Справа № 420/13115/20
Суддя: Бойко О.Я.
Дата ухвалення: 2021-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Бойко О.Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним і скасування рішення №35 від 15.06.2020 р. та зобов`язати пенсію за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в середньому на одну застраховану особу з якої сплачені страхові внески за три календарні роки, звернення за призначенням пенсії; призначити доплату за понаднормовий стаж позивача та виплатити різницю пенсії з урахуванням проведених сум з 10.06.2020 р., вирішив адміністративний позов задовольнити.

І. Суть спору:

Позивач, ОСОБА_1 звернулася до Одеського окружного адміністративного суду із позовом до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому просила суд:

(1).Визнати протиправним і скасувати рішення №35 від 15.06.2020 р. Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (, адреса: вул. Канатна,83 м. Одеса,65012) про перерахунок пенсії.

(2).Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОККП НОМЕР_1 ) з моменту звернення , 10 червня 2020 р., пенсію за віком на умовах і в порядку, передбаченому Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачені страхові внески за три календарні роки, які передували року звернення за призначенням пенсії; призначити доплату за понаднормовий стаж позивача у розмірі 1 відсоток мінімального розміру пенсії за віком, встановленого на момент звернення позивача; виплатити різницю пенсії з урахуванням проведених сум з 10 червня 2020 року.

ІІ. Аргументи сторін

(а) Позиція позивача

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила наступне.

Позивачу відповідно до заяви від 12.09.2008 р. було призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 12.09.2008 р. довічно.

В зв`язку з виходом на роботу на посаду вчителя та відповідної заяви від 04.09.2015 р. виплату пенсії позивачу за вислугу років було припинено.

З 10.06.2020 р. відповідно до заяви позивача у зв`язку із досягненням нею пенсійного віку виплату пенсії поновлено на підставі ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідач за червень 2020 р. нарахував та виплатив позивачу пенсію у розмірі 1846,76 грн., за липень-жовтень по 2638,22 грн.

17.09.2020 р. представник позивача надіслав відповідачу заяву за вих. №199 в якій просив:

-призначити позивачу пенсію із застосуванням показника середньої місячної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії 7763,17 грн., тобто за 2017-2019 роки з урахуванням проведених виплат;

-при обрахунку пенсії позивача призначити доплату за понаднормовий стаж з 01.06.2020 р. 1% від 1639 грн. за кожен рік понаднормового стажу, всього за 9 років понаднормового стажу -147,42 грн., а за 01.07.2020 р. по 1% від 1712,00 грн., всього 154,08 грн. з доплатою за минулий період.

Відповідач листом від 22.09.2020 р. за №1500-0314-8/69799 у задоволенні фактично відмовив позивачу у перерахунку пенсії.

Також в листі №1500-0314-8/69799 зазначено, що на підставі поданої у червні 2020 р. заяви позивача, у зв`язку із досягненням пенсійного віку, передбаченого ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» виплату пенсії поновлено, переведено з пенсії за вислугу років на пенсію за віком та при перерахунку в червні 2020 р. застосовано середній розмір заробітної плати за 2014-2015 роки, що становить 4888,83 грн.

(б) Позиція Відповідача

22.12.2020 р. від відповідача через канцелярію суду надійшов відзив, в якому у задоволенні позову просив відмовити, з підстав викладених у відзиві.

07.09.2015 р. виплату пенсії за вислугу років позивачу припинено на підставі заяви від 04.09.2015 р. на час роботи за спеціальністю вчителя початкових класів, що дає право на призначення пенсії за вислугу років.

10.06.2020 р. позивач звернулася до Головного управління з заявою щодо проведення перерахунку пенсії та переведення з пенсії призначеної за вислугою років на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з досягненням пенсійного віку.

Рішенням Головного управління від 15.06.2020 р. позивача переведено на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пенсію позивача було розраховано при страховому стажі 39 років 10 місяців 8 днів, розмір пенсії за віком (ст.27) (6369,51 х 0,39833-2537,17 грн., доплата за понаднормовий стаж (ст.28 ч.1 аз.2) (9 років) 96,66 грн. підвищення у зв`язку із зростанням середньої зрп. -4,40 грн., розмір пенсії з надбавками встановлено у розмірі 2638,23 грн.

