Справа № 640/15844/20
Суддя: Берназюк Я.О.
Дата ухвалення: 2021-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2021 року

м. Київ

справа № 640/15844/20

адміністративне провадження № К/9901/26169/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., суддів Коваленко Н.В. та Чиркіна С.М., розглянувши у письмовому провадженні у касаційному порядку адміністративну справу № 640/15844/20

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Конкорд факторинг"

до Міністерства юстиції України,

третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Данич Оксана Федорівна,

про визнання протиправними дій та бездіяльності, визнання протиправним та скасування наказу

за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Конкорд факторинг»

на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 липня 2020 року (у складі судді Добрівської Н.А.) та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 8 вересня 2020 року (у складі колегії суддів: Сорочки Є.О., Коротких А.Ю., Федотової І.В.),

В С Т А Н О В И В :

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Конкорд факторинг" (далі - ТОВ «Конкорд факторинг», позивач) звернулося до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Міністерства юстиції України (далі - відповідач, Мін`юст), за участю третьої особи - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Данич Оксани Федорівни» (далі - третя особа), в якому просило:

- визнати протиправними дії Колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції в частині надання висновку щодо існування підстав для задоволення скарги TOB «Білдінг Сайд» на дії приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф. від 15 травня 2020 року, яку було зареєстровано в Міністерстві юстиції України 19 травня 2020 року за №14153-33-20, та зобов`язати її утриматися від дій, пов`язаних з виключенням (скасуванням) записів в Державному реєстрі речових прав стосовно прав TOB «Фінансова компанія «Конкорд Факторинг» як іпотекодержателя стосовно земельних ділянок з кадастровими номерами - :03:002:5103, :03:002:5102, :03:002:5105, :03:002:5104 та :03:002:5101;

- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України №2327/5 від 7 липня 2020 року «Про задоволення скарги».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що права ТОВ «Фінансова компанія «Конкорд Факторинг» як іпотекодержателя земельної ділянки з кадастровим номером :01:1746:0490 ґрунтувалися на договорі про відступлення права вимоги за договором іпотеки №1569. Позивач вважає неправомірним скасування записів про іпотеку та обтяження за номерами №36319566 та №36320137 щодо земельної ділянки за кадастровим номером :03:002:5103, №36314952 та №36315274 щодо земельної ділянки за кадастровим номером :03:002:5102, №36321900 та №36322375 щодо земельної ділянки за кадастровим номером :03:002:5105, №36320948 та №36321420 щодо земельної ділянки за кадастровим номером :03:002:5104, №36314542 та №36313355 щодо земельної ділянки за кадастровим номером :03:002:5101, власниками яких є Товариство з обмеженою відповідальністю «Білдінг Сайд».

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 липня 2020 року, залишеною без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 8 вересня 2020 року, у відкритті провадження відмовлено.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що виникнення спірних правовідносин обумовлено незгодою позивача зі скасуванням записів про іпотеку та обтяження за номерами № 36319566 та № 36320137 щодо земельної ділянки за кадастровим номером :03:002:5103, № 36314952 та № 36315274 щодо земельної ділянки за кадастровим номером :03:002:5102, № 36321900 та № 36322375 щодо земельної ділянки за кадастровим номером :03:002:5105, № 36320948 та № 36321420 щодо земельної ділянки за кадастровим номером :03:002:5104, № 36314542 га № 36313355 щодо земельної ділянки за кадастровим номером :03:002:5101, власниками яких є Товариство з обмеженою відповідальністю «Білдінг Сайд», що стало підставою для оскарження дій та рішення, якими було скасовано записи про іпотеку та обтяження. Тобто предметом розгляду в цій справі є не стільки дії та рішення Міністерства юстиції України як суб`єкта, наділеного владно-управлінськими функціями, скільки законність набуття особою права власності на нерухоме майно, що свідчить про приватно-правовий, а не публічно-правовий характер спірних правовідносин.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

Не погоджуючись з ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 липня 2020 року та постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 8 вересня 2020 року, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ТОВ "Конкорд факторинг" звернулося з касаційною скаргою до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, в якій просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та прийняти нове рішення, яким направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Касаційну скаргу подано 12 жовтня 2020 року.

