Справа № 640/4348/19
Суддя: Беспалов Олександр Олександрович
Дата ухвалення: 2021-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/4348/19 Суддя (судді) першої інстанції: Клименчук Н.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: судді-доповідача: Беспалова О. О., суддів: Парінова А.Б., Ключковича В. Ю., розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної податкової служби на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 грудня 2020 року (місце ухвалення: місто Київ, час ухвалення: не зазначений, дата складання повного тексту: 09.12.2020) у справі за адміністративним позовом Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби до Головного територіального управління юстиції м. Києві про визнання протиправними та скасування постанов, -

В С Т А Н О В И В :

Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного територіального управління юстиції у м. Києва, у якому просив суд скасувати постанови Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 17.12.2018 ВП №57790767 про накладення штрафу, від 17.12.2018 ВП №57790767 про стягнення виконавчого збору та від 17.12.2018 ВП №57790767 про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 грудня 2020 року позов Офісу великих платників податків Державної податкової служби залишено без задоволення.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою та посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, а також неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати зазначене рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити вимоги адміністративного позову у повному обсязі.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що оскаржувані постанови винесено не зважаючи на наявність ухвали Верховного Суду про зупинення виконання рішення.

Крім того, апелянтом зазначено, що у період виконання рішення, ним подавалось до суду заяву про роз`яснення рішення суду, що в свою чергу також зупиняє перебіг виконавчого провадження.

До Шостого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, в провадженні Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві перебувало виконавче провадження №57790767 з примусового виконання виконавчого листа №826/7672/17 від 16.10.2018, виданого Окружним адміністративним судом міста Києва про зобов`язання Офісу ВПП ДФС на підставі заяви товариства з обмеженою відповідальністю "Сингента" від 06.12.2016 вих. №1010/16 підготувати висновок про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету та подати такий висновок до Державної казначейської служби України.

Постановою державного виконавця від 28.11.2018 відкрито виконавче провадження №57790767 щодо примусового виконання вказаного виконавчого документу.

Пунктом 2 вищезазначеної постанови про відкриття виконавчого провадження боржнику надано строк для добровільного виконання рішення суду протягом 10 робочих днів.

Постановою відповідача від 17.12.2018 ВП №57790767 за невиконання рішення суду без поважних причин накладено штраф у сумі 5100,00 грн.

Постановою відповідача від 17.12.2018 ВП №57790767 про стягнення виконавчого збору стягнуто з боржника виконавчий збір у сумі 14892,00 грн.

Крім того, постановою державного виконавця від 17.12.2018 ВП №57790767 про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження з боржника стягнуто витрати, пов`язані з проведенням виконавчих дій у розмірі 433,12 грн.

Вважаючи вказані постанови протиправними, позивачем оскаржено їх до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає про таке.

В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Частиною 1 статті 6 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому повноваження у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.

Стаття 11 Закону України "Про виконавче провадження" визначає, що державний виконавець зобов`язаний здійснювати необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Згідно із частиною 2 статті 17 цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою зокрема, такі документи, як виконавчі листи, що видаються судами.

Частиною четвертою статті 19 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

Пунктом 6 частиною п`ятою статті 19 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що боржник зобов`язаний надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Відповідно до статті 75 Закону України "Про виконавче провадження" після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов`язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення.

У разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п`яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення.

Частиною 1 статті 89 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Відтак, приписами вказаного Закону встановлено право державного виконавця у разі невиконання рішення суду у встановлений строк без поважних причин, накладати на боржника штраф.

Як вбачається з матерів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, постанову від 28.11.2018 ВП №57790767 про відкриття виконавчого провадження, позивачем отримано 30.11.2018 року.

В подальшому, державним виконавцем перевірено факт виконання рішення суду та встановлено, що у строк, визначений для добровільного виконання судове рішення не виконано.

У зв`язку із зазначеним відповідачем винесено оскаржувану постанову від 17.12.2018 ВП №57790767 про накладення штрафу у сумі 5100,00 грн.

Відповідно до змісту доводів апеляційної скарги та заявленого позову, позивач вважає, що вказану постанову державним виконавцем винесено протиправно, оскільки ухвалою Верховного Суду від 21.12.2018 №826/7672/17 зупинено виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.02.2018 №826/7672/17.

