Справа № 640/9664/19
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2021-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/9664/19 Головуючий у І інстанції - Клименчук Н.М.
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2021 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Лічевецького І.О., Оксененка О.М.,

при секретарі: Черніченко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Державної судової адміністрації України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 жовтня 2020 року у справі за адміністративним позовом Державної судової адміністрації України до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И Л А:

Державна судова адміністрація України звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва із позовною заявою до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, у якій просила скасувати постанову від 06 травня 2019 року ВП № 58191839 про накладення штрафу у сумі 10200,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що чинним законодавством України передбачено застосування штрафних санкцій до боржника виключно за умови відсутності поважних причин невиконання вимог, викладених у постанові про відкриття виконавчого провадження. Судове рішення виконано з порушенням строку через незалежні від Позивача причини, а саме недостатність фінансування.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 29 жовтня 2020 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з постановленим рішенням, Державна судова адміністрація України подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В апеляційній скарзі Позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Також Позивачем вказано, що відповідно до статті 3 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється Державною казначейською службою України в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Виконання судових рішень, ухвалених на користь суддів, здійснюється згідно із законодавством України за рахунок коштів бюджетної програми 0501150 "Виконання рішень судів на користь суддів і працівників апаратів судів", головним розпорядником якої є Державна судова адміністрація України, у межах передбачених асигнувань на відповідний бюджетний період.

З огляду на зазначене рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 04 травня 2018 року у справі № 817/673/18 можливо було виконати лише шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України визначеної (перерахованої) Волинським окружним адміністративним судом суми коштів з бюджетної програми 0501150 "Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів".

Отже, невиконання Державною судовою адміністрацією України виконавчого листа виданого Рівненським окружним адміністративним судом 01.10.2018 № 817/673/18 допущено виключно з об`єктивних причин, які на день прийняття оскаржуваного рішення було усунуто, що свідчить про неправомірність спірної постанови.

Департаментом державної виконавчої служби Міністерства юстиції України подано відзив на апеляційну скаргу Державної судової адміністрації України, в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з посиланням на те, що оскаржуване судове рішення відповідає нормам чинного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є обґрунтованою та підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що в провадженні Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України перебувало виконавче провадження з примусового виконання рішення суду, на підставі якого видано виконавчий лист № 817/673/18 від 01.10.2018, виданого Рівненським окружним адміністративним судом про зобов`язання Державну судову адміністрацію України виділити Волинському окружному адміністративному суду з єдиного рахунку Державного бюджету України, передбаченого на виконання рішень судів на користь суддів, кошти для проведення виплати недоплаченої ОСОБА_1 заробітної плати та щомісячного грошового утримання з розрахунку надбавки за вислугу років у відсотках від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас за періоди з 27.06.2007 по 31.12.2007, з 22.05.2008 по 01.01.2012.

Постановою державного виконавця від 25.01.2019 відкрито виконавче провадження № 58191839 щодо примусового виконання вказаного виконавчого документу.

Пунктом 2 вищезазначеної постанови про відкриття виконавчого провадження боржнику надано строк для добровільного виконання рішення суду протягом 10 робочих днів.

Постановою Відповідача від 18.03.2019 ВП № 58191839 за невиконання рішення суду без поважних причин накладено штраф у сумі 5100,00 грн.

Листом від 20.03.2019 № 10-6800/19 Державної судової адміністрації України повідомлено Відповідача про здійснення всіх передбачених законодавством дій для виконання виконавчого листа № 817/673/18 від 01.10.2018, зокрема, витребувано від Волинського окружного адміністративного суду розрахунок заробітної плати та щомісячного грошового утримання та надіслано до Державної казначейської служби України.

При цьому, Позивачем вказано на те, що виконання судового рішення здійснюється за рахунок коштів бюджетної програми 0501150 "Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів" Державною казначейською службою України.

Постановою від 06 травня 2019 року ВП № 58191839 за невиконання рішення суду без поважних причин Відповідачем накладено штраф на Державну судову адміністрацію України в розмірі 10 200,00 грн.

Вважаючи вказану постанову протиправною, Позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову суд першої інстанції виходив з того, що оскільки Позивачем у встановлений законодавством строк не виконано судове рішення, то постанову про накладення штрафу на боржника Державну судову адміністрацію України від 06 травня 2019 року ВП № 58191839 державним виконавцем винесено правомірно та в межах повноважень, передбачених Законом України "Про виконавче провадження".

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його необґрунтованим з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Частиною 1 статті 6 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому повноваження у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.