Ухвалою Верховного Суду від 3 листопада 2020 року відкрито касаційне провадження у справі № 640/15844/20, витребувано адміністративну справу та запропоновано сторонам надати заперечення на касаційну скаргу.

Учасники справи до суду касаційної інстанції письмових клопотань не подавали.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 22 квітня 2020 року ТОВ «Конкорд Факторинг» звернулось до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф. з питань поновлення прав іпотекодержателя стосовно земельної ділянки з кадастровим номером: :01:174:0490, яка була предметом договору іпотеки укладеного між Відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Актив-банк» та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гончаренко Н.О. 5 червня 2020 року, за реєстровим номером 1569.

Права іпотекодержателя перейшли до позивача на підставі договорів відступлення прав за договором іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюк З.З. 20 листопада 2019 року, за реєстровим номером 2667.

За результатами поданих позивачем заяв про державну реєстрацію іншого речового права приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф. були прийняті наступні рішення:

№ 52041257 від 23 квітня 2020 року та № 52041894 від 24 квітня 2020 року стосовно земельної ділянки кадастровий номер :03:002:5103 (далі також - Земельна ділянка 1);

№52036243 та №52036630 від 22 квітня 2020 року стосовно земельної ділянки кадастровий номер :03:002:5102 (далі також - Земельна ділянка 2);

№52043807 та №52044313 від 23 квітня 2020 року стосовно земельної ділянки кадастровий номер :03:002:5105 (далі також - Земельна ділянка 3);

№52042805 та №52043309 від 23 квітня 2020 року стосовно земельної ділянки кадастровий номер :03:002:5104 (далі також - Земельна ділянка 4);

№52034367 та №52035852 від 22 квітня 2020 року стосовно земельної ділянки кадастровий номер :03:002:5101 (далі також - Земельна ділянка 5), на підставі яких, до Державного реєстру прав було внесено записи про іпотеку та обтяження за номерами №36319566 та №36320137 щодо Земельної ділянки 1, №36314952 та № 36315274 щодо Земельної ділянки 2, № 36321900 та № 36322375 щодо Земельної ділянки 3, №36320948 та №36321420 щодо Земельної ділянки 4, №36314542 га №36313355 щодо Земельної ділянки 5, власниками яких є Товариство з обмеженою відповідальністю «Білдінг Сайд».

В травні 2020 року, Товариство з обмеженою відповідальністю «Білдінг Сайд» звернулось до Міністерства юстиції України зі скаргою на вищевказані дії третьої особи, датовану 15 травня 2020 року, яку було зареєстровано в Міністерстві юстиції України 19 травня 2020 року за №14153-33-20.

За результатами вищевказаної скарги, яка відбулася 26 травня 2020 року, відповідачем було прийнято Наказ №2327/5 від 7 липня 2020 року «Про задоволення скарги», яким, зокрема, скасовано рішення від 22 квітня 2020 року №52036243, №52036630, №52034367, №52035852, від 23 квітня 2020 року №52041257, №52043807, №52044313, №52042805, №52043309 та від 24 квітня 2020 року №52041894, прийняті приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич Оксаною Федорівною.

22 квітня 2020 року позивач звернувся до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф. із заявою про поновлення прав іпотекодержателя стосовно земельної ділянки кадастровий номер :01:174:0490.

Земельна ділянка, кадастровий номер :01:174:0490 була надана в іпотеку Відкритому акціонерному товариству «Комерційний банк «Актив Банк» в якості забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором №0605/01 від 5 червня 2009 року (який було укладено між ВАТ «КБ «Актив Банк» та Виробничим кооперативом «ЖБК «Десна») на підставі договору іпотеки, укладеного між Відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Актив-банк» та Виробничим кооперативом «ЖБК «Десна», посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гончаренко Н.О. 5 червня 2009 року, за реєстровим номером 1569.

