Справа № 320/4664/20
Суддя: Басай О.В.
Дата ухвалення: 2021-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 лютого 2021 року м. Київ справа №320/4664/20

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Басая О.В., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України, третя особа Міністерство оборони України, про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:
До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України, третя особа Міністерство оборони України, в якому просить:

- визнати протиправною відмову Державного підприємства обслуговування повітряного руху України у призначенні та виплаті позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності, викладену у листі від 11.11.2019 №1-24.2.2/6750/19 і подальших уточнюючих листах від 20.12.2019 №1-23.1/7889/19 та від 13.01.2020 №1-23.1/286/20;

- зобов`язати Державне підприємство обслуговування повітряного руху України нарахувати та виплатити позивачеві одноразову грошову допомогу в зв`язку з настанням інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, у розмірі 119 000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він звільнений із Збройних Сил України 20.12.2014. З 27.03.2018 позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з проходженням військової служби.

На думку позивача, відповідачем протиправно відмовлено у призначені і виплаті йому одноразової грошової допомоги.

10 червня 2020 року Київський окружний адміністративний суд постановив ухвалу про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без руху, в якій зазначив недоліки позовної заяви, спосіб і строк для усунення недоліків. Позивач усунув недоліки позовної заяви у встановлений судом строк.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 23.03.2020 відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено справу до судового розгляду.

Відповідачем подано до суду відзив на позов, у якому він просить відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що одноразова грошова допомога в зв`язку з настанням інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно закону мають право на її отримання. Відповідач же є унітарним державним комерційним підприємством, що засноване на державний власності. Отже, на думку відповідача, виплата такої грошової допомоги повинна здійснюватись позивачу Міністерством оборони України. Також відповідач стверджує про те, що позивачем в порушення вимог закону не було надано документів на підтвердження дійсних обставин та причин отримання травми, каліцтва, доказів перебування у зоні бойових дій. Крім того, відповідач стверджує про те, що позивач пропустив тримісячний строк після звільнення зі служби, а тому не має права на отримання такої грошової допомоги.

Третьою особою надано суду письмові пояснення в яких зазначено, що Державне підприємство обслуговування повітряного руху України наділено повноваженнями щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги в зв`язку з настанням інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби. З цих підстав заперечуються доводи відповідача про те, що позивачу для отримання такої грошової допомоги слід звертатись саме до Міноборони.

У судовому засіданні 20.08.2020 суд прийняв рішення про розгляд справи у порядку письмового провадження на підставі наявних у матеріалах справи доказів, про що постановив протокольну ухвалу.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 є підполковником у відставці, проходив військову службу з 1985 року.

Під час проходження служби наказом Міністра оборони України від 19.10.1999 №600 позивач був відряджений у розпорядження Державного підприємства обслуговування повітряного руху України (Украерорух), з залишенням на військовій службі, де проходив службу на різних посадах.

Наказом Міністра оборони України від 20.12.2014 №831 позивач звільнений у запас за пунктом "б" (за станом здоров`я) (т. 1, а.с. 11).

Згідно з наказами директора Державного підприємства обслуговування повітряного руху України від 23.12.2014 №656/о та директора РСП "Київцентраеро" від 24.12.2014 №658/о, позивач звільнений з посади заступника керівника польотів районного диспетчерського центу з 24.12.2014 (т. 1, а.с. 12, 13).

Медико-соціальною експертною комісією міста Києва позивачу з 19.03.2018 встановлена ІІІ-я група інвалідності у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з проходженням військової служби, що підтверджується довідкою МСЕК від 27.03.2018 серії АВ №1050286 (т. 1, а.с. 15).

У травні 2018 року позивач звернувся до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України з заявою та доданими до неї документами про виплату одноразової грошової допомоги як інваліду ІІІ-ї групи внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби.

Листом від 12.06.2018 №1-26.2-2718 Украерорух відмовив у виплаті позивачу одноразової грошової допомоги по інвалідності посилаючись на відсутність законних підстав для призначення і виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцям у зв`язку зі встановленням інвалідності, тому для вирішення цього питання необхідно звернутися до Міністерства оборони України.

