Справа № 380/7555/20
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2021-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2021 рокуЛьвівСправа № 380/7555/20 пров. № А/857/15365/20
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Онишкевича Т.В., Шевчук С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Ланкевич А.З.), ухвалене у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження в м.Львові 22 жовтня 2020 року у справі №380/7555/20 за позовом ОСОБА_1 до Ожидівської сільської ради Буського району Львівської області про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

17.09.2020 ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Ожидівської сільської ради Буського району Львівської області, просив: - визнати протиправною бездіяльність посадових осіб Ожидівської сільської ради Буського району Львівської області щодо неналежного розгляду скарги від 28.08.2020 та не проведення перевірки фактів, викладених у скарзі, за обов`язкової участі скаржника, з порушенням вимог Закону України «Про звернення громадян»; - зобов`язати посадових осіб Ожидівської сільської ради Буського району Львівської області невідкладно розглянути по суті скаргу від 28.08.2020, провести належну перевірку фактів за обов`язкової участі скаржника та надати вичерпну обґрунтовану відповідь.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що скарга позивача від 28.08.2020 фактично отримана відповідачем 01.09.2020 та 04.09.2020 (вих.327) Ожидівським сільським головою Шахом О.Ю. на неї надано відповідь, тобто з дотриманням строку, визначеного ст.20 Закону №393/96-ВР. Суд першої інстанції вказав, що матеріалами справи підтверджено, що відповідач об`єктивно, всебічно і вчасно перевірив скаргу позивача, письмово повідомив його про результати перевірки скарги та вжив заходів до усунення причин, що їх породжують, зокрема 03.09.2020 направив листа сусідці ОСОБА_2 з роз`ясненням про недопустимість залишення будівельного та іншого сміття за межами належної їй земельної ділянки в селі Йосипівка Буського району Львівської області. Суд першої інстанції дійшов висновку, що в даному випадку відповідачем не допущено протиправної бездіяльності щодо неналежного розгляду скарги позивача та, відповідно, про відсутність підстав до задоволення позовних вимог у цій частині. Суд першої інстанції вказав, що враховуючи відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача, вимоги про зобов`язання його надати позивачу обґрунтовану відповідь на всі порушені у скарзі питання не підлягають задоволенню як похідні.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2020 року та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що обов`язком відповідача є сформувати комісію, призначити дату, час обстеження та завчасно письмового викликати позивача для проведення обстеження. Скаржник вказує, що голова Ожидівської сільської ради відмовляється проводити належні перевірки за участі позивача та виконувати судові рішення, що проігноровано судом першої інстанції. Скаржник зазначає, що спірна криниця була спільною на два господарства. Вважає, що суд першої інстанції при прийнятті рішення неправильно застосував норми матеріального права.

Враховуючи подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), відсутність клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, а також можливість вирішення справи на підставі наявних у ній доказів, керуючись статтею 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України відповідає частково.

З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 28.08.2020 звернувся в Ожидівську сільську раду Буського району Львівської області зі скаргою, в якій зазначив, що майже за місяць до написання ним листа (30.07.2020) ним виявлено сміття поблизу житлового будинку, що належав його покійній матері ОСОБА_3 . Також виявлено факт переміщення сусідами спільної межі господарства в частині город-сад із захопленням належної йому території. У скарзі ОСОБА_1 вказав, що бездіяльність Ожидівської сільської ради призводить до порушення його прав ОСОБА_2 , яка, зокрема, загородила спільну криницю, обмеживши до неї доступ.

У вказаній скарзі ОСОБА_1 просить вжити негайних дієвих заходів реагування до ОСОБА_2 та поновити його порушенні права як землекористувача в с.Йосипівка.

