Справа № 120/6905/20-а
Суддя: Воробйова Інна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2021-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

01 лютого 2021 р. Справа № 120/6905/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Воробйової Інни Анатоліївни, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Агрономічної сільської ради про визнання протиправним та скасування рішення і зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_1 , позивач) з адміністративним позовом до Агрономічної сільської ради (далі - Агрономічна сільська рада, відповідач) про:

- визнання протиправним та скасування рішення №131 від 14.05.2020 р. 55 сесії 7 скликання Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області;

- зобов`язання надати дозвіл на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки (проекту землеустрою відведення земельної ділянки) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), комунальної форми власності, орієнтовною площею 0,25 га, яка розташована в межах села Агрономічне Вінницького району Вінницької області, із урахуванням правових висновків суду , наданих у судовому рішенні.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що за наслідком розгляду його клопотання про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність відповідач відмовив з мотивів того, що бажана земельна ділянка входить до 474,6783 га земель, що знаходяться під забороною Агрономічній сільській раді Вінницького району Вінницької області приймати рішення та вчиняти будь-які інші можливі юридичні дії щодо розпорядження, відчуження та передачі у приватну власність громадянам вищевказаних державних земель сільськогосподарського призначення відповідно до ухвали Вінницького окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2018 року у справі №128/2833/17.

На думку позивача, така відмова суперечить статті 118 Земельного кодексу України, якою передбачено виключні підстави для відмови у наданні дозволу на розробку проекту земелеустрою для відведення земельної ділянки у власність.

Окремо позивач вказує, що земельна ділянка не є сформованою, відповідно, на неї не може бути накладено арешт.

Також позивач вказує на порушення процедури прийняття рішення, зокрема, відсутні відомості про наявність протоколу та висновків постійної комісії з питань регулювання земельних відносин та охорони навколишнього середовища. Також не опубліковано й Порядок денний засідання ради та проект оскаржуваного рішення 14.05.2020 р.

Ухвалою суду від 23.11.2020 р. відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду у письмовому провадженні без виклику (повідомлення) сторін в порядку спрощеного позовного провадження. Цим же судовим рішенням відмовлено в поновленні строків звернення до суду та витребувані додаткових доказів у справі.

16.12.2020 року надійшов відзив, в якому відповідач просив відмовити в задоволенні позову мотивуючи тим, що позивач звернувся з клопотанням про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо стосовно земельної ділянка, яка входить до масиву стосовно якого ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2018 року у справі №128/2833/17 заборонено вчинення юридичних дій щодо розпорядження, відчуження та передачі у приватну власність громадянам державних земель сільськогосподарського призначення.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд встановив наступне.

05 травня 2020 року ОСОБА_2 звернувся до Агрономічної сільської ради із клопотанням про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд орієнтовною площею 0,25 га з метою подальшої передачі безоплатно у власність, розташованої в межах села Агрономічне Вінницького району Вінницької області. До клопотання додано копії паспорту та ідентифікаційного номеру ОСОБА_4 , графічний матеріал та копії свідоцтва про народження ОСОБА_5 .

За наслідком розгляду даного клопотання, рішенням Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області №131 від 14.05.2020 року відмовлено позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, з тих мотивів, що бажана земельна ділянка входить до 474,6783 га земель, що знаходяться під забороною Агрономічній сільській раді Вінницького району Вінницької області приймати рішення та вчиняти будь-які інші можливі юридичні дії щодо розпорядження, відчуження та передачі у приватну власність громадянам державних земель сільськогосподарського призначення відповідно до ухвали Вінницького окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2018 року у справі №128/2833/17 .

Не погоджуючись із такою відмовою суб`єкта владних повноважень, позивач звернувся до адміністративного суду з даним позовом.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд керується та виходить з наступного.

Відповідно до пункту "б" частини 1 статті 81 Земельного кодексу України від 25.10.2001 № 2768-ІІІ громадяни України набувають права власності на земельні ділянки, зокрема на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Згідно із статтею 40 Земельного кодексу України громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Понад норму безоплатної передачі громадяни можуть набувати у власність земельні ділянки для зазначених потреб за цивільно-правовими угодами.