Стаття 11 Закону України "Про виконавче провадження" визначає, що державний виконавець зобов`язаний здійснювати необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Згідно із частиною 2 статті 17 цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою зокрема, такі документи, як виконавчі листи, що видаються судами.

Відповідно до статті 75 Закону України "Про виконавче провадження" після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов`язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення.

У разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п`яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення.

Частиною 1 статті 89 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Відтак, суд першої інстанції вірно вказав, що державний виконавець наділений правом накладати на боржника штраф у разі невиконання рішення суду у встановлений строк без поважних причин.

Відповідно до положення про Державну судову адміністрацію України, затвердженого рішенням Ради суддів України від 22.10.2010 № 12 та Закону України "Про джерела фінансування органів державної влади", Бюджетного кодексу України, Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Державна судова адміністрація України є бюджетною установою, яка фінансується виключно за рахунок коштів державного бюджету України в межах, передбачених Законом України про державний бюджет на відповідний рік, виходячи з цього усі рахунки Державної судової адміністрації України відкриті в органах Державного казначейства України.

Колегія суддів звертає увагу на положення частин 1 та 2 статті 23 Бюджетного кодексу України, якими передбачено, що будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення.

Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до статті 48 Бюджетного кодексу України розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов`язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань.

Відповідно до частини 2 статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Порядок виконання рішень судів про стягнення коштів з держаних органів регулюється Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" та постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 "Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників" (далі - Порядок).

Відповідно до статті 3 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється Державною казначейською службою України в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Підпунктом 2 пункту 25 Порядку передбачено, що у разі наявності у боржника окремої бюджетної програми для забезпечення виконання рішень суду безспірне списання коштів з боржника (виконання рішень суду про стягнення коштів з боржника) здійснюється лише за цією бюджетною програмою. При цьому, пункти 24 - 34 цього Порядку застосовуються лише щодо зазначеної бюджетної програми.

У зв`язку з цим виконання рішення суду здійснюється за рахунок коштів бюджетної програми 0501150 "Виконання рішень судів на користь суддів" Державною казначейською службою України.

Як вбачається з матеріалів справи, для належного виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 04 травня 2018 року № 817/673/18, Державна судова адміністрація України звернулася до Волинського окружного адміністративного суду з вимогою надати розрахунок заробітної плати та щомісячного грошового утримання ОСОБА_1 та надіслано до Державної казначейської служби України для виконання.

Колегія суддів звертає увагу на те, що станом на час розгляду справи судом першої інстанції судове рішення Позивачем було виконано, що підтверджується повідомленням Державного казначейства України про безспірне списання коштів з рахунка боржника від 13.12.2019 № 13-06-06/22206.

Крім того, листами від 18.03.2019 № 10-6560/19 та від 20.03.2019 № 10-6800/19 Державна судова адміністрація України повідомляла державного виконавця про те, що відповідно до чинного законодавства виконання рішень судів про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється виключно органами Державної казначейської служби України та про те, що боржником виконано всі дії для виконання судового рішення.

Так, частиною четвертою статті 19 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

Пунктом 6 частиною п`ятою статті 19 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що боржник зобов`язаний надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Статтею 75 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Отже, законодавцем передбачено негативні наслідки (штрафні санкції) за невиконання в обумовлений строк відповідного рішення, за умови його невиконання без поважних причин.

Поряд з наведеним, колегія суддів враховує, що виконання судових рішень, ухвалених на користь суддів здійснюється Державною судовою адміністрацією України у порядку черговості згідно чинного законодавства України за рахунок коштів бюджетної програми 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів» у межах передбачених асигнувань на відповідний бюджетний період, та з урахуванням особливостей, встановлених Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845 «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників». Фінансування програми 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів» здійснюється за рахунок бюджетних коштів, які передбачаються у Законі України «Про Державний бюджет України».

Підпунктом 2 пункту 25 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників передбачено, що у разі наявності у боржника окремої бюджетної програми для забезпечення виконання рішень суду безспірне списання коштів з боржника (виконання рішень суду про стягнення коштів з боржника) здійснюється лише за цією бюджетною програмою. При цьому, пункти 24 - 34 цього Порядку застосовуються лише щодо зазначеної бюджетної програми. Відтак, виконання рішення суду здійснюється за рахунок коштів бюджетної програми 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів» Державною казначейською службою України.

Враховуючи вищезазначене, невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин. Накладення штрафу у такому випадку жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів.