04.09.2020 (вих.№32) ОСОБА_1 скеровано відповідь, в якій за результатами розгляду отриманої скарги повідомлено, що ОСОБА_2 письмово попереджено про недопустимість залишення будь-яких предметів (сміття) за межами належної їй території. Вказано, що працівники сільської ради не можуть зобов`язати ОСОБА_2 надати доступ до криниці, яка знаходиться на земельній ділянці ОСОБА_2 . Зазначено, що Буським районним судом у справі №440/1169/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні криницею та зобов`язання вчинити певні дії, 04.11.2019 прийнято рішення, яким відмовлено в позовних вимогах повністю. Вказане рішення набрало законної сили 05.03.2020. Стосовно збільшення розмірів території земельної ділянки ОСОБА_2 в с.Йосипівка Буського району Львівської області під час оновлення огорожі, у листі-відповіді зазначено, що вирішення питання обстеження вказаної земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, яка перебуває у приватній власності ОСОБА_2 , відповідно до державного акта на право приватної власності на землю серії ЛВ №6079 від 13.12.1999, та земельної ділянки, що перебуває у власності громади села Йосипівка, на якій знаходиться житловий будинок покійної матері ОСОБА_1 , можливо виключно за присутності ОСОБА_1 , тому висловлено прохання заздалегідь повідомити Ожидівську сільську раду про дату та час, коли ОСОБА_1 матимете змогу прибути в село Йосипівка для проведення дій із обстеження. Вказано, що при узгодженні дати працівниками сільської ради буде створено відповідну комісію та за присутності скаржника проведено обстеження вказаних земельних ділянок, а за результатами такого обстеження буде прийнято рішення із скеруванням письмової відповіді.

Вважаючи такі дії Ожидівської сільської ради Буського району Львівської області протиправною бездіяльністю, ОСОБА_1 звернувся із позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів регулює Закон України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 №393/96-ВР (далі - Закон №393/96-ВР) відповідно до статті 1 якого громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Частинами 1 та 4 статті 3 Закону №393/96-ВР встановлено, що під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.

Звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань (частина 1 статті 5 Закону №393/96-ВР).

Положеннями статті 19 Закону №393/96-ВР встановлено, що органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані, зокрема: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

Відповідно до статті 20 Закону №393/96-ВР звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

Отже, відповідач як орган місцевого самоврядування зобов`язаний в термін не більше одного місяця об`єктивно, всебічно і вчасно розглянути звернення (скаргу) позивача в межах своєї компетенції, перевірити викладені в такому зверненні факти, прийняти рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечити його виконання, а також в обов`язковому порядку у відповідні строки повідомити про наслідки розгляду звернення (скарги).

Як вірно встановлено судом першої інстанції з матеріалів справи, скарга позивача від 28.08.2020 фактично отримана відповідачем 01.09.2020 та 04.09.2020 (вих.327) Ожидівським сільським головою Шахом О.Ю. надано відповідь, тобто з дотриманням строку, визначеного статтею 20 Закону №393/96-ВР.

Разом з тим, у поданій скарзі позивача відсутні покликання на норми Закону №393/96-ВР та окрім питань щодо залишення сміття сусідами на земельній ділянці, на який розташований житловий будинок, що належав покійній матері позивача, та щодо доступу до криниці, яка знаходиться на земельній ділянці ОСОБА_2 щодо якої є судове рішення, що набрало законної сили, порушено також питання щодо збільшення, на переконання позивача, меж земельної ділянка ОСОБА_2 .

Суд апеляційної інстанції зауважує, що правовідносини, пов`язані із розв`язанням розбіжностей, які випливають з порушення права власності та права користування земельною ділянкою, а також відводом або вилученням землі, що виникають між власниками землі та землекористувачами, іншими особами, органами місцевого самоврядування та державними органами, що здійснюють управління земельними ресурсами, є земельними спорами.

Водночас, законодавцем розгляд та вирішення земельних спорів віднесено до компетенції органів місцевого самоврядування, порядок розгляду таких визначено статтею 159 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), відповідно до положень якої земельні спори розглядаються органами місцевого самоврядування на підставі заяви однієї із сторін у тижневий строк з дня подання заяви.

Відповідно до частини 3 статті 158 ЗК України органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

Частинами 2-4 статті 159 ЗК України встановлено, що земельні спори розглядаються за участю зацікавлених сторін, які повинні бути завчасно повідомлені про час і місце розгляду спору. У разі відсутності однієї із сторін при першому вирішенні питання і відсутності офіційної згоди на розгляд питання розгляд спору переноситься. Повторне відкладання розгляду спору може мати місце лише з поважних причин. Відсутність однієї із сторін без поважних причин при повторному розгляді земельного спору не зупиняє його розгляд і прийняття рішення. У рішенні органу місцевого самоврядування або центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, визначається порядок його виконання.

