Справа № 169/559/20
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2021-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2021 рокуЛьвівСправа № 169/559/20 пров. № А/857/15984/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,

суддів Гінди О.М., Мікули О.І.,

з участю секретаря Ратушної М.І.,

представника відповідача Філюка С.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції у Волинській області на рішення Турійського районного суду Волинської області від 12 листопада 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Волинської області Голіча Віктора Мечеславовича, Державної екологічної інспекції у Волинській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

суддя в 1-й інстанції Тітівалов Р.К.,

час ухвалення рішення 12.11.2020 року,

місце ухвалення рішення смт. Турійськ,

дата складання повного тексту рішення 17.11.2020 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся з адміністративним позовом до державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Волинської області Голіча Віктора Мечеславовича (далі відповідач 1), Державної екологічної інспекції у Волинській області (далі відповідач 2) про скасування постанови № 000901 від 06.04.2020 року, винесеної відповідачем 1, якою позивача притягнуто до відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 47 КУпАП, та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 510 гривень.

Рішенням Турійського районного суду Волинської області від 12 листопада 2020 року позов задоволено. Постанову про накладення адміністративного стягнення № 000901 від 06.04.2020 року, винесену відповідачем 1, якою притягнуто до відповідальності позивача за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 47 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 (п`ятсот десять) гривень, скасовано і закрито справу про адміністративне правопорушення. У задоволенні адміністративного позову до відповідача 1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач 2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про відмову в задоволенні позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що факт самовільного користування позивачем надрами підтверджується оскаржуваною постановою, а сплата позивачем штрафу свідчить про визнання ним вини у вчиненні правопорушення. Крім того, позивачем пропущено строк звернення до суду з позовом, а тому такий мав бути залишений без розгляду, на чому наголошувала інспекція. Факт скасування оскаржуваної постанови з підстав недоведення вини позивача позбавить відповідача 2 можливості звернення до суду про стягнення збитків, заподіяних державі.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав, просить рішення Турійського районного суду Волинської області скасувати та прийняти постанову, якою позов задовольнити повністю.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлявся про час і місце розгляду справи, і оскільки його явка в суді апеляційної інстанції не є обов`язковою, апеляційний розгляд справи проведено у його відсутності.

При цьому, колегія суддів відхиляє клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи, оскільки колегія суддів обмежена процесуальними строками розгляду даної категорії справ, явка позивача чи його представника в суді апеляційної інстанції не є обов`язковою, і існує можливість розглянути справу на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що 06.04.2020 року відповідачем 1 складено протокол про адміністративне правопорушення № 001085, в якому зазначено, що позивач порушив вимоги ст.ст. 4, 16, 18, 19 Кодексу України Про надра.

На підставі вказаного протоколу, 06.04.2020 року відповідачем 1 винесено постанову № 000901, якою визнано позивача винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 47 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу.

У постанові вказано, що позивач на земельній ділянці, що знаходиться біля с. Верба Володимир-Волинського району на території Оваднівської ОТГ і належить ОСОБА_2 на праві приватної власності, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, здійснював самовільне користування надрами місцевого значення, а саме: забір піску екскаватором, номерний знак НОМЕР_1 , чим порушив ст. 65 Кодексу України Про надра.

Судом першої інстанції як підставу скасування оскаржуваної постанови зазначено недоведеність факту вчинення позивачем правопорушення.

Апеляційний суд погоджується з такими мотивами та висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно ст. 47 КУпАП самовільне користування надрами, укладення угод, які в прямій чи прихованій формі порушують право власності на надра, - тягнуть за собою накладення штрафу на громадян у розмірі від десяти до тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від тридцяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно приписів ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Ст. 280 КпАП України визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідач 2 зазначає, що оскаржувана постанова виносилась на підставі матеріалів, що надійшли від Володимир-Волинського ВП ГУНП у Волинській області, зокрема, протоколу огляду місця події від 19.03.2020 року, рапорту слідчого від 19.03.2020 року, якими встановлено факт вчинення правопорушення.

Згідно протоколу огляду вбачається, що об`єктом огляду є земельна ділянка з кадастровим номером :00:001:0575, що належить ОСОБА_2 . Під час огляду виявлено ями різної глибини (від 2 до 5 метрів). Біля ями стояв трактор марки КРАЗ.

Проте в протоколі не вказано, за допомогою яких засобів проводилось вимірювання глибини ям, вказано лише про проведення фотографування.

Згідно фототаблиці, доданої до протоколу огляду, на ній зображено загальний вигляд земельної ділянки, яка має інший кадастровий номер - 07205844:00:001:0572, та належить іншій особі ОСОБА_2 , на що вірно звернув увагу суд першої інстанції.