Позивач зазначає, що за цим договором іпотеки права іпотекодержателя перейшли від ПАТ «Комерційний банк «Актив Банк» (колишня назва ВАТ «Комерційний банк «Актив Банк») до TOB «Фінансова компанія «Конкорд факторинг», на підставі договору відступлення прав за договором іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюк З.З. 20 листопада 2019 року, за реєстровим номером 2667.

Постановою правління Національного банку України № 349/БТ від 12 червня 2016 року, з метою захисту інтересів вкладників та інших кредиторів, ужиття заходів щодо приведення діяльності ПАТ «КБ «Актив-Банк» у відповідність до вимог банківського законодавства, відновлення його фінансового стану та усунення порушень, причин та умов, що призвели до його погіршення, ПАТ «КБ «Актив-Банк» віднесено до категорії проблемних строком до 180 днів.

25 червня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Актив-Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Кредит Груп» (надалі - «Компанія») було укладено Договір №25/06-2014 про часткове відступлення права вимоги за кредитними договорами (далі - «Договір»),

На підставі Договору №25/06-2014 про часткове відступлення права вимоги за кредитними договорами від 25 червня 2014 року, Банк передав TOB «Фінансова компанія «Інвест Кредит Груп» права грошових вимог (майнові права на стягнення) з: ОСОБА_2 заборгованості за Кредитним договором № 1215/01 від 15 грудня 2011 року у сумі 10 000 грн; ОСОБА_3 заборгованості за Кредитним договором № 1218/03 від 18 грудня 2007 року у сумі 10 000 грн; ОСОБА_4 заборгованості за Кредитним договором № 0318/01 від 24 березня 2010 року у сумі 10 000 грн; ОСОБА_5 заборгованості за Кредитним договором №0305/03 від 5 березня 2009 року у сумі 10 000 грн; Виробничого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Десна» заборгованості за Кредитним договором № 0605/01 від 5 червня 2009 року у сумі 10 000 грн.

У зв`язку з укладенням між Банком та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Кредит Груп» Договору № 25/06-2014 про часткове відступлення права вимоги за кредитними договорами, 26 червня 2014 року між ПАТ «Комерційний банк «Актив-Банк» та TOB «Фінансова компанія «Інвест Кредит Груп» укладено Договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Пинзеник О.М. за реєстровим номером 684.

У відповідності до даного договору Банк відступив TOB «Фінансова компанія «Інвест Кредит Груп» всі права за Договором іпотеки посвідченим 5 червня 2009 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, Гончаренко Н.О. , за реєстровим номером № 1569.

У подальшому Рішенням Господарського суду м. Києва від 1 липня 2015 року по справі №910/869/15-г, залишеним в силі Постановою Вищого Господарського суду України від 16 грудня 2015 року, визнано недійсними: Договір №25/06-2014 про часткове відступлення права вимоги за кредитними договорами від 25 червня 2014 року, який укладений між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Актив-Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Кредит Груп».

Договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 26 червня 2014 року, який укладений між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Актив-Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Кредит Груп».

Також, постановою Київського апеляційного господарського суду від 28 січня 2016 року у справі №910/16846/15 апеляційну скаргу Національного банку України на рішення Господарського суду міста Києва від 20 жовтня 2015 року у справі № 910/16846/15 задоволено частково, рішення Господарського суду міста Києва, в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо зобов`язання відповідача повернути ПАТ «Комерційний банк «Актив-Банк» оригінали пов`язаних з оспорюваними правочинами договорів, - залишено без змін, в іншій частині рішення скасовано та прийнято нове рішення, яким вирішено:

припинити провадження у справі в частині визнання недійсним договору від 25 червня 2014 року №25/06-2014;