Аналогічна правова позиція в аналогічних правовідносинах викладена Верховним Судом у постанові від 18 червня 2019 року у справі № 826/721/16.

Колегія суддів при розгляді апеляційної скарги вказує на імперативні приписи ч. 5 ст. 242 КАС України, якими передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідачем у відзиві на апеляційну скаргу жодним чином не обґрунтовано наявність підстав для відступу від вищевказаної правової позиції Верховного Суду, на яку вказано Позивачем в апеляційній скарзі, та яка під час апеляційного розгляду справи враховується колегією суддів на виконання ч. 5 ст. 242 КАС України.

Крім того, спірну постанову про накладення штрафу винесено у зв`язку із невиконанням боржником рішення Рівненського окружного адміністративного суду № 817/673/18 від 01.10.2018 у встановлені державним виконавцем строки, а саме, не надано підтвердження виконання рішення суду, як і не повідомлено поважні причини такого невиконання.

Позивачем обґрунтовано вказано, що такий висновок не відповідає обставинам справи, позаяк до прийняття постанови державного виконавця від 06.05.2019 ВП № 58191839 про накладення штрафу в розмірі 10200,00 грн. Позивач листами від 18.03.2019 № 10-6560/19 та від 20.03.2019 № 10-6800/19 повідомив Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про причини невиконання та про вищезазначений порядок виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 04.05.2018 у справі № 817/673/18.

Також, Державною судовою адміністрацією України у відповідь на звернення ОСОБА_1 від 16.02.2019 листом від 21.03.2019 № А 271-19-451/19 повідомлено ОСОБА_1 про порядок виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 04 травня 2018 року у справі № 817/673/18.

Крім того, згідно з частиною першою статті 378 КАС України за наявності обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою стягувана чи виконавця (у випадках, встановлених законом), суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання, зміну чи встановлення способу й порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Враховуючи викладене, для виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 04 травня 2018 року у справі № 817/673/18 виключно стягувач чи виконавець може звернутися до суду із заявою про встановлення способу та порядку виконання судового рішення шляхом списання визначеної (перерахованої) Волинським окружним адміністративним судом суми коштів з бюджетної програми 0501150 "Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів", головним розпорядником якої є Державна судова адміністрація України відповідно Закону та Порядку.

На момент розгляду Окружним адміністративним судом міста Києва позовної заяви Державної судової адміністрації України і прийняття оскаржуваного рішення ухвалою Рівненського окружного адміністративного від 28 жовтня 2019 року у справі № 817/673/18 задоволено заяву ОСОБА_1 про зміну способу і порядку виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 04 травня 2018 року у справі № 817/673/18 та встановлено спосіб виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 04 травня 2018 року у справі № 817/673/18, шляхом списання нарахованої Волинським окружним адміністративним судом суми коштів на користь ОСОБА_1 , з бюджетної програми 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів».

Таким чином, після зміни способу і порядку виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 04 травня 2018 року у справі № 817/673/18 його було виконано згідно до вищезазначеного порядку.

Відтак, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи Позивача, що невиконання Державною судовою адміністрацією України виконавчого листа, виданого Рівненським окружним адміністративним судом 01 жовтня 2018 року № 817/673/18, допущено виключно з об`єктивних причин.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції не було досліджено в повній мірі причини невиконання вищевказаного судового рішення Позивачем, що свідчить про відсутність обґрунтованих підстав для прийняття оскаржуваної постанови про накладення штрафу, оскільки виконання рішення суду не може ставитись у залежність лише від волі та/або бажання боржника щодо такого виконання, а й повинно бути оцінено виконавчою службою на предмет наявності об`єктивних можливостей та відповідного законодавчого регулювання такого виконання.

За наведених обставин справи та правового регулювання спірних правовідносин, колегія суддів приходить до переконання про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог Державної судової адміністрації України та скасування постанови Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ВП № 58191839 від 06.05.2019 про накладення штрафу.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з положеннями статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при прийнятті рішення неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також порушено норми матеріального та процесуального права, що стали підставою для неправильного вирішення справи.

У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу Державної судової адміністрації України задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 272, 287, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Державної судової адміністрації України - задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 жовтня 2020 року - скасувати.

Ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги Державної судової адміністрації України до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України - задовольнити.

Скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ВП № 58191839 від 06 травня 2019 року про накладення штрафу у сумі 10200,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з проголошення судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: І.О. Лічевецький

О.М. Оксененко