Справа № 320/5715/19
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2021-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/5715/19 Суддя (судді) суду 1-ї інстанції:
ПОСТАНОВА

Іменем України

29 січня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Сорочка Є.О.,

суддів Єгорової Н.М.,

Коротких А.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2020 року у справі за адміністративним позовом Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного до ОСОБА_1 про відшкодування курсантом витрат, пов`язаних з його утриманням у вищому навчальному закладі,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на користь Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного витрати (далі - Національна академія), пов`язані з його утриманням у зазначеному закладі вищої освіти у розмірі 44 180,15 грн.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2020 року позов задоволено.

Відповідач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що підстави для стягнення спірних коштів відсутні.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити у її задоволенні, посилаючись на необґрунтованість доводів скаржника.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що наказом начальника Національної академії від 26.07.2016 №52-КС відповідача зараховано на перший курс навчання до Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного.

Наказом начальника Національної академії від 05.08.2016 №183 (по стройовій частині) ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу Національної академії та постановлено на всі види забезпечення, а також на котлове забезпечення - з обіду 05.08.2016.

Між Міністерством оборони України в особі начальника Національної академії та солдатом ОСОБА_1 05.08.2016 укладено контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України, згідно з яким відповідач зобов`язувався сумлінно виконувати вимоги статутів ЗС України, накази командирів та добровільно відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням у вищому військовому закладі в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість.

Відповідачем 15.02.2017 подано рапорт про відрахування його з числа курсантів Національної академії у зв`язку з небажанням продовжувати навчання та зобов`язання ним провести відшкодування витрат на утримання у закладі вищої освіти.

Наказом начальника Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного Збройних Сил України від 28.02.2017 №8-КС (по особовому складу) із солдатом ОСОБА_1 розірвано контракт про проходження військової служби (навчання) у ЗС України курсантами вищого військового навчального закладу через небажання продовжувати навчання, відраховано з числа курсантів та направлено в розпорядження начальника 184 Навчального центру Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного для подальшого проходження строкової військової служби.

Позивачем 28.02.2017 складено та видано відповідачу довідку-розрахунок №892 про відшкодування витрат, пов`язаних з його утриманням в Національній академії, у розмірі 47969,19 грн.

Вказана сума складається із: грошового забезпечення у розмірі 47876, 97 грн та продовольчого забезпечення у розмірі 92, 22 грн.

Із вказаним розрахунком відповідач ознайомився 02.03.2017 та зобов`язався його сплатити на рахунок Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного до 02.04.2017, що підтверджується власноручним підписом відповідача.

Наказом начальника Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного від 02.03.2017 №56 (по стройовій частині) відповідача виключено зі списків особового складу Національної академії та знято з усіх видів забезпечення, зобов`язано відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням в Національній академії у розмірі 47969,19 грн.

Відповідачем 03.03.2017 частково було сплачено борг у розмірі 3789, 04 грн.

У зв`язку з тим, що відповідач у добровільному порядку заборгованість у повному обсязі не відшкодував, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що позивачем доведена правомірність та обґрунтованість вимог про стягнення з відповідача сум витрат, пов`язаних з його утриманням у навчальному закладі, натомість відповідачем не було надано суду жодного доказу щодо спростування позиції позивача, викладеної в заявленому адміністративному позові, та доказів добровільної сплати зазначеної суми боргу на момент розгляду справи.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Відповідно до частин першої, третьої-п`ятої статті 25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» підготовка громадян України для проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу проводиться у вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів. У них здійснюється навчання курсантів, слухачів, студентів, ад`юнктів і докторантів.

Зарахування громадян України до вищих військових навчальних закладів та військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів проводиться на добровільних засадах відповідно до особистих заяв після успішного складення вступних іспитів та відповідних випробувань.

Громадяни України, які в установленому порядку зараховані до вищих військових навчальних закладів або військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів для здобуття певних освітніх та освітньо-кваліфікаційних рівнів і не мають звань офіцерського складу, вважаються курсантами, а ті, що мають такі звання, - слухачами.

З громадянами України - курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу укладається контракт про проходження військової служби (навчання) на строки, передбачені абзацом четвертим частини другої статті 23 цього Закону. Контракт про проходження військової служби на посадах осіб сержантського і старшинського або офіцерського складу після закінчення навчання укладається між громадянином та державою, від імені якої виступає уповноважений орган військового управління Збройних Сил України або іншого військового формування, для потреб якого він проходить підготовку, на строк, передбачений абзацами третім і п`ятим частини другої статті 23 цього Закону.

За змістом частини десятої статті 25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу вищого навчального закладу відповідно до підпунктів "д", "е", "є", "з", "и" пункту 1 частини п`ятої статті 26 цього Закону,, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці навчальні заклади, витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку.

Аналіз викладених норм Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» дає підстави для висновку, що у разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання курсант зобов`язаний відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням у вищому навчальному закладі.