Такі ж відомості містяться і в рапорті поліцейського від 19.03.2020 року.

Відповідач 1, запрошений слідчим для огляду, жодних вимірів не проводив, тільки пояснив, що земельна ділянка використовується не за призначенням.

Аналіз зазначених документів, на підставі яких відповідач 1 виніс оскаржувану постанову, не дає жодних підстав дійти висновку про вчинення позивачем самовільного користування надрами, оскільки документи є суперечливими.

Крім того, згідно з витягами з Державного земельного кадастру про земельну ділянку та з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності земельна ділянка, площею 2 га, кадастровий номер :00:001:0575, що знаходиться на території Овадніської сільської ради Володимир-Волинського району, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства належить ОСОБА_2 .

Позивачем укладено із власником земельної ділянки - ОСОБА_2 договір про надання послуг № 2-1, зокрема, щодо очищення земельної ділянки та її технічної рекультивації.

Колегія суддів зазначає, що посилання відповідачів на оскаржувану постанову як на беззаперечний доказ вчинення позивачем правопорушення є помилковим, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Апеляційний суд не може погодитись з твердженням відповідачів про беззаперечне встановлення вини позивача, оскільки наданими суду доказами така не вбачається.

Заперечення відповідача що скасування оскаржуваної постанови позбавить інспекцію можливості подати позов про відшкодування збитків, завданих державі колегія суддів не бере до уваги, оскільки неналежне встановлення/невстановлення відповідачами осіб, винних у порушенні природоохоронного законодавства не може покладати тягар відшкодування завданих збитків на будь-яку особу.

Доводи відповідача про необхідність залишення позову без розгляду не заслуговують на увагу, оскільки як вбачається з матеріалів справи, оскаржувана постанова винесена 06.04.2020 року та адміністративний позов подано 15.04.2020 року (згідно накладної). За таких обставин у суду першої інстанції не було підстав вважати, що строки звернення позивачем пропущено.

Факт доставки конверта з позовом до суду аж у листопаді 2020 року не може ставитись у вину позивачеві, який добросовісно скористався своїм правом на оскарження.

Відповідно до повідомлення Товариства з обмеженою відповідальністю «PONY EXPRESS» № 12/06/2020 від 06.10.2020 року, відправлення за накладною № 27-4951-9355 зареєстроване у внутрішній базі Товариства з обмеженою відповідальністю «PONY EXPRESS», дата прийняття відправлення 15.04.2020 року, відправник - позивач , дата доставки відправлення 14.07.2020 року, отримувач секретар Турійського районного суду Волинської області Федорук О.І. Причини тривалої доставки поштового відправлення пов`язані із запровадженням в Україні карантину.

Закон не забороняє проведення оплати поштових відправлень третіми особами за дорученням відправників, а тому суд не погоджується з твердженням відповідача 2, що оплата відправлення іншою особою викликає сумнів щодо намірів позивача.

Витребування інших доказів на вимогу відповідача 2 суд не вважає доцільним, а намагання відповідача 2 обгрунтувати апеляційну скаргу фактом пропуску позивачем строку звернення до суду, а не наданням належних доказів вчинення позивачем правопорушення та законності дій відповідача 1, ставить під сумнів правомірність винесеної постанови. Крім того, в матеріалах справи наявна інформація про яку просить відповідач, і на думку колегії суддів, така додаткової деталізації не потребує.

Посилання скаржника на пояснення позивача не свідчать про визнання вини останнім, оскільки з пояснень чітко вбачається, що на виконання договору, укладеного з власником земельної ділянки було проведено роботи по очищенню ділянки від стихійного звалища сміття, яке було там закопано. Суду не надано доказів, що позивачем добувався саме пісок, тобто здійснювалось користування надрами, а не проводилось очищення земельної ділянки. Жодними належними та допустимими доказами факт протиправності дій позивача не доведено.

Крім того, доводи відповідача 2 про те, що сплата позивачем штрафу беззаперечно свідчить про визнання ним вини у вчиненні правопорушення є безпідставними і на увагу не заслуговують, оскільки обов`язок доведення правомірності рішення покладається саме на відповідача - суб`єкта владних повноважень, а суд не може дійти до висновку про наявність вини позивача лише через те, що останнім сплачено штраф.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.

Враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції у Волинській області слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 272,286,308,310,316,321,322,325 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Турійського районного суду Волинської області від 12 листопада 2020 року у справі № 169/559/20 без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя А. Р. Курилець
судді О. М. Гінда
О. І. Мікула
Повне судове рішення складено 27 січня 2021 року