Справа № 640/17030/19
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2021-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Смолій І.В.
Суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2021 року Справа № 640/17030/19

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Степанюка А.Г.,

за участю секретаря Сакевич Ж.В.,

представника позивача Шевченка Ю.А.,

представника відповідача Тільного А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 липня 2020 року у справі

за позовом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, Державної фіскальної служби України

про визнання протиправним та скасування

податкового повідомлення-рішення та рішення,

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (далі - відповідач-1), Державної фіскальної служби України (далі - відповідач-2) про:

- визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 14.06.2019 № 40529/6199-99-11-04-01-25;

- визнання протиправним та скасування акту перевірки від 16.05.2019 № 293/26-15-14-01-02/21708016;

- визнання протиправним та скасування рішення відповідача про результати розгляду скарги від 22.08.2019 № 40529/6199-99-11-04-01-25.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 липня 2020 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Ухвалюючи зазначене рішення, суд першої інстанції виходив з того, що кошти, сплачені позивачем на користь нерезидентів: компанії «International Association of Deposit Insrurers» (Швейцарія) та компанії «European Forum of Deposit Insurers» (Бельгія), є доходом нерезидента, який належить до інших доходів з джерелом їх походження з території України згідно з пп. 141.4.1 «й» п. 141.4 ст. 141 Податкового кодексу України.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що міжнародні організації, яким Фонд сплачував членські внески в період, за який проводилася перевірка, не здійснюють господарської діяльності в розумінні Податкового кодексу України, не отримують доходи на території України, а тому, на переконання апелянта, не підлягають під дію положень пп. 141.4.1 «й» та пп. 141.4.2 п. 141.4 ст. 141 Податкового кодексу України.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції прийнято за неповно встановлених обставин, з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить його скасувати і ухвалити постанову про задоволення позову в повному обсязі.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 06.10.2020 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до судового розгляду.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, наполягаючи на своїй правовій позиції та стверджуючи, що будь-які доходи нерезидентів з джерелом їх походження з України підлягають оподаткуванню податком на прибуток, який має бути утриманий резидентом, який здійснює відповідну виплату.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 01.12.2020 витребувано додаткові докази, оголошено перерву в судовому розгляді до 26.01.2021 та продовжено строку розгляду цієї справи.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.

Обставини справи, установлені судом першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивачем у 2016-2018 роках здійснено виплати доходу джерелом походження з України у вигляді членських внесків міжнародним організаціям, а саме: компанії «International Association of Deposit Insrurers» (Швейцарія) у загальному розмірі 52950,00 швейцарських франків (еквів. 1409292,23 грн.) та компанії «European Forum of Deposit Insurers» (Бельгія) у загальному розмірі 4500,00 євро (еквів. 136775,14 грн.).

У період з 26.03.2019 по 10.05.2019 рку посадовими особами відповідача на підставі направлень від 26.03.2019 №№ 440/26-15-14-01-02, 439/26-15-14-01-02, 438/26-15-14-01-02, 721/26-15-14-06-03, 609/26-15-42-08, 3036/26-1-14-09-01, відповідно до пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, ст. 77, п. 82.1 ст. 82 ПК України, на підставі наказу ГУ ДФС у м. Києві від 15.02.2019 № 1966 проведено документально планова виїзна перевірка Державної організації «Фонд гарантування вкладів фізичних осіб» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2016 по 31.12.2018, валютного законодавства за період 01.01.2016 по 31.12.2018, з питань єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 31.12.2018 та іншого законодавства за відповідний період відповідно до затвердженого плану документальної перевірки, за результатами якої складено акт від 16.05.2019 № 293/26-15-14-01-02/21708016.

У вказаному акті перевірки встановлено порушення позивачем п.п. 141.4.2 п. 141.4 ст. 141 Податкового кодексу України, встановлено заниження позивачем податку на прибуток іноземних юридичних осіб на суму 231910,00 грн., а саме: за 2016 рік на суму 73090,00 грн., за 2017 рік на суму 75849,00 грн. та за 2018 рік на суму 82971,00 грн.

Вважаючи висновки акту перевірки необґрунтованими, безпідставними та такими, що суперечать положенням законодавства України, позивачем подано заперечення від 16.05.2019 № 293/26-15-14-01-02/21708016 на такий акт.