визнати недійсним договір від 26 червня 2014 року про відступлення права вимоги за договором іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пинзеник О.М. та зареєстрований в реєстрі за № 682;

визнати недійсним договір від 26 червня 2014 року про відступлення права вимоги за договором іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пинзеник О.М. та зареєстрований в реєстрі за № 685;

визнати недійсним договір від 26 червня 2014 року про відступлення права вимоги за договором іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пинзеник О.М. та зареєстрований в реєстрі за № 692;

визнати недійсним договір від 26 червня 2014 року про відступлення права вимоги за договором іпотеки, посвідчений приватнім нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пинзеник О.М. та зареєстрований в реєстрі за № 693;

визнати недійсним договір від 26 червня 2014 року про відступлення права вимоги за договором іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пинзеник О.М. та зареєстрований в реєстрі за № 694».

Постановою Вищого господарського суду України від 29 березня 2016 року у справі № 910/16846/15 постанову Київського апеляційного господарського суду від 28 січня 2016 року у справі № 910/16846/15 залишено без змін.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18 квітня 2016 року у справі № 910/16846/15 ухвалено: «Виправити п. 2 резолютивної частини постанови Київського апеляційного господарського суду від 28 січня 2016 року у справі № 910/16846/15 допущену технічну описку, та зазначено про те, що необхідно вважати правильними наступні дати договорів в реєстрі: № 692 від 27 червня 2014 року, № 693 від 29 червня 2014 року, № 694 від 30 червня 2014 року».

Додатковою постановою Київського апеляційного господарського суду від 26 квітня 2016 року у справі №910/16846/15 постановлено: «Визнати недійсним договір від 26 червня 2014 року про відступлення права вимоги за договором іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пинзеник О.М. та зареєстрований в реєстрі за № 683».

28 лютого 2019 року між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Актив Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Конкорд Факторинг» було укладено Договір №51-debtХ_8688 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, відповідно до якого Банк відступив Товариству права вимоги за: кредитним договором №1215/01 від 15 грудня 2011 року, укладеним між Банком та ОСОБА_2 ; кредитним договором №1218/03 від 18 грудня 2007 року, Укладеним між Банком та ОСОБА_3 ; кредитним договором №0318/01 від 24 березня 2010 року, укладеним між Банком та ОСОБА_4 ; кредитним договором №0305/03 від 5 березня 2009 року укладеним між первісним кредитором та ОСОБА_5 ; кредитним договором №0605/01 від 5 червня 2009 року, укладеним між Банком та Виробничим кооперативом «ЖБК «Десна».

28 лютого 2019 року, на виконання умов Договору №51-debtХ_8688 про відступлення (купівлі- продажу) прав вимоги від 28 лютого 2019 року, між Банком та Товариством було складено акт приймання передавання матеріалів, відповідно до якого Банк передав Товариству матеріали кредитних справ по Кредитному договору 1, Кредитному договору 2, Кредитному договору 3, Кредитному договору 4 та Кредитному договору 5, які підтверджують дійсність та наявність права вимоги до Боржника 1, 2, 3, 4 та 5.

Оскільки на дату підписання Договору №51-debtX 8688 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 28 лютого 2019 року, у Банку були відсутні оригінали Договорів іпотеки, після укладання 28 лютого 2019 року Договору №51-debtX_8688 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, з метою подальшого укладання Договорів відступлення за Договорами іпотеки, то Банком здійснено дії щодо отримання дублікатів Договорів іпотеки, в тому числі, Договору іпотеки, посвідченого 5 червня 2009 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гончаренко Н.О., за реєстровим номером №1569, дублікат якого виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гончаренко Н.О. 3 липня 2019 року та зареєстрований в реєстрі за №205.

20 листопада 2019 року на виконання даних положень між Публічним акціонерним банком «Комерційний банк «Актив-Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Конкорд Факторинг» були укладені Договори відступлення прав за договорами іпотеки, а саме, за Договором іпотеки, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гончаренко Н.О., за реєстровим номером № 1569, у зв`язку з укладанням 28 лютого 2019 року Договору №5 l-debtX_8688 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги.

ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

У касаційній скарзі скаржник вказує на те, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували норми матеріального права та вважає, що даний спір є публічно-правовим, адже оскаржуються правові відносини, які виникли з суб`єктом владних повноважень. На підтвердження своїх доводів, скаржник також зазначає, що в межах даної справи спірні правовідносини виникли у зв`язку з оскарженням рішення суб`єкта владних повноважень - Міністерства юстиції України, стосовно виключно процедури розгляду цим органом скарги на дії приватного нотаріуса, відтак, на думку скаржника, спір безперечно є публічно-правовим.

19 листопада 2020 року від відповідача надійшов відзив на касаційну скаргу, якому він просить відмовити в задоволенні касаційної скарги та залишити рішення попередніх інстанцій без змін, оскільки спірні правовідносини у справі дійсно пов`язані із необхідністю захисту права на об`єкт нерухомого майна.

НОРМИ ПРАВА ТА ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з положенням частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зазначеним вимогам процесуального закону ухвала Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 липня 2020 року та постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 8 вересня 2020 року відповідають, а викладені у касаційній скарзі доводи скаржника є необґрунтованими з огляду на наступне.

Згідно із частиною першою статті 2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

На підставі пункту 7 частини першої статті 4 КАС суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Відповідно до частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 4 КАС України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення..

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу (як правило майнового) конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 29 травня 2019 року у справі №826/9341/17.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі №815/6956/15 вказує на те, що публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

У справі, що розглядається спірні правовідносини виникли у зв`язку з прийняттям Міністерством юстиції України наказу № 2327/5 від 07 липня 2020 року «Про задоволення скарги». Разом з тим, з висловлених позивачем у ході розгляду справи доводів вбачається, що основним мотивом звернення до суду стало прийняття відповідачем протиправного рішення, яким фактично порушено майнові права позивача.

Відносини, пов`язані з розглядом Міністерством юстиції України скарг у сфері державної реєстрації, регулюються, зокрема, Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", постановою Кабінету Міністрів України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 25 грудня 2015 року № 1127 та похідними нормативно-правовими актами.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 12 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, чинній на час розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанцій) господарським судам підвідомчі справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, пов`язаними із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, крім трудових спорів.

Вирішуючи питання про віднесення спору до юрисдикції адміністративного суду, слід ураховувати не лише суб`єктний склад правовідносин, які склалися між сторонами, а й сутність (характер) таких правовідносин.

Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника.

Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин. Спір є приватноправовим також у тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

У справі, що розглядається спірні правовідносини виникли у зв`язку з незгодою позивача з наказом Міністерства юстиції України №2327/5 від 07 липня 2020 року «Про задоволення скарги», оскільки вказаним наказом, як вважає позивач, порушено майнові права товариства, а саме скасовано записи про іпотеку та обтяження за номерами №36319566 та №36320137 щодо земельної ділянки за кадастровим номером :03:002:5103, №36314952 та №36315274 щодо земельної ділянки за кадастровим номером :03:002:5102, №36321900 та №36322375 щодо земельної ділянки за кадастровим номером :03:002:5105, №36320948 та №36321420 щодо земельної ділянки за кадастровим номером :03:002:5104, №36314542 га №36313355 щодо земельної ділянки за кадастровим номером :03:002:5101, власниками яких є Товариство з обмеженою відповідальністю «Білдінг Сайд».

Відтак, спірні правовідносини є похідними при вирішенні судом питання щодо правомірності набуття позивачем права власності на спірне майно і можуть впливати на майнові права та інтереси цих осіб, у межах якого можуть бути розв`язані й питання, пов`язані з скасуванням реєстраційних дій, тобто такі правовідносини обумовлені необхідністю захисту прав не у сфері публічно-правових відносин, а майнових прав, що виключає розгляд цієї справи в порядку адміністративного судочинства.

Беручи до уваги наведене й ураховуючи суть спірних правовідносин, колегія суддів дійшла висновку, що спір про визнання протиправним та скасування наказу Міністерства юстиції України №2327/5 від 07 липня 2020 року «Про задоволення скарги» не є публічно-правовим та не належить до юрисдикції адміністративних судів.

За таких обставин, спір у цій справі не може вирішуватися за правилами адміністративного судочинства.

Як убачається з матеріалів справи, спірні правовідносини безпосередньо стосуються майнового спору між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Конкорд факторинг» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Білдінг Сайд».

Відповідно до статті 1 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно статті 1 ГК України господарські відносини виникають у процесі організації та здійснення господарської діяльності між суб`єктами господарювання, а також між цими суб`єктами та іншими учасниками відносин у сфері господарювання.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 12 ГПК України (у редакції, чинній на час подання позову) господарським судам підвідомчі, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів.

Відповідно до частин першої та другої статті 20 ГК України, держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб`єктів господарювання та споживачів. Кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

З огляду на наведене, колегія суддів зазначає, що цей спір має вирішуватися в порядку господарського судочинства.

Важливо, що у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 березня 2018 року у справі №396/2550/17 та від 29 травня 2019 року у справі №826/9341/17 була висловлена правова позиція стосовно непоширення юрисдикції адміністративних судів на спори, що виникають з подібних правовідносин, а саме правовідносин щодо визнання протиправними та скасування наказів Міністерства юстиції України, які є похідними при вирішенні судом питання щодо правомірності набуття речових прав на нерухоме майно і можуть впливати на майнові права та інтереси цих осіб.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 15 листопада 2019 року у справі №826/11648/16, від 20 листопада 2019 року у справі №817/1505/18, від 18 травня 2020 року у справі №826/11738/18 та від 21 грудня 2020 року у справі № 420/244/19 і колегія суддів не вбачає підстав для відступу від цієї правової позиції.

Таким чином, сформована відповідно до статей 37, 45 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та статті 346 КАС України практика Великої Палати Верховного Суду (постійно діючий колегіальний орган Верховного Суду, що забезпечує, зокрема, здійснення перегляду судових рішень у касаційному порядку з метою забезпечення однакового застосування судами норм права) стосовно обов`язку касаційного суду, встановивши порушення судами правил юрисдикції адміністративних судів, закривати провадження у справі незалежно від доводів касаційної скарги, має вже сталий характер.

Метою розгляду однакової категорії справ у межах судів однієї юрисдикції є, серед іншого, забезпечення єдності судової практики.

Європейська комісія за демократію через право (Венеціанська комісія) виходить з того, що принцип правової визначеності (legal certainty) має важливе значення для довіри до судової системи і верховенства права; правова визначеність також сприяє розвитку та економічному прогресу; необхідно, щоб суди, особливо вищі суди, створювали механізми для запобігання конфліктам та забезпечення узгодженості їхньої судової практики (Доповідь Венеціанської комісії № 512/2009 "Про верховенство права" (Venice Commission: the Rule of Law), що була прийнята на 86-му пленарному засіданні 25-26 березня 2011 року, п. 44-50).

Колегія суддів також враховує, що у рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 Конституційний Суд України встановив, що положення частини другої статті 55 Конституції України необхідно розуміти так, що конституційне право на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб гарантовано кожному; реалізація цього права забезпечується у відповідному виді судочинства і в порядку, визначеному процесуальним законом.

Таким чином, конституційне право особи на звернення до суду кореспондується з її обов`язком дотримуватися встановлених процесуальним законом механізмів (процедур).

Згідно з висновками Конституційного Суду України, що сформовані у рішенні від 09 вересня 2010 року № 19-рп/2010, забезпечення прав і свобод потребує, зокрема, законодавчого закріплення механізмів (процедур), які створюють реальні можливості для здійснення кожним громадянином прав і свобод (абзац четвертий підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 24 грудня 2004 року № 22-рп/2004). До таких механізмів належить структурована система судів і види судового провадження, встановлені державою. Судовий захист вважається найбільш дієвою гарантією відновлення порушених прав і свобод людини і громадянина.