Частиною першою статті 122 ЗК України визначено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Оскільки спірна земельна ділянка належать до категорії земель комунальної власності, а тому саме до компетенції Агрономічної сільської ради відноситься розгляд питання про надання дозволу на розробку проекту/документації землеустрою щодо відведення бажаної земельної ділянки.

Згідно з частинами 1, 2 статті 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у власність визначений статтею 118 ЗК України. Зокрема частиною 6 цієї норми передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з частиною сьомою цієї статті відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Із аналізу наведених норм видно, що за наслідком розгляду суб`єктом владних повноважень відповідних клопотань, протягом місяця приймається одне із двох рішень: надається дозвіл на розроблення проекту землеустрою або мотивована відмова у його наданні.

При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень ст. 118 ЗК України.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постановах від 27 лютого 2018 року у справі №545/808/17, від 5 березня 2019 року у справі №360/2334/17, від 28 січня 2020 року у справі №2240/2962/18 та 28 лютого 2020 року у справі № 806/3304/18.

Суд звертає увагу на те, що законодавець чітко визначив, що за наслідком розгляду відповідного клопотання суб`єкт владних повноважень у місячний строк дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Так, спірним рішенням відмовлено в наданні дозволу з підстав наявності заборони сільській раді відповідно до ухвали Вінницького окружного адміністративного суду приймати рішення та вчиняти будь-які інші можливі юридичні дії щодо розпорядження, відчуження та передачі у приватну власність громадянам 474,6783 га земель сільськогосподарського призначення державної форми власності, до яких належить і земельна ділянка, яку позивач бажає отримати у власність.

Однак, як видно із ухвали Вінницького окружного адміністративного суду від 03 квітня 2018 року у справі №128/2833/17 заборона стосується прийняття рішень та вчинення будь-яких можливих юридичних дій щодо розпорядження, відчуження та передачі саме у приватну власність земельних ділянок площею 474,6783 га.

При цьому, за загальним правилом, користування - це заснована на законі можливість вилучення корисних властивостей речі для задоволення потреб власника чи інших осіб. Право користування може належати не тільки власникам, але й іншим особам на підставі, зокрема, цивільно-правових договорів або адміністративних актів.

Розпорядження - це закріплена нормами права за власником можливість визначити долю належної йому речі шляхом знищення, відчуження або передачі її в тимчасове володіння іншим особам.

Проте, надання дозволу на розробку документації із землеустрою не свідчить про розпорядження, відчуження або передачу земельної ділянки у власність, адже отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є лише одним з етапів отримання такої ділянки у власність та не означає позитивного рішення про перехід права власності.

Відповідних висновків дійшов Сьомий апеляційний адміністративний суд у постановах від 04 липня 2019 року у справі №240/6243/18 та від 26 листопада 2018 року у справі №128/2389/17.

Суд вкотре звертає увагу на вичерпний перелік підстави для відмови у наданні дозволів на виготовлення технічної документації, зокрема: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Відповідачем ж не зазначено, яким саме вимогам законів, нормативно-правовим актам невідповідає місце розташування земельної ділянки, яку бажає отримати позивач у власність. Відтак, спірне рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Стосовно аргументів позивача щодо не можливості накладення арешту на земельну ділянку, яку він бажає отримати у власність, то суд акцентує увагу, що предметом спору у даній справі є рішення органу місцевого самоврядування про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, а не судове рішення та його аргументи у справі №128/2833/17, якою вчинено відповідну заборону.

Щодо доводів позивача про порушення процедури і порядку прийняття оскаржуваного рішення, зокрема, що відсутні відомості про наявність протоколу та висновків постійної комісії з питань регулювання земельних відносин та охорони навколишнього середовища і не опубліковання й Порядку денного засідання ради та проект рішення 14.05.2020 р., то суд вказує наступне.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, відповідно до висновку Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (рішення від 18 липня 2006 року), - кожен доречний і важливий аргумент особи має бути проаналізований і суд має надати відповідь на кожен з таких аргументів заявника.

Водночас, у пункті 23 цього рішення, Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

Отже, за практикою Європейського суду з прав людини суд не зобов`язаний детально вивчати всі аргументи, на які посилається позивач, якщо такі аргументи не стосуються предмету спору.

В контексті зазначеного суд звертає увагу, що предметом спору є рішення про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, а не дії/бездіяльність сільської ради щодо порядку та процедури проведення відповідного засідання.