Листом від 11.06.2019 № 111873/10/26-13-14-01-02 ГУ ДФС у м. Києві висновки акту перевірки залишено без змін, а заперечення позивача - без задоволення.

14.06.2019 ГУ ДФС у м. Києві винесено податкове повідомлення-рішення № , яким позивачу за порушення пп.141.4.2 п.141.4 ст.141 Податкового кодексу України збільшено суму грошового зобов`язання з податків та зборів, у томі числі з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 350335,00 грн., у тому числі за податковим зобов`язанням 231910,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 118425,00 грн.

Вважаючи податкове повідомлення-рішення від 14.06.2019 № таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства України та підлягає скасуванню, позивачем подано до ДФС України скаргу від 01.07.2019 № 27-11061/19.

Рішенням ДФС України від 22.08.2019 № 40529/6/99-99-11-07-01-25 вказане податкове повідомлення-рішення залишено без змін, а скаргу позивача - без задоволення

Позивач, вважаючи таке податкове повідомлення-рішення протиправним, а свої права порушеними, звернувся до суду з цим позовом.

Нормативно-правове обґрунтування.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, нормами Податкового кодексу України (далі - ПК України), Положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 29 листопада 1999 року №290 (далі - П(с)БО 15 «Дохід»).

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 3.1 ст. 3 ПК України, податкове законодавство України складається з Конституції України; цього Кодексу; Митного кодексу України та інших законів з питань митної справи у частині регулювання правовідносин, що виникають у зв`язку з оподаткуванням митом операцій з переміщення товарів через митний кордон України (далі по тексту також - законами з питань митної справи); чинних міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України і якими регулюються питання оподаткування; нормативно-правових актів, прийнятих на підставі та на виконання цього Кодексу та законів з питань митної справи; рішень Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з питань місцевих податків та зборів, прийнятих за правилами, встановленими цим Кодексом.

Особливості оподаткування доходів нерезидентів з 01.01.2015 визначено п. 141.4 ст. 141 ПК України.

Згідно з пп. 141.4.1 п. 141.4 ст. 141 ПК України доходи, отримані нерезидентом із джерелом їх походження з України, оподатковуються в порядку за ставками, визначеними ст.141 Кодексу.

Відповідно до пп. 141.4.1 «й» п. 141.4 ст. 141 ПК України для цілей цього пункту такими доходами є інші доходи від провадження нерезидентом (постійним представництвом цього або іншого нерезидента) господарської діяльності на території України, крім доходів у вигляді виручки або інших видів компенсації вартості товарів, виконаних робіт, наданих послуг, переданих, виконаних, наданих резиденту від такого нерезидента (постійного представництва), у тому числі вартості послуг із міжнародного зв`язку чи міжнародного інформаційного забезпечення.

Згідно з п.п. 141.4.2 п. 141.4 ст. 141 ПК України якщо резидент здійснює будь-яку виплату з доходу з джерелом його походження з України, отриманого нерезидентом від провадження господарської діяльності (у тому числі на рахунки нерезидента, що ведуться в національній валюті), утримується податок з таких доходів, зазначених у п.п.141.4.1 цього пункту, за ставкою в розмірі 15 відсотків (крім доходів, зазначених у підпунктах 141.4.3 - 141.4.6 цього пункту) їх суми та за їх рахунок, який сплачується до бюджету під час такої виплати, якщо інше не передбачено положеннями міжнародних договорів України з країнами резиденції осіб, на користь яких здійснюються виплати, що набрали чинності.

Положенням п.п. 103.1, 103.2, 103.3, 103.4 ст. 103 ПК України визначено, що застосування правил міжнародного договору України здійснюється шляхом звільнення від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України, зменшення ставки податку або шляхом повернення різниці між сплаченою сумою податку і сумою, яку нерезиденту необхідно сплатити відповідно до міжнародного договору України.

Особа (податковий агент) має право самостійно застосувати звільнення від оподаткування або зменшену ставку податку, передбачену відповідним міжнародним договором України на час виплати доходу нерезиденту, якщо такий нерезидент є бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу і є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України. Застосування міжнародного договору України в частині звільнення від оподаткування або застосування пониженої ставки податку дозволяється тільки за умови надання нерезидентом особі (податковому агенту) документа, який підтверджує статус податкового резидента згідно з вимогами пункту 103.4 цієї статті.

Бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу для цілей застосування пониженої ставки податку згідно з правилами міжнародного договору України до дивідендів, процентів, роялті, винагород тощо нерезидента, отриманих із джерел в Україні, вважається особа, що має право на отримання таких доходів. При цьому бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу не може бути юридична або фізична особа, навіть якщо така особа має право на отримання доходу, але є агентом, номінальним утримувачем (номінальним власником) або є тільки посередником щодо такого доходу.

Підставою для звільнення (зменшення) від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України є подання нерезидентом з урахуванням особливостей, передбачених пунктами 103.5 і 103.6 цієї статті, особі (податковому агенту), яка виплачує йому доходи, довідки (або її нотаріально засвідченої копії), яка підтверджує, що нерезидент є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України (далі - довідка), а також інших документів, якщо це передбачено міжнародним договором України.

Згідно з п.п. 103.5, 103.6 ст. 103 ПК України довідка видається компетентним (уповноваженим) органом відповідної країни, визначеним міжнародним договором України, за формою, затвердженою згідно із законодавством відповідної країни, і повинна бути належним чином легалізована, перекладена відповідно до законодавства України.

У разі потреби така довідка може бути затребувана у нерезидента особою, яка виплачує йому доходи, або контролюючим органом під час розгляду питання про повернення сум надміру сплачених грошових зобов`язань на іншу дату, що передує даті виплати доходів. У разі потреби особа, яка виплачує доходи нерезидентові, може звернутися до контролюючого органу за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) щодо здійснення центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, запиту до компетентного органу країни, з якою укладено міжнародний договір України, про підтвердження зазначеної у довідці інформації.

Методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про доходи підприємства та її розкриття у фінансовій звітності визначаються П(с)БО 15 «Дохід».

Пунктом 7 П(с)БО 15 «Дохід» визначено, що визнані доходи класифікуються в бухгалтерському обліку за такими групами: дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг); чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг); інші операційні доходи; фінансові доходи; інші доходи.

Дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) - загальний дохід (виручка) від реалізації продукції, товарів, робіт або послуг без вирахування наданих знижок, повернення раніше проданих товарів та непрямих податків і зборів (податку на додану вартість, акцизного збору тощо).

Чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) визначається шляхом вирахування з доходу від реалізації продукції, товарів, робіт, послуг наданих знижок, вартості повернутих раніше проданих товарів, доходів, що за договорами належать комітентам (принципалам тощо), та податків і зборів.

До складу інших операційних доходів включаються суми інших доходів від операційної діяльності підприємства, крім чистого доходу від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), зокрема: дохід від операційної оренди активів; дохід від операційних курсових різниць; відшкодування раніше списаних активів; дохід від роялті, відсотків, отриманих на залишки коштів на поточних рахунках в банках, дохід від реалізації оборотних активів (крім фінансових інвестицій), необоротних активів, утримуваних для продажу, та групи вибуття тощо.

До складу фінансових доходів включаються дивіденди, відсотки та інші доходи, отримані від фінансових інвестицій (крім доходів, які обліковуються за методом участі в капіталі).

До складу інших доходів, зокрема, включаються дохід від реалізації фінансових інвестицій; дохід від неопераційних курсових різниць та інші доходи, які виникають у процесі господарської діяльності, але не пов`язані з операційною діяльністю підприємства.

Висновки суду апеляційної інстанції.

Системний аналіз викладених правових норм дозволяє стверджувати, що у разі, якщо міжнародний договір щодо звільнення від оподаткування або застосування пониженої ставки податку доходи, отримані нерезидентом із джерелом їх походження з України, не застосовується, то відповідні доходи оподатковуються в порядку та за ставками, визначеними п. 141.4 ст. 141 ПК України.

Разом з тим, застосування міжнародного договору у частині звільнення від оподаткування (зниженої ставки податку), можливе у разі дотриманням вимог ст.103 Податкового кодексу України, зокрема бенефіціарності отримувача таких доходів.