В Україні систему судів утворено згідно з положеннями статей 6, 124, 125 Конституції України із застосуванням принципу спеціалізації з метою забезпечення найбільш ефективних механізмів захисту прав і свобод людини у відповідних правовідносинах.

Законом України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що судова влада реалізується шляхом здійснення правосуддя у рамках відповідних судових процедур (частина перша статті 5); суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення (частини перша статті 18). Головними критеріями судової спеціалізації визнається предмет спірних правовідносин і властива для його розгляду процедура. Процесуальними кодексами України встановлено неоднакову процедуру судового провадження щодо різних правовідносин.

На підставі положень Конституції України про судову спеціалізацію (частина перша статті 125) і про гарантування кожному права на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (частина друга статті 55) в Україні утворено окрему систему судів адміністративної юрисдикції. Захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень визначено як безпосереднє завдання адміністративного судочинства (частина перша статті 2 КАС України). Адміністративне судочинство як спеціалізований вид судової діяльності стало тим конституційно і законодавчо закріпленим механізмом, що збільшив можливості людини для здійснення права на судовий захист від протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

Системний аналіз вказаних норм Конституції та законів України дає підстави стверджувати, що розмежування юрисдикційних повноважень у межах спеціалізації судів підпорядковано гарантіям права кожної людини на ефективний судовий захист.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що здійснення правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів, спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру. У цьому пункті закріплене "право на суд" разом із правом на доступ до суду складають єдине ціле (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Ґолдер проти Сполученого Королівства" ("Golder v. the United Kingdom"), заява № 4451/70, п. 36). Проте ці права не є абсолютними та можуть бути обмежені, але лише таким способом і до такої міри, що не порушує сутність вказаних прав (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі "Станєв проти Болгарії" ("Stanev v. Bulgaria"), заява № 36760/06, п. 230).

Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами ЄСПЛ розуміють здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

Європейський суд з прав людини у пункті 44 Рішення у справі "Доббертен проти Франції" зазначив, що частина перша статті 6 Конвенції змушує держав-учасниць організувати їх судову систему в такий спосіб, щоб кожен з їх судів і трибуналів виконував функції, притаманні відповідній судовій установі (Dobbertin v. France № 13089/87).

Суд також враховує позицію ЄСПЛ, висловлену в справі «Омельченко проти України» (заява № 45965/08) про визнання заяви, яка стосувалася розмежування юрисдикцій між адміністративним та цивільними судами, неприйнятною у зв`язку з відсутністю порушення права заявника на доступ до суду; Суд нагадав, що згідно з його прецедентною практикою, п. 1 ст. 6 Конвенції закріплює «право на суд», в якому право на доступ до суду (тобто право на звернення до національних судів) становить лише один з його аспектів; для того щоб право на доступ було ефективним, особа повинна мати чітку, практичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (Bellet v. France, № 23805/94, п. 36, «Церква села Сосулівка проти України» № 37878/02, п. 50; Суд зазначає, що заявники мали можливість порушити провадження в національних судах, а суди ухвалити рішення, виходячи із суті їхніх позовів, незважаючи на початкову затримку, викликану питаннями щодо відповідної юрисдикції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

У відповідності до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи наведене, Верховний Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень і погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій у справі.

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій у цій справі є законними та обґрунтованими і не підлягають скасуванню, оскільки суди, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, в оскаржених судових рішеннях повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.

Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення судів першої та апеляційної інстанцій, то відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не підлягають новому розподілу.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Конкорд факторинг» залишити без задоволення.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 липня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 8 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

Головуючий Я.О. Берназюк

Судді: Н.В. Коваленко

С.М. Чиркін