Поряд із цим, як вірно зазначено судом першої інстанції, оскаржувану постанову державним виконавцем винесено до постановлення судом ухвали про зупинення виконання судового рішення, відтак, станом на 17.12.2018 державним виконавцем встановлено невиконання боржником судового рішення у строк для добровільного виконання, що є підставою для застосування штрафних санкцій.

Крім того, апелянтом зазначено, що ним до Окружного адміністративного суду міста Києва подавалась заява про роз`яснення рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.02.2018 №826/7672/17, що зупиняє перебіг строку для виконання судового рішення.

Відповідно до частини 4 статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України подання заяви про роз`яснення судового рішення зупиняє перебіг строку, встановленого судом для виконання судового рішення, а так само строку, протягом якого судове рішення може бути подане для примусового виконання.

Поряд із цим, як вірно зазначено судом першої інстанції, ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.11.2018 №826/7672/17 відмовлено у роз`яснення рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.02.2018.

Вказану ухвалу не оскаржено Офісом ВПП ДФС у встановлений законодавством строк та вона набрала законної сили 06.11.2018.

Апеляційну скаргу на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.11.2018 Офісом ВПП ДФС подано лише 13.12.2018року.

При цьому, ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.07.2019 відмовлено у відкритті апеляційного провадження на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.11.2018 з підстав пропуску строку на апеляційне провадження та несплати судового збору.

Крім того, з матеріалів справи слідує, що позивачем направлено державному виконавцю повідомлення від 13.12.2018 №14618/9/28-10-41-02-09 про оскарження ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.11.2018 №826/7672/17 в апеляційному порядку, а також заяву про зупинення виконавчого провадження від 20.12.2018 №14838/9/28-10-10-02, які отримано Відповідачем 22.12.2018 та 21.12.2018.

Відтак, судом першої інстанції вірно встановлено, що станом на дату винесення державним виконавцем постанови від 17.12.2018 ВП №57790767 про накладення штрафу, ухвала Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.11.2018 про відмову у роз`ясненні судового рішення набрала чинності, а тому підстави для зупинення перебігу строку для виконання судового рішення, відповідно до положень частини 4 статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України були відсутні.

Щодо постанов державного виконавця від 17.12.2018 ВП №57790767 про стягнення виконавчого збору стягнуто з боржника виконавчий збір у сумі 14892,00 грн та про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частин 1, 3 статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Частиною 4 статті 27 названого Закону встановлено, що державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Отже, постанова про стягнення виконавчого збору виноситься одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження та її винесення не залежить від обставин, що перешкоджають виконанню судового рішення.

У межах даного строку державним виконавцем винесено постанову від 17.12.2018 ВП №57790767 про стягнення виконавчого збору не одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження.

Разом з тим, відповідно до частини 5 статті 13 Закону України "Про виконавче провадження" порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавцями не є підставою для скасування такого рішення чи виконавчої дії, крім випадків, коли вони були прийняті або вчинені з порушенням процедури, передбаченої цим Законом.

Відповідно до статті 42 Закону України "Про виконавче провадження" кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті.

Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів. Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

При цьому, апелянтом розмір витрат не заперечується, а доводи в обґрунтування протиправності вказаних постанов є аналогічними доводам протиправності винесення постанови про накладення штрафу за невиконання рішення суду.

Враховуючи висновки суду щодо безпідставності доводів апелянта в частині відсутності у державного виконавця станом на 17.12.2018 року виносити будь-які постанови в рамках вказаного виконавчого провадження, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

У відповідності до ст. 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

У відповідності до ст. 271 КАС України у справах, визначених статтями 273-277, 280-289 цього Кодексу, суд проголошує повне судове рішення.

Копії судових рішень у справах, визначених цією статтею, невідкладно видаються учасникам справи або надсилаються їм, якщо вони не були присутні під час його проголошення.

У відповідності до ч. 3 ст. 333 КАС України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про повернення заяви позивачеві (заявникові), а також судових рішень у справах, визначених статтями 280, 281, 287, 288 цього Кодексу, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не може мати значення для формування єдиної правозастосовної практики.

Керуючись ст.ст. 242, 271-272, 286, 308, 310, 315, 317, 321-322, 325 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної податкової служби на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 грудня 2020 року у справі за адміністративним позовом Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби до Головного територіального управління юстиції м. Києві про визнання протиправними та скасування постанов залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 330, 333 КАС України.

Суддя-доповідач О. О. Беспалов

Суддя А. Б. Парінов

Суддя В. Ю. Ключкович

(Повний постанови складено 28.01.2021р.)