Відмовляючи в задоволенні заяви відповідач також зазначив, що Державне підприємства обслуговування повітряного руху України не є органом державної влади і не фінансується за рахунок бюджетних коштів, в той час як військовослужбовці є службовцями із спеціальним статусом, дотримання гарантій соціального захисту щодо яких, згідно з статтею 17 Конституції України, покладено на державу.

Департамент фінансів Міністерства оборони України листом від 21.08.2018 №248/3/6/1737 повідомив Украерорух та військові комісаріати про те, що відповідно до ст. 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцям повинні здійснювати ті органи, установи, організації, до яких ці військовослужбовці були відряджені, тобто в даному випадку - Украерорух.

У жовтні 2018 року позивач звернувся до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом про оскарження відмови Украероруху у виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 31.05.2019 у справі №320/5568/19 ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні адміністративного позову (т. 1, а.с. 21-26).

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 02.10.2019 у справі №320/5568/19 рішення суду першої інстанції скасовано, прийнято нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задоволено частково, визнано протиправною відмову Державного підприємства обслуговування повітряного руху України у призначені та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності, зобов`язано Державне підприємство обслуговування повітряного руху України повторно розглянути заяву про нарахування та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із настанням інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, з урахуванням висновків суду (т. 1, а.с. 27-31).

Украерорух у листі від 11.11.2019 №1-24.2.2/6750/19 вказав, що на виконання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 02.10.2019 у справі №320/5568/18 прийнято рішення про те, що заява ОСОБА_1 про виплату одноразової грошової допомоги не може бути задоволена з причин відсутності повного комплекту документів, перелік яких визначено пунктом 11 Порядку призначення і виплаті! одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (т. 1, а.с. 108).

У відповідь на вказаний лис позивачем було надано Украерорух відповідні документи.

Украерорух листом від 20.12.2019 №1-23.1/7889/19 відмовив позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку із настанням інвалідності на тій підставі, що таку виплату повинно здійснювати Міністерство оборони України (т. 1, а.с. 109).

З метою примусового виконання вказаного судового рішення позивач звернувся до Бориспільського міськрайонного відділу ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Украерорух листом від 15.11.2019 №1-24.12.1.1/6939/19 повідомив орган ДВС про те, що рішення Шостого апеляційного адміністративного суду від 02.10.2019 у справі №320/5568/18 виконано, оскільки листом від 11.11.2019 №1-24.2.2/6750/19 ОСОБА_1 повідомлено про неможливість задоволення його заяви з причин відсутності повного пакету документів (т. 1, а.с. 37).

З цих підстав постановою від 14.01.2020 ВП №60960305 закінчено виконавче провадження з виконання вказаного судового рішення (т. 1, а.с. 35).

Таким чином, оскільки одноразову грошову допомогу у зв`язку із призначенням інвалідності позивачу не було призначено і він її не отримав, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом про визнання протиправною відмову Державного підприємства обслуговування повітряного руху України у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності, викладену у листі від 11.11.2019 №1-24.2.2/6750/19 і подальших уточнюючих листах від 20.12.2019 №1-23.1/7889/19 та від 13.01.2020 №1-23.1/286/20, за зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачеві одноразову грошову допомогу в зв`язку з настанням інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, у розмірі 119 000,00 грн.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ч. 5 ст. 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Приписами ч. 2 ст. 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" визначено, що військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Згідно з ч. 10 ст. 6 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", військовослужбовці Збройних Сил України та інших військових формувань можуть бути відряджені до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних (освітніх) закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі. Перелік посад, що заміщуються військовослужбовцями у таких державних органах, на підприємствах, в установах, організаціях, а також державних та комунальних навчальних (освітніх) закладах, затверджується Президентом України.

Положеннями ст. 41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" встановлено, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон) визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

За приписами ч. 1 ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби.