Відповідач зазначив, що при переведені з одного виду пенсії на інший застосуванню підлягає показник середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії, а тому розраховуючи пенсію позивача за віком Головне управління вірно застосувало показник середньої заробітної плати за 2014-2016 роки як це передбачено Законом №1058.

Головним управлінням розглянуто заяву представника позивача та надано обґрунтовану відповідь яка викладена у листі від 22.09.2020 р. №1500-0314-8/69799. Так у листі зазначено, що при переведенні позивача з пенсії за вислугу років на пенсію за віком відповідно до Закону №1058 застосуванню підлягає осучаснений показник середньої заробітної плати за 2014, 2015, 2016 р., що становить 4888,83 грн..

Таким чином, Головне управління не порушувало прав позивача.

ІІІ. Процесуальні дії у справі

01.12.2020 р. суд ухвалою прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідно до п.10 ч.1 ст.4 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Справу суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

IV. Обставини, встановлені судом

Так, суд встановив, що позивачу відповідно до заяви від 12.09.2008 р. було призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 12.09.2008 р. довічно.

07.09.2015 р. виплату пенсії за вислугу років позивачу припинено на підставі заяви від 04.09.2015 р. на час роботи за спеціальністю вчителя початкових класів, що дає право на призначення пенсії за вислугу років.

10.06.2020 р. позивач звернулася до Головного управління з заявою щодо проведення перерахунку пенсії та переведення з пенсії призначеної за вислугою років на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з досягненням пенсійного віку.

Рішенням Головного управління від 15.06.2020 р. позивача переведено на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідач за червень 2020 р. нарахував та виплатив позивачу пенсію у розмірі 1846,76 грн., за липень-жовтень по 2638,22 грн.

17.09.2020 р. представник позивача надіслав відповідачу заяву за вих. №199 в якій просив:

-призначити позивачу пенсію із застосуванням показника середньої місячної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії 7763,17 грн., тобто за 2017-2019 роки з урахуванням проведених виплат;

-при обрахунку пенсії позивача призначити доплату за понаднормовий стаж з 01.06.2020 р. 1% від 1639 грн. за кожен рік понаднормового стажу, всього за 9 років понаднормового стажу -147,42 грн., а за 01.07.2020 р. по 1% від 1712,00 грн., всього 154,08 грн. з доплатою за минулий період.

Відповідач листом від 22.09.2020 р. за №1500-0314-8/69799 у задоволенні фактично відмовив позивачу у перерахунку пенсії.

Також в листі №1500-0314-8/69799 зазначено, що на підставі поданої у червні 2020 р. заяви позивача, у зв`язку із досягненням пенсійного віку, передбаченого ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» виплату пенсії поновлено, переведено з пенсії за вислугу років на пенсію за віком та при перерахунку в червні 2020 р. застосовано середній розмір заробітної плати за 2014-2015 роки, що становить 4888,83 грн.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

V. Джерела права та висновки суду

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст.2 Закону України «Про пенсійне забезпечення» за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Відповідно до ст.52 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають: окремі категорії працівників авіації та льотно-випробного складу; робітники локомотивних бригад і окремі категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітені; водії вантажних автомобілів, безпосередньо зайнятих в технологічному процесі на шахтах, у рудниках, розрізах і рудних кар`єрах на вивезенні вугілля, сланцю, руди, породи; механізатори (докери-механізатори) комплексних бригад на вантажно-розвантажувальних роботах у портах, а також плавсклад морського, річкового флоту і флоту рибної промисловості (крім суден портових, що постійно працюють на акваторії порту, службово-допоміжних, роз`їзних, приміського і внутріміського сполучення); працівники експедицій, партій, загонів, дільниць і бригад, безпосередньо зайняті на польових геологорозвідувальних, пошукових, топографо-геодезичних, геофізичних, гідрографічних, гідрологічних, лісовпорядних і розвідувальних роботах; робітники і майстри (у тому числі старші майстри), безпосередньо зайняті на лісозаготівлях і лісосплаві, включаючи зайнятих на обслуговуванні механізмів і обладнання; деякі категорії артистів театрів та інших театрально-видовищних підприємств і колективів відповідно до пункту "ж" статті 55; працівники освіти, охорони здоров`я, а також соціального забезпечення, які в будинках-інтернатах для престарілих та інвалідів і спеціальних службах безпосередньо зайняті обслуговуванням пенсіонерів та інвалідів, відповідно до пункту "е" статті 55; спортсмени відповідно до пункту "є" статті 55.

