Справа № 420/2567/20
Суддя: Шевцова Н.В.
Дата ухвалення: 2021-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

28 січня 2021 року
м. Київ
справа № 420/2567/20
адміністративне провадження № К/9901/1726/21
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Шевцової Н.В.,
суддів: Данилевич Н.А., Кашпур О.В.
перевірив касаційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 липня 2020 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 09 грудня 2020 року у справі №420/2567/20 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дії та стягнення,
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:
- визнати протиправними дії відповідача щодо виплати не в повному обсязі індексації грошового забезпечення позивача за період з 01.12.2015 по 14.05.2019 включно;
- стягнути з відповідача на користь позивача індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 14.05.2019 включно з урахуванням січня 2008 року та березня 2018 року як базових місяців в сумі 128085,64 грн з урахуванням відрахувань.
10 липня 2020 року рішенням Одеського окружного адміністративного суду, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 09 грудня 2020 року, позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 код ЕДРПОУ НОМЕР_2 ) щодо виплати у повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 іпн НОМЕР_3 ) за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 року.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_2 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 року.
В решті позовних вимог відмовити.
На зазначені рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду представником військової частини НОМЕР_1 адвокатом Пудлінською Л.І. подано касаційну скаргу, яку зареєстровано у Верховному Суді 16 січня 2021 року.
Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Згідно з частиною першою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Водночас, пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
У свою чергу, за змістом пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема справи у спорах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України "Про запобігання корупції" займають відповідальне та особливо відповідальне становище.
Предметом розгляду даної справи є протиправність дій відповідача щодо невиплати в повному обсязі індексації грошового забезпечення з урахуванням січня 2008 року та березня 2018 року як базових місяців.
Суди попередніх інстанцій установили, що ОСОБА_2 у період з 28.02.2015 по 14.05.2019 проходив військову службу у лавах Збройних Сил України у військовій частині НОМЕР_1 . 14 травня 2019 року відповідно до витягу із наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій службі) капітана-лейтенанта ОСОБА_2 , начальника служби захисту інформації та криптології-помічник начальника штабу військової частини НОМЕР_1 з 14.05.2019 виключено із списків особового складу частини та усіх видів забезпечення.
Отже, позивач є військовослужбовцем та не відноситься до категорії службових осіб, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище у розумінні примітки до статті 50 Закону України Про запобігання корупції. Згідно з останньою під службовими особами, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище, в цій статті розуміються, зокрема військові посадові особи вищого офіцерського складу, якими в силу частини другої статті 5 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу є військовослужбовці зі званнями: генерал-майор, контр-адмірал, генерал-лейтенант, віце-адмірал, генерал-полковник, адмірал, генерал армії України.
Оскаржуючи судові рішення, прийняті у справі незначної складності, відповідач у касаційній скарзі зазначає про наявність підстав, передбачених підпунктами "а"-"г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, за яких оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій підлягають перегляду в касаційному порядку.
А саме, у касаційній скарзі відповідач вказує, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практик, оскільки рішення за результатами розгляду даного спору має прямий та безпосередній вплив на фінансову безпеку та стабільність країни.
Суд касаційної інстанції відхиляє зазначені доводи касаційної скарги з огляду на те, що наведені відповідачем в касаційній скарзі обставини є загальними і в обґрунтування вказаного твердження відповідач жодним чином не обґрунтував в чому саме полягає фундаментальне значення цієї справи для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розумінні та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин.
Крім того, у касаційній скарзі відповідач зазначає, що позбавлений можливості спростувати обставини, встановлені оскарженими судовими рішеннями, при розгляді іншої справи.
Суд відхиляє такі доводи відповідача з огляду на те, що в обґрунтування вказаного твердження представник відповідача не навів та не обґрунтував, при розгляді яких саме справ позбавлений можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, та яким чином ці обставини впливають на вирішення спору у конкретній іншій справі.
Відповідач зазначає, що справа становить значний суспільний інтерес, так як рішення за результатами розгляду даного спору має прямий та безпосередній вплив на фінансову безпеку та стабільність країни, а також має виняткове значення для відповідача з огляду на наслідки, які може спричинити виконання оскаржуваних судових рішень.
Твердження заявника касаційної скарги, що справа становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу, не підтверджені належними доказами та не обґрунтовані обставинами, які б виділяли вимоги скаржника у цій справі в якусь особливу категорію спорів або свідчили про наявність заінтересованості необмеженої кількості осіб в результатах розгляду саме цієї справи.
Також у касаційній скарзі відповідач наголошує, що суд першої інстанції не відносив цю справу до справ незначної складності та призначив справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.
Пунктом 1 частини шостої статті 12 КАС України до справ незначної складності віднесено справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України "Про запобігання корупції" займають відповідальне та особливо відповідальне становище законодавцем.
До публічної служби належить також і державна служба, в тому числі, проходження військової служби (стаття 2 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу).
Отже, віднесення даної справи до справ незначної складності визначається приписами КАС України, а не судом.
Таким чином, оскаржуючи судові рішення, прийняті у справі незначної складності, відповідач у касаційній скарзі не довів підстав, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, за яких оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій підлягають перегляду в касаційному порядку.
Інші, наведені у касаційній скарзі доводи та мотиви не дають підстав для висновку, що судові рішення, постановлені у зазначеній справі, можливо віднести до випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
Отже, характер спірних правовідносин, предмет і категорія спору, коло учасників спірних правовідносин, правозастосовна практика, що складалася з приводу спорів цієї категорії, відсутність ознак, які відрізняють цю касаційну скаргу від інших, дають підстави вважати, що судові рішення, які ухвалені у справі за позовом ОСОБА_2 , як у справі незначної складності, розглянутій за правилами спрощеного позовного провадження, не підлягають касаційному оскарженню.
Суд ураховує позицію, висловлену Європейським Судом з прав людини (далі - ЄСПЛ) в ухвалі від 09 жовтня 2018 року, щодо неприйнятності заяви у справі "Азюковська проти України" (заява №26293/18), в якій заявником оскаржувалася відмова суду касаційної інстанції у відкритті касаційного провадження у зв`язку з віднесенням справи до категорії справ незначної складності. Так, ЄСПЛ указав, що застосування критерію малозначності у цій справі було передбачуваним, справа розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця не продемонструвала наявності інших виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Зважаючи на те, що оскаржувані судові рішення ухвалені у справі, яка процесуальним законом віднесена до категорії справ незначної складності, а з наведених у касаційній скарзі мотивів й доданих до неї матеріалів не вбачається наявності передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України виняткових обставин, у відкритті касаційного провадження у даній справі необхідно відмовити.
На підставі викладеного, керуючись пунктом 2 частини п`ятої статті 328, пунктом 1 частини першої статті 333 КАС України, Суд
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 липня 2020 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 09 грудня 2020 року у справі №420/2567/20 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дії та стягнення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Н.В. Шевцова
Судді Н.А. Данилевич
О.В. Кашпур