Приписами ч. 2 ст. 16-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" одноразова грошова допомога у випадках, зазначених у підпунктах 5-9 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується залежно від встановленої військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту інвалідності та ступеня втрати ним працездатності у розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України. При цьому у випадках, зазначених у підпункті 5 пункту 2 статті 16 цього Закону, розмір одноразової грошової допомоги не може бути меншим за 70-кратний прожитковий мінімум, встановлений законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.

При цьому, згідно з ч. ч. 5, 6 ст. 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", у разі встановлення інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовцю, особі, звільненій з військової служби, який (яка) на день отримання інвалідності, визначення ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності або на день його (її) звільнення з військової служби обіймав (обіймала) посаду в державному органі, установі, організації із залишенням на військовій службі, виплата одноразової грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів цих державних органів, установ, організацій, до яких він (вона) були відряджені.

Одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.

Системний аналіз наведених норм у своєму взаємозв`язку дає підстави для висновку, що одноразова грошова допомога у зв`язку з встановленням інвалідності військовослужбовцю, звільненому з військової служби, призначається та виплачується за рахунок коштів державних органів, установ, організацій, до яких він був відряджений.

Частиною 9 ст. 16-3 Закону передбачено, що порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975, прийнятою відповідно до п. 2 ст. 16-2 та п. 9 ст. 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок №975).

Положеннями п. 6 Порядку №975 передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується: військовослужбовцю (крім військовослужбовця строкової служби), інвалідність якого настала в період проходження військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби, у розмірі: 90-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, - у разі встановлення інвалідності II групи.

Пунктом 11 Порядку №975 визначено перелік документів, що військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу.

Згідно з п. 17 Порядку №975, особам, звільненим з військової служби, виплата одноразової грошової допомоги здійснюється органом державної влади, який здійснював розрахунок під час звільнення з військової служби.

При цьому, відповідно до абз. 1 п. 18 Порядку №975, у разі встановлення інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовцю, особі, звільненій з військової служби, який (яка) на день отримання інвалідності, визначення ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності або на день його (її) звільнення з військової служби обіймав (обіймала) посаду в державному органі, установі, організації із залишенням на військовій службі, виплата одноразової грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів таких державних органів, установ, організацій, до яких він (вона) був (була) відряджений (відряджена).

У відзиві на позовну заяву відповідач стверджує про те, що державне підприємство обслуговування повітряного руху України "Украерорух" є державним унітарним підприємством, тобто, не є ні державним органом, ні установою/організацією, які повинні здійснювати виплату одноразової грошової допомоги військовослужбовцям.

Разом з тим, зміст положень ст. ст. 16, 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та п. п. 17, 18 Порядку №975 дає підстави стверджувати, що обов`язок з виплати військовослужбовцям одноразової грошової допомоги покладено і на Міністерство оборони України, і на інші утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, а також на органи державної влади, органи місцевого самоврядування або сформовані ними органи, підприємства, установи, організації, вищі навчальні заклади залежно від того, чи були відряджені зазначені військовослужбовці для подальшого проходження служби в органи державної влади, органи місцевого самоврядування або сформовані ними органи, на підприємства, в установи, організації, вищі навчальні заклади.

У випадку, якщо військовослужбовці звільняються безпосередньо з посад, займаних в органах державної влади, органах місцевого самоврядування або у сформованих ними органах, на підприємствах, в установах, організаціях, вищих навчальних закладах, куди вони були відряджені для подальшого проходження служби із залишенням на військовій службі, то й обов`язок виплати одноразової грошової допомоги покладається законодавцем на органи державної влади, органи місцевого самоврядування або сформовані ними органи, підприємства, установи, організації, вищі навчальні заклади відповідно, до яких були відряджені зазначені військовослужбовці та у яких вони працювали. Також, законодавством визначено, що за відрядженими до державних органів, установ і організацій військовослужбовцями та членами їх сімей зберігаються всі гарантії та пільги, передбачені законодавством для військовослужбовців. Виплата грошового забезпечення та надання інших видів забезпечення відрядженим військовослужбовцям здійснюється у порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