Як зазначалося, із відповідачем було укладено контракт про проходження навчання, у якому, окрім іншого містилося застереження про відшкодування вартості навчання в разі дострокового розірвання контракту.

Під час навчання відповідачем було подано рапорт про розірвання контракту про проходження навчання у зв`язку із небажанням його продовжувати. У рапорті відповідач також зобов`язався відшкодувати витрати, пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі.

Наказом Національної академії із відповідачем розірвано контракт про проходження військової служби (навчання) через небажання продовжувати навчання, відраховано з числа курсантів.

У зв`язку із викладеним, у відповідача виник обов`язок відшкодувати витрати пов`язані з його утриманням у вищому навчальному закладі.

Доводи відповідача про те, що рапорт про припинення контракту за власним бажанням був написаний під час лікування та у зв`язку із обставинами, пов`язаними з погіршенням стану здоров`я колегія суддів відхиляє.

Норми чинного законодавства та контракту, який був укладений з відповідачем, не містять застережень щодо скасування обов`язку відшкодування витрат у разі зникнення бажання продовжувати навчання з певних причин, під час лікування чи у разі подальшого встановлення лікарською комісією непридатності до військової служби та встановлення групи інвалідності.

Колегія суддів наголошує на тому, що матеріли справи не містять доказів оскарження позивачем підстав розірвання спірного контракту, позивачем також не було надано доказів того, що відповідний рапорт ним було відкликано, а накази щодо розірвання контракту скасовані або змінені. У свою чергу, наведені обставини не є предметом спору і у даній справі, а тому суд у межах даного спору не вправі надавати оцінку їх правомірності.

Суд апеляційної інстанції у даному випадку на підставі наявних у матеріалах документів достовірно встановив, що рапорт позивачем був поданий, а контракт розірваний саме з підстав небажання продовжувати навчання, а не у зв`язку із станом здоров`я.

Порядок відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2006 року № 964 (далі - Порядок № 964).

Так, згідно пунктів 3-6 Порядку № 964 відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв.

Розрахунок фактичних витрат здійснюється вищим навчальним закладом згідно з нормами утримання курсантів.

Витрати відшкодовуються у повному розмірі: курсантами, які вислужили встановлений законодавством строк строкової військової служби до вступу у вищий навчальний заклад, курсантами жіночої статі - за весь період навчання; курсантами, які навчалися понад встановлений законодавством строк строкової військової служби, - за період навчання, що перевищує цей строк <…>.

Витрати відшкодовуються у розмірі різниці сум витрат з утримання курсантів і витрат з утримання військовослужбовців строкової служби за відповідною військово-обліковою спеціальністю: курсантами, які навчалися менше встановлених законодавством строків строкової військової служби, - за весь період навчання; курсантами, які навчалися понад встановлені законодавством строки строкової військової служби, - за період навчання, який відповідає строку строкової військової служби.

Як зазначалося, Національною академією здійснено розрахунок витрат на навчання відповідача, розмір яких склав 44 180,15 грн. Зі здійсненим розрахунком відповідач ознайомився, зобов`язався відшкодувати, проте цього обов`язку не виконав.

Тому, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Щодо доводів скаржника про пропуск позивачем строку звернення до адміністративного суду, то колегія суддів зазначає таке.

Згідно частини четвертої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 7 Порядку № 964 у разі відмови курсанта або особи офіцерського складу добровільно відшкодувати витрати стягнення їх сум здійснюється у судовому порядку.

Відповідно до абзацу другого частини другої, частини п`ятої статті 122 КАС для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Таким чином, право на звернення до суду у даній справі може виникнути лише у випадку відмови відповідача добровільно відшкодувати витрати та може бути реалізоване відповідачем протягом одного місяця з дня такої відмови.

Колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції про те, що строк на звернення до суду із даним адміністративним позовом пропущений з поважних причин.

Так, вперше даний спір розглядався в порядку цивільного судочинства Фастівським міськрайонним судом Київської області, проте постановою Київського апеляційного суду від 18.09.2019 провадження у справі №381/4501/18 закрито.

Дану постанову Національна академія отримала згідно штампу вхідної кореспонденції 01.10.2019 вх № 12556.

У зв`язку із цим, позивач 11.10.2019 звернувся до Київського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом, що розглядається у даній справі.

Враховуючи, що після закриття провадження у праві № 381/4501/18 позивач із позовом до адміністративного суду звернувся через 10 днів після отримання відповідного рішення суду, тобто у межах розумного строку, не допускаючи при цьому безпідставного зволікання, колегія суддів вважає, що підстави для залишення позову без розгляду відсутні.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про задоволення позову.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 КАС.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 34, 243, 311, 316, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2020 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. В інших випадках постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя Є.О. Сорочко

Суддя Н.М. Єгорова

Суддя А.Ю. Коротких