Згідно з положеннями статті 160 ЗК України сторони, які беруть участь у земельному спорі, мають право знайомитися з матеріалами щодо цього спору, робити з них виписки, брати участь у розгляді земельного спору, подавати документи та інші докази, порушувати клопотання, давати усні і письмові пояснення, заперечувати проти клопотань та доказів іншої сторони, одержувати копію рішення щодо земельного спору, і, у разі незгоди з цим рішенням, оскаржувати його.

Відповідно до частини 1 статті 103 ЗК України, якою визначено зміст добросусідства, власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).

Системний аналіз вказаних законодавчих положень дозволяє суду апеляційної інстанції дійти висновку, що з огляду на змість питань, за вирішенням яких звертався позивач до відповідача, вживаючи у поданій скарзі такі фрази як: «захопивши кусок землі, що була в моєму користуванні»; «на моїй стороні земельної ділянки»; «призводить до все нових порушень моїх прав»; «поновити мої порушені права як землекористувача в селі Йосипівка», скарга позивача в частині вирішення питання щодо збільшення розмірів території земельної ділянки ОСОБА_2 в с.Йосипівка Буського району Львівської області під час оновлення огорожі та порушення у зв`язку з цим його прав як землекористувача, підлягала розгляду та вирішенню в порядку, встановленому зазначеними вище нормами Земельного кодексу України, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо правомірності дій відповідача при розгляді скарги позивача в цій частині відповідно до положень Закону №393/96-ВР.

Водночас, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що як протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень слід розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

В межах спірних правовідносин ознаки пасивної поведінки відповідача щодо розгляду скарги позивача відсутні, так як така розглянута в порядку та з дотриманням строків, встановлених Законом України «Про звернення громадян», а за результатом такого розгляду позивачу скеровано лист-відповідь, однак, з врахуванням встановлених обставин у справі, відповідачем обрано невірний спосіб розгляду скарги позивача в частині щодо заявленого порушення прав позивача як землекористувача, та об`єктивно, всебічно не перевірено скарги в цій частині.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи встановлені обставини справи, приписи вимог статті 159 ЗК України, надаючи правову оцінку аргументам сторін, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень не вжив усіх належних заходів щодо розгляду третього питання, викладеного у скарзі позивача: не створив комісію та не повідомив завчасно про час і місце розгляду спору, чим допустив бездіяльність, а тому з метою дотримання, закріпленого статтею 2 КАС України завдання адміністративного судочинства, забезпечення ефективного захисту прав позивача, слід зобов`язати відповідача розглянути скаргу ОСОБА_1 від 28.08.2020 в частині питання збільшення розмірів території земельної ділянки ОСОБА_2 в с.Йосипівка Буського району Львівської області під час оновлення огорожі в порядку, встановленому вказаними нормами Земельного кодексу України (Глава 25).

Щодо інших аргументів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції такі вважає безпідставними, оскільки відмовляючи в задоволенні позову в частині визнання протиправною бездіяльність відповідача по наданні відповіді від 04.09.2020 на перше та друге питання скарги позивача від 28.08.2020, судом першої інстанції вірно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з додержанням вимог матеріального права.

Відповідно до частини 2 статті 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення статті 317 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення неповно з`ясовано обставини справи, що мають значення для справи, а тому рішення суду першої інстанції слід скасувати, а позов задовольнити частково.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 317, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2020 року у справі №380/7555/20 скасувати та ухвалити нове, яким позов ОСОБА_1 до Ожидівської сільської ради Буського району Львівської області про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Ожидівської сільської ради Буського району Львівської області щодо розгляду скарги ОСОБА_1 від 28.08.2020 в частині питання збільшення розмірів території земельної ділянки ОСОБА_2 в с.Йосипівка Буського району Львівської області під час оновлення огорожі.

Зобов`язати Ожидівську сільську раду Буського району Львівської області розглянути скаргу ОСОБА_1 від 28.08.2020 в частині питання збільшення розмірів території земельної ділянки ОСОБА_2 в с.Йосипівка Буського району Львівської області під час оновлення огорожі в порядку, встановленому Главою 25 Земельного кодексу України.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач Т. І. Шинкар
судді Т. В. Онишкевич
С. М. Шевчук