На переконання суду, у розумінні ч. 5 ст. 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" під "державними органами, установами і організаціями" маються на увазі в тому числі і державні підприємства та інші організації, незалежно від назви, до яких на підставі положень чинного законодавства можуть відряджатись військовослужбовці. В іншому ж випадку, військовослужбовці, які відряджені до органів, що буквально не зазначені в даному переліку, мали б окремий механізм призначення/виплати вказаної одноразової грошової допомоги за однакових умов. Поняття "організація" є широким, до якого можна віднести й інші організаційно-правові форми, зокрема, державне підприємство.

Наведене узгоджується також з даними державного класифікатора України організаційно-правових форм господарювання ДК 002:2004, за яким визначення "державної організації" та "державного унітарного підприємства" є подібними.

Згідно з абз. 4 п. 4 постанови Кабінету Міністрів України "Про створення об`єднаної цивільно-військової системи організації повітряного руху України" від 19.07.1999 №1281, грошове та матеріальне забезпечення військовослужбовців, відряджених до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України приписано здійснювати у порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 07.02.2001 року №104 "Про порядок і норми грошового та матеріального забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України, інших військових формувань, осіб начальницького складу органів внутрішніх справ, органів і установ виконання покарань, відряджених до органів виконавчої влади та інших цивільних установ".

Відповідно до п. 1 Порядку і норми грошового та матеріального забезпечення військовослужбовців Збройних Сил, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, інших військових формувань, осіб начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної кримінально-виконавчої служби, відряджених до державних органів, установ та організацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №104 від 07.02.2001 року, військовослужбовцям, особам начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації та Державної кримінально-виконавчої служби, відрядженим до державних органів, установ та організацій, виплачується грошове та здійснюється матеріальне забезпечення, передбачене законодавством для військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань, особового складу органів внутрішніх справ, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації та Державної кримінально-виконавчої служби.

Таким чином, оскільки виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, відрядженим до державного підприємства обслуговування повітряного руху України, здійснюється за рахунок коштів цього підприємства, виплата одноразової грошової допомоги зазначеним військовослужбовцям у разі встановлення інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби також здійснюється за рахунок коштів державного підприємства обслуговування повітряного руху України, що узгоджується з зазначеним вище та є найбільш обґрунтованою природою та структурою призначення/виплати такої допомоги.

У контексті наведеного посилання на те, що Украерорух є державним підприємством, яке не є розпорядником бюджетних коштів та не має юридичних підстав для виплати одноразової грошової допомоги при встановленні військовослужбовцю інвалідності, оскільки така виплата має здійснюватися відповідно до чинного законодавства України виключно за рахунок коштів, призначених у Державному бюджеті України спростовується наведеними вище висновками та не узгоджується з положеннями чинного законодавства.

Крім того, згідно з п. 4 постанови Кабінету Міністрів України №1281 від 19.07.1999, фінансування витрат на утримання підрозділів системи здійснюється за рахунок коштів, передбачених на ці цілі в державному бюджеті, частини коштів, що надходять від аеронавігаційних зборів та з інших джерел, не заборонених законодавством.

При цьому, суд зазначає, що положення ч. 6 ст. 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами) щодо спірних правовідносин є загальною. Водночас, саме положення вже згаданої ч. 5 ст. 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" є спеціальними, оскільки визначають право на отримання допомоги для осіб, які на день звільнення з військової служби обіймали посаду в державному органі/установі/організації.

Крім того, у своїх листах від 11.11.2019 №1-24.2.2/6750/19 та від 13.01.2020 №1-23.1/286/20 відповідач не заперечував того, що саме Украерорухом повинна виплачуватись позивачу та одноразова грошова допомога (т. 1, а.с. 108, 110).

Також суд зазначає, що, оскільки така виплата повинна здійснюватися саме державним підприємством обслуговування повітряного руху України "Украерорух" відповідно до норм чинного законодавства, то відсутність відповідних грошових надходжень від держави на проведення виплати зазначеної допомоги не може бути підставою для порушення права позивача.

