підприємств, установ і організацій мають право працювати за сумісництвом, тобто виконувати, крім своєї основної, іншу роботу на умовах трудового договору. На умовах сумісництва працівники можуть працювати на тому ж або іншому підприємстві, в установі, організації або у громадянина у вільний від основної роботи час.

Суд зауважує, що чинне законодавство не містять жодних застережень щодо неврахування стажу роботи у випадку роботи у закладах охорони здоров`я за сумісництвом.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 456/1310/17, від 17 червня 2020 року у справі 357/11458/17, від 21.10.2019 року у справі №295/8391/15-а.

Таким чином, враховуючи те, що на день призначення пенсії за віком позивач досягла пенсійного віку, раніше будь-яких пенсій не отримувала та мала необхідний страховий стаж (стаж роботи, який дає право на пенсію за вислугу років), суд дійшов висновку, що при призначенні пенсії за віком позивач мала право на отримання грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій згідно пункту 7-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону №1058-IV, а тому відповідач протиправно відмовив у такій виплаті.

Враховуючи вищевикладене, відмова відповідача у призначенні та виплаті ОСОБА_1 грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій є протиправною.

Щодо вимог зобов`язального характеру, суд зазначає наступне.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.01.2013 у справі "Олександр Волков проти України" (Заява № 21722/11) зазначив, що рішення суду не може носити декларативний характер, не забезпечуючи у межах національної правової системи захист прав і свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Конституційний Суд України в рішенні від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої статті 120, частини шостої статті 234, частини третьої статті 236 Кримінально-процесуального кодексу України (справа про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора) висловив правову позицію, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення у правах.

Відповідно до статті 8 Загальної декларації з прав людини 1948 року кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй Конституцією або законом.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що достатнім і ефективним способом захисту порушених прав позивача є прийняття судом рішення про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати в спеціальний страховий стаж ОСОБА_1 період роботи з 06.06.2014 року по 29.05.2020 року в комунальному некомерційному підприємстві «Шаргородська центральна районна лікарня», на посаді лікаря УЗД за сумісництвом, який дає право на нарахування та виплату одноразової грошової допомоги у розмірі десяти призначених місячних пенсій та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у розмірі десяти призначених пенсій при виході на пенсію за віком як працівнику охорони здоров`я згідно до п. 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно ч.1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

в и р і ш и в :

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 грошової допомоги у розмірі десяти призначених місячних пенсій за віком, відповідно до пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі десяти призначених пенсій при виході на пенсію за віком, відповідно до п. 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» зарахувавши в її спеціальний страховий стаж період роботи з 06.06.2014 року по 29.05.2020 року в комунальному некомерційному підприємстві "Шаргородська центральна районна лікарня", на посаді лікаря УЗД за сумісництвом.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в сумі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, ).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, ).

Рішення у повному обсязі виготовлено: 01.02.2021 року.

Суддя Дончик Віталій Володимирович