Позивач працювала в галузі освіти на посадах вчителя.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (Закон № 1058-ІV) визначено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати:

1) пенсія за віком;

2) пенсія по інвалідності;

3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Водночас, ст. 9 Закону № 1058-ІV не передбачено такого виду пенсії, як пенсія за вислугу років.

Частиною 2 вказаною статті визначено, що за рахунок коштів накопичувальної системи пенсійного страхування, що обліковуються на накопичувальних пенсійних рахунках Накопичувального фонду або на індивідуальних пенсійних рахунках у відповідних недержавних пенсійних фондах - суб`єктах другого рівня системи пенсійного забезпечення, здійснюються такі пенсійні виплати, як довічні пенсії і одноразова виплата.

Статтею 10 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування визначено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

За приписами ч. 2 ст. 40 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп -заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується ПФУ за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Ск -сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз 1 + Кз 2 + Кз 3 + ... + Кз n); К -страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 45 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами ПФУ.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в ч. 1 ст. 40 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Суд зазначає, що аналіз наведених норм свідчить про те, що ч. 3 ст. 45 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Суд зазначає, що позивач отримувала пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії.

За призначенням пенсії відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування позивач звернувся вперше та за результатами розгляду заяви позивача про призначення пенсії за віком відповідно приписів вказаного Закону.

Суд встановив, що відповідач здійснив переведення з пенсії позивача за вислугу років на пенсію за віком в межах норм одного нормативно-правового акту Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Проте як, пенсія за віком позивачу мала бути призначена вперше з 10.06.2020 р. на підставі ст.26 цього Закону. Частиною першої цієї статті Закону передбачено, що «особи мають право на, призначення пенсії за, віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року». В абзаці 3 цієї частини статті зазначено, що до досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на- пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 59 років - які народилися з 1 квітня 1960 року по 30 вересня- 1960 року.». І зазначене право було використано Позивачем.

Відповідно до додатку 3 Порядку подання та оформлення. документів для призначенню (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 № 13- 1), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 р. за № 1566/11846, в пам`ятці пенсіонеру органами Пенсійного фонду України має бути зазначено нагадування: «Переведення з одного виду пенсії на інший провадиться з дня подання заяви з усіма необхідними документами. Пенсіонерам після досягнення пенсійного віку рекомендуємо звернутися до органів Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком»

Зазначене твердження цілком очевидно підтверджує необхідність призначення пенсії за віком після отримання будь-якої іншої пенсії за нормами законів України, окрім Закону №1058- IV, в межах якого має здійснюватися переведення з одного виду пенсії на інший (т.з. перехід «з виду на вид»).

В даному випадку відбулось не переведення позивача з одного виду пенсії на інший, а саме з пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» на пенсію за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а фактично призначення пенсії за Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

При вирішенні даної адміністративної справи суд враховує викладені Верховним Судом України у постанові від 29 листопада 2016 року у справі № 133/476/15-а (№ 21-6331а15), висновки, а саме, що у випадку призначення особі пенсії за вислугу років відповідно до Закону № 1788-XII, який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а в подальшому при виявленні такою особою бажання отримувати пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-IV, має місце саме призначення пенсії за віком, а не переведення згідно частини третьої статті 45 Закону № 1058-IV. Вказана правова позиція Верховного Суду України підтримана Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 876/5312/17.

Таким чином, враховуючи висновки Верховного Суду, суд вважає, що відповідачем протиправно не застосовано в спірних правовідносинах норми ч. 3 ст. 45 Закону № 1058-ІV та позивач має право на призначення пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників у галузі економіки України за три календарні роки, що передують року звернення.