Отже, доводи відповідача у цій частині є необґрунтованими.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції Шостого апеляційного адміністративного суду, викладеній у постанові від 23 липня 2020 року у справі №640/14982/19.

Разом з тим, зі змісту листів від 11.11.2019 №1-24.2.2/6750/19, від 20.12.2019 №1-23.1/7889/19 та від 13.01.2020 №1-23.1/286/20 слідує, що державним підприємством обслуговування повітряного руху України "Украерорух" саме прийнято рішення про відмову позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності ІІІ групи.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині визнання протиправною відмови Державного підприємства обслуговування повітряного руху України у призначенні та виплаті позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності, викладеної у листі від 11.11.2019 №1-24.2.2/6750/19 і подальших уточнюючих листах від 20.12.2019 №1-23.1/7889/19 та від 13.01.2020 №1-23.1/286/20 є обґрунтованими, а тому позов у цій частині підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог в іншій частині, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути, позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які, на її думку, є необхідними для здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Вищевказана норма гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і в оцінці дотримання "справедливого балансу" в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за яких майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.

Так, "законне сподівання" на отримання "активу" також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має "законне сподівання", якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (рішення у справі "Копецький проти Словаччини"). Проте не можна стверджувати про наявність законного сподівання, якщо існує спір щодо правильного тлумачення та застосування національного законодавства і вимоги заявника згодом відхиляються національними судами.

Першим і найголовнішим правилом ст. 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету "в інтересах суспільства". Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено "справедливий баланс" між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (рішення у справі "Формер Кінг з Греції та інші проти Греції").

Зважаючи на наявність відмови у виплаті зазначеної допомоги від державного підприємства обслуговування повітряного руху України, залишення незахищеним та нереалізованим права позивача на отримання одноразової грошової допомоги, у зв`язку із настанням інвалідності з підстав нечіткості законодавства щодо уповноваженого органу на здійснення таких виплат є недопустимим та суперечить самому принципу "належного урядування" та може вважатись "законним сподіванням позивача" на отримання грошової допомоги, згідно положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як зазначено вище, медико-соціальною експертною комісією міста Києва позивачу з 19.03.2018 встановлена ІІІ-я група інвалідності у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з проходженням військової служби, що підтверджується довідкою МСЕК від 27.03.2018 серії АВ №1050286 (т. 1, а.с. 15).

У подальшому позивач неодноразово звертався до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України з заявами про виплату одноразової грошової допомоги як інваліду ІІІ-ї групи внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби.

Стосовно відповідності наданого позивачем переліку документів встановленим законом вимогам суд керується наступним.

Так, у своєму листі від 13.01.2020 №1-23.1/286/20 Украерорух вказав, що заява позивача про отримання одноразової грошової допомоги розглянута та підлягає задоволенню. Украерорухом ведеться робота щодо отримання від Міноборони України коштів на покриття фінансових потреб військовослужбовців, відряджених до Украероруху, у т.ч. і щодо виплати позивачу. Водночас, оскільки заява позивача щодо отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із настанням інвалідності підлягає задоволенню, питання щодо здійснення виплати вирішується (т. 1, а.с. 110)

Отже, вказаним листом відповідач підтвердив право позивача на отримання одноразової грошової допомоги як інваліду ІІІ-ї групи внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби та надання позивачем всіх встановлених законом документів для призначення та отримання такої виплати.

Щодо розміру такої виплати, суд зазначає наступне.

У позовній заяві позивач просить суд зобов`язати Державне підприємство обслуговування повітряного руху України нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу в зв`язку з настанням інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, у розмірі 119 000,00 грн.

Так, відповідно до п.п. 2 п. 6 Порядку №975, одноразова грошова допомога призначається і виплачується: військовослужбовцю (крім військовослужбовця строкової служби), інвалідність якого настала в період проходження військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби, у розмірі: 70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення інвалідності III групи.