Відтак, наведені вище доводи позивача судом до уваги не беруться, оскільки не стосуються предмету спору, не вплинули на зміст оскаржуваного рішення і не стали підставою для його прийняття.

Визначаючись щодо позовної вимоги про зобов`язання надати дозвіл, суд вказуєа наступне.

Абзацом 1 частини четвертої статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному п. 4 ч. 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Так, у постанові від 05.09.2018 у справі № 826/9727/16 Верховний Суд аналізував застосування п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України та дійшов висновку, що суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, за сукупності наступних умов: 1) судом встановлено порушення прав, свобод чи інтересів позивача; 2) на час вирішення спору прийняття рішення належить до повноважень відповідача; 3) виконано усі умови, визначені законом для прийняття такого рішення, зокрема подано усі належні документи, сплачено необхідні платежі і між сторонами немає спору щодо форми, змісту, повноти та достовірності наданих документів; 4) прийняття рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

При цьому, стаття 118 ЗК України визначає порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, а ст. 122 ЗК України - повноваження органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування.

На думку суду, що в контексті обставин спірних правовідносин застосування вищевказаного способу захисту вимагає з`ясування судом чи виконано позивачем усі визначені законом умови, необхідні для одержання дозволу на розробку проекту землеустрою.

Разом з тим, у межах цієї справи оцінка правомірності відмови у наданні відповідного дозволу позивачеві стосувалася лише тих мотивів, які наведено у оскаржуваному рішенні.

Згідно з приписами частини сьомої статті 118 ЗК України, для прийняття рішення про надання позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки необхідно оцінити відповідність місця розташування спірної земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Повноваження щодо перевірки вищевказаних питань належить, у цьому випадку, виключно до компетенції органів місцевого самоврядування.

При цьому, судом не встановлено, що для прийняття рішення виконано всі умови, визначені законом, а саме, що уповноваженим органом здійснено перевірку відповідності місця розташування бажаного замовником об`єкту вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку, що зумовлює неможливість з`ясування судом питання про наявність або відсутність підстав для надання відповідного дозволу позивачеві для зобов`язання відповідача прийняти відповідне рішення

За таких обставин, враховуючи те, що законодавець чітко визначив порядок для отримання дозволу на розроблення проекту /документації землеустрою щодо відведення земельної ділянки, суд вважає, що відсутні підстави без дотримання такого зобов`язувати суб`єкта владних повноважень приймати наперед визначене рішення та фактично підміняти державний орган.

Відтак, позовна вимога щодо зобов`язання надати позивачеві дозвіл на розробку технічної документації, не підлягає задоволенню. З огляду на викладене, суд доходить висновку, що достатнім і ефективним способом захисту порушених прав позивача є прийняття судом рішення про зобов`язання сільської ради повторно розглянути клопотання позивача про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Пунктом 3 частини 2 статті 2 КАС України вказано, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій).

Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (стаття 90 КАС України).

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовній вимоги підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вказує, що відповідно до частини третьої статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведену норму, витрати понесені позивачем у даній справі в сумі 840, 80 грн. судового збору підлягають відшкодуванню частково у розмірі 420, 40 грн. (1/2 задоволених вимог).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення 55 сесії 7 скликання Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області №131 від 14 травня 2020 року.

Зобов`язати Агрономічну сільську раду Вінницького району Вінницької області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), комунальної форми власності, орієнтовною площею 0,25 га, розташованої в межах села Агрономічне Вінницького району Вінницької області з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер за ДРФО - НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір 420, 40 грн. (чотириста двадцять гривень 40 копійок ) за рахунок бюджетних асигнувань Агрономічної сільської ради (адреса: 23227, Вінницька область, Вінницький районн, с. Агрономічне, вул. Мічуріна, 12, ідентифікаційний код за ).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер за ДРФО - НОМЕР_1 ) .

Відповідач:Агрономічна сільська рада (адреса: 23227, Вінницька область, Вінницький районн, с. Агрономічне, вул. Мічуріна, 12, ідентифікаційний код за ).

Повний текст рішення сформовано: 01.02.21 р.

Суддя Воробйова Інна Анатоліївна