Зазначений правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 31 січня 2019 року по справі № 639/2751/17.

Отже, для призначення пенсії у 2020 р. позивачу, має застосовуватися показник середньої заробітної плати працівників у галузі економіки України за три календарні роки, що передують року звернення.

Щодо позовної вимоги про доплату за понаднормовий час, суд зазначає наступне.

Відповідно до абз.2 ст.28 Закону № 1058-IV встановлено: за кожний повний рік страхового стажу понад 35 років чоловікам і 30 років жінкам пенсія за віком збільшується на 1 відсоток розміру пенсії, обчисленої відповідно до статті 27 цього Закону, але не більш як на 1 відсоток мінімального розміру пенсії за віком, передбаченого абзацом першим цієї частини. Наявний в особи понаднормовий страховий стаж не може бути обмежений.

Рішенням Головного управління від 15.06.2020 р. позивача переведено на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пенсію позивача було розраховано при страховому стажі 39 років 10 місяців 8 днів, розмір пенсії за віком (ст.27) (6369,51 х 0,39833-2537,17 грн., доплата за понаднормовий стаж (ст.28 ч.1 аз.2) (9 років) 96,66 грн. підвищення у зв`язку із зростанням середньої зрп. -4,40 грн., розмір пенсії з надбавками встановлено у розмірі 2638,23 грн.

Однак, суд не погоджується з розрахунком відповідача, оскільки позивач вперше звернувся до ПФУ у червні 2020 р. Відповідно до Закону України «Про держбюджет на 2020 р.», мінімальна пенсія за віком з 01.01.2020 р. становить 1638,00 грн. з 01.07.2020 р. 1712,00 грн., а за 01.12.2020 р. -1769,00 грн. Отже з моменту призначення пенсії вірно було б обліковувати 9% (за кожний рік понаднармового стажу) з 1638 грн.= 147,42 грн., з 01.07.2020 р. 9% від 1712,00 грн. = 154,08 з 01.12.2020 р. 9% від 1769,00 грн. = 159,21 грн.

Таким чином з огляду на вищевикладене суд робить висновок, що рішення №35 від 15.06.2020 р., яким перераховано пенсію позивачу є протиправним та належить до скасування.

Для належного захисту позивача суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОККП НОМЕР_1 ) з моменту звернення , 10 червня 2020 р., пенсію за віком на умовах і в порядку, передбаченому Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачені страхові внески за три календарні роки, які передували року звернення за призначенням пенсії; призначити доплату за понаднормовий стаж позивача у розмірі 1 відсоток мінімального розміру пенсії за віком, встановленого на момент звернення позивача; виплатити різницю пенсії з урахуванням проведених сум з 10 червня 2020 року.

Згідно з ст. 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Згідно з ч.2 статті 77 КАС України: « В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача».

Враховуючи викладене вище, суд робить висновок, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та належать до задоволення.

VI. Судові витрати

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем до суду надано дублікат квитанції №0.0..1 від 16.11.2020 року про сплату судового збору за подання адміністративного позову у розмірі 1681,60 грн.

Суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача суму сплаченого ним судового збору у розмірі 1681,60 грн. з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань.

Щодо позовної вимоги про відшкодування витрат на правничу допомогу з відповідача на користь позивача у розмірі 6000,00 грн. суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Питання, що стосуються витрат на професійну правничу допомогу, регулюються ст. 134 КАС України. Відповідно до ч.2 цієї статті за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

За змістом ч.3 ст.134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч.4 ст.134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Таким чином, зі змісту вказаних норм вбачається, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права. Що стосується часу, витраченого фахівцем в галузі права, то зі змісту вказаних норм процесуального права можна зробити висновок, що достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, яка саме кількість часу витрачена на відповідні дії.

Вказана позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 13.12.2018 року у справі №816/2096/17.

Витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 № 5076-VI (далі Закон №5076-VI).

Відповідно до ч.3 ст.4 Закону №5076-VI адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

Згідно з п.1, 2, 6 ч.1, ч.2 ст.19 Закону №5076-VI видами адвокатської діяльності є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.1 Закону №5076-VI інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Частиною 3 ст.30 Закону №5076-VI встановлено, що при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Крім вищезазначеного закону, порядок оплати праці адвоката регулюється Правилами адвокатської етики, затверджених 09.06.2017 року з`їздом адвокатів України.

Так відповідно до статті 28 Правил адвокатської етики - формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту є гонорар.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання), розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Отже, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. При цьому суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Згідно з ч.5 ст.134 КАС України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч.5 ст.134 КАС України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч.6 ст.134 КАС України).

Крім того, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись (ч.9 статті 139 КАС України).

Таким чином, у Кодексі адміністративного судочинства закладені критерії оцінки як співмірності витрат на оплату послуг адвоката (адекватності ціни за надані адвокатом послуги відносно складності та важливості справи, витраченого на ведення справи часу тощо), так і критерій пов`язаності цих витрат із веденням справи взагалі (пов`язаності конкретних послуг адвоката із веденням саме цієї судової справи, а не іншої справи).

Частиною 7 ст.139 КАС України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Так, підставою для відшкодування витрат на правову допомогу є, зокрема, наявність належних та допустимих доказів взаємозв`язку між сплаченими позивачем адвокату коштами та наданою йому правовою допомогою на підставі відповідного договору, який стосується безпосередньо підготовки процесуальних документів та супроводження даної судової справи.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої було винесене судове рішення у справі, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Суд встановив, що між позивачем (замовник) та Адвокатом ОСОБА_2 укладено договір про надання правової допомоги б/н від 09.11.2020 року (а.с.33).

13.11.2020 р. складено акт про виконання робіт, в якому зазначено, що вартість юридичних послуг складає 6000,00 грн.

Оплата підтверджена розрахунковою квитанцією №206955 від 13.11.2020 р. у розмірі 6000,00 грн. (а.с.38).

З огляду на те, що предметом розглядуваного спору, є справа незначної складності, обсяг наданих послуг адвокатом, виходячи з критерію розумності, пропорційності, співмірності розподілу витрат на професійну правничу допомогу та те, що заявлена сума до відшкодування витрат на правничу професійну допомогу є неспівмірною з вимогами, які заявлені у позовній заяві, суд вважає, що розмір вказаних витрат має бути зменшений до 3000,00 гривень.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

На підставі викладеного, керуючись, ст.ст. 2,77,139, 244-246 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

1Адміністративний позов задовольнити.

2.Визнати протиправним і скасувати рішення №35 від 15.06.2020 р. Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (, адреса: вул. Канатна,83 м. Одеса,65012) про перерахунок пенсії.

3.Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОККП НОМЕР_1 ) з моменту звернення , 10 червня 2020 р., пенсію за віком на умовах і в порядку, передбаченому Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачені страхові внески за три календарні роки, які передували року звернення за призначенням пенсії; призначити доплату за понаднормовий стаж позивача у розмірі 1 відсоток мінімального розміру пенсії за віком, встановленого на момент звернення позивача; виплатити різницю пенсії з урахуванням проведених сум з 10 червня 2020 року.

4.Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (, вул. Канатна 83, м. Одеса, 65012) різницю між фактично отриманою та перерахованою в новому розмірі ОСОБА_3 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) пенсією за віком з 21.05.2019 року відповідно до ч.2 ст.40 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за три календарні роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком 6 188,89 грн., з урахуванням виплачених за цей період сум пенсії.

5.Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (ЄРДПОУ 20987385) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати: судовий збір 1681(одна тисяча шістсот вісімдесят),60 грн., та витрати на правничу допомогу 3000 (три тисячі),00 грн.

6. Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з частиною першою статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду подається протягом тридцяти днів. Якщо розглянуто справу в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до п.15.5 ч.1 розділу VІІ «Перехідні положення» КАС України через Одеський окружний адміністративний суд до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

7. Позивач- ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 .

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, адреса: вул. Канатна,83 м. Одеса, 65012; .

Суддя О.Я. Бойко

.