Згідно з Законом України "Про Державний бюджет України на 2018 рік", у 2018 році прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2018 року становить 1 762 гривні.

Таким чином, нарахуванню та виплаті позивачу підлягає одноразова грошова допомога у розмірі 123 340,00 грн (1 762 грн х 70 = 123 340,00 грн).

Відповідно до ч.ч 1, 2 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Оскільки у позовній заяві позивач просить суд зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу в зв`язку з настанням інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, у розмірі 119 000,00 грн, а згідно наведеного розрахунку така грошова допомога підлягає нарахуванню та виплаті у більшому розмірі, а саме у розмірі 123 340 грн, з метою ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог у цій справі.

Також суд керується наступним.

Дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Частиною 2 ст. 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Стосовно судового контролю за дискреційними адміністративними актами суб`єктів владних повноважень Європейський суд з прав людини неодноразово висловлював позицію з цього питання, згідно якої національні суди повинні проконтролювати, чи не є викладені у них висновки адміністративних органів щодо обставин у справі довільними та нераціональними, непідтвердженими доказами або ж такими, що є помилковими щодо фактів; у будь-якому разі суди повинні дослідити такі акти, якщо їх об`єктивність та обґрунтованість є ключовим питанням правового спору (пункт 157 рішення у справі "Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру" (Sigma Radio Television ltd. v. Cyprus №32181/04); пункт 44 рішення у справі "Брайєн проти Об`єднаного Королівства" (Bryan v. the United Kingdom); пункти 156-157, 159 рішення у справі "Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру" (Sigma Radio Television ltd. v. Cyprus №32181/04); пункти 47-56 рішення у справі "Путтер проти Болгарії" (Putter v. Bulgaria №38780/02).

Поняття дискреційних повноважень наведене, зокрема, у Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи №R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до яких під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, дискреційними є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова "може".

Натомість, у спірних правовідносинах у відповідача відсутні дискреційні повноваження, оскільки відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд.

Також у постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі №809/1231/16 викладено висновок, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення. У разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.

Наведений висновок, в силу вимог ч. 5 ст. 242 КАС України має бути врахований судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Враховуючи, що відповідач систематично відмовляє позивачу у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності внаслідок захворювання пов`язаного з проходженням з військової служби без належного обґрунтування наявності передбачених законодавством підстав для такої відмови, незважаючи на наявність судового рішення у справі №320/5568/18, яке набрало законної сили та яким встановлено протиправність такої відмови, суд дійшов висновку, що задоволення позовних вимог шляхом зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у зв`язку з настанням інвалідності, внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби є належним способом захисту.

Отже, суд вважає за необхідне задовольнити позов у цій частині та зобов`язати Державне підприємство обслуговування повітряного руху України нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу в зв`язку з настанням інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, у розмірі 123 340,00 грн.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач не довів суду обґрунтованості оскаржуваних рішень, а тому адміністративний позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду з даним позовом позивачкою сплачено судовий збір у сумі 2 030,80 грн.

Оскільки суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, судові витрати підлягають відшкодуванню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:
Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною відмову Державного підприємства обслуговування повітряного руху України (08301, Київська область, м. Бориспіль, аеропорт, код 19477064) у призначенні та виплаті ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності, викладену у листі від 11.11.2019 №1-24.2.2/6750/19 і подальших уточнюючих листах від 20.12.2019 №1-23.1/7889/19 та від 13.01.2020 №1-23.1/286/20.

Зобов`язати Державне підприємство обслуговування повітряного руху України (08301, Київська область, м. Бориспіль, аеропорт, код 19477064) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) одноразову грошову допомогу в зв`язку з настанням інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, у розмірі 123 340 (сто двадцять три тисячі триста сорок) грн 00 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державного підприємства обслуговування повітряного руху України (08301, Київська область, м. Бориспіль, аеропорт, код 19477064) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) судові витрати у сумі 2030 (дві тисячі тридцять) грн 80 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України, до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Басай О.В.