Водночас, особа, яка виплачує доходи нерезиденту, зобов`язана подавати звіт про виплачені доходи, утримані та перераховані до бюджету податки на доходи нерезидентів.

При цьому, такі виплати розглядаються у складі інших доходів від провадження нерезидентом (постійним представництвом цього або іншого нерезидента) господарської діяльності на території України.

Для визначення особи як фактичного отримувача доходу така особа повинна володіти не тільки правом на отримання доходу, але і згідно з міжнародною практикою застосування угод про уникнення подвійного оподаткування повинна бути особою, яка визначає подальшу економічну долю доходу.

Якщо платіж бенефіціарному (фактичному) отримувачу (власнику) доходу сплачуватиметься через агента, то до такого платежу не застосовуватиметься положення міжнародного договору України у частині звільнення від оподаткування або застосування пониженої ставки податку і такий платіж оподатковуватиметься за ставкою 15 відсотків під час такої виплати.

Таким чином, у разі виплати членських внесків на користь нерезидента, підлягає утриманню податок в розмірі 15 відсотків їх суми та за рахунок такого нерезидента під час виплати таких внесків, якщо інше не передбачено положеннями міжнародних договорів України з країнами резиденції осіб, на користь яких здійснюються виплати.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що позивачем не було утримано податку в розмірі 15 відсотків від сум членських внесків виплачених у період за 2016-2018 роки компанії «International Association of Deposit Insrurers» (Швейцарія) та компанії «European Forum of Deposit Insurers» (Бельгія), що призвело до порушення ним п. 141.4 ст. 141 ПК України.

Разом з тим, такий дохід вказаних нерезидентів належить до інших доходів із джерела їх походження з території України згідно з пп. «й» 141.4.1 п.141.4 ст.141 ПК України та П(с)БО 15 «Дохід».

Крім того, у сукупності з викладеним апеляційний суд також зазначає, що Конвенціями щодо питання взаємовідносин між Україною і Королівством Бельгії щодо уникнення подвійного оподаткування та попередження податкових ухилень стосовно податків на доходи і майно врегульовано Конвенцією, ратифікованою Законом України № 433/96 та щодо питання взаємовідносин між Україною і Швейцарською Конфедерацією щодо уникнення подвійного оподаткування та попередження податкових ухилень стосовно податків на доходи і на капітал врегульовано Конвенцією, ратифікованою Законом України № 2929-ІІІ, членські внески, одержані від резидентів Договірної Держави, не визначено як доходи, для яких застосовуються особливі умови оподаткування.

Тож, утримання податку в розмірі 15% суми членського внеску за рахунок нерезидента під час здійснення виплати відповідає як приписам чинного національного законодавства (зокрема, ст. 141 ПК України) та П(с)БО 15 «Дохід», так і вказаним міжнародним Конвенціям, застосування яких є обов`язковим для України.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що контролюючим органом правомірно нараховано позивачу суму несплаченого податку за звітний період у розмірі 231910,00 грн., а саме: за 2016 рік на суму 73090,00 грн., за 2017 рік на суму 75849,00 грн. та за 2018 рік на суму 82971,00 грн.

Доводи апелянта про те, що діяльності міжнародних організацій, яким сплачувались членські внески за перевіряємий період, не належить до категорії господарської діяльності у зв`язку з неотриманням ними доходу на території України, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки, як було правильно зазначено судом першої інстанції, положеннями чинного законодавства передбачено здійснення як комерційної (з метою отримання прибутку) так і некомерційної (без мети отримання прибутку) господарської діяльності.

Аналізуючи всі доводи апелянта, апеляційний суд враховує висновки ЄСПЛ, викладені в рішенні від 21.01.1999 р. по справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

Відповідно до ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» висновки Європейського суду з прав людини є джерелом права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності достатніх правових підстав для задоволення позову в цій справі.

Отже, судом першої інстанції повно встановлено фактичні обставини справи та правильно визначено норми матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційна скарга Фонду гарантування вкладів фізичних осіб підлягає залишенню без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 липня 2020 року - без змін.

Розподіл судових витрат.

Судом апеляційної інстанції не здійснено зміни або скасування рішення суду, а тому, відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не піддягають.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 липня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлено 01.02.2021.

Головуючий суддя

Судді: