Справа № 440/3501/20
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2021-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2021 р. Справа № 440/3501/20
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Мінаєвої О.М.,

Суддів: Кононенко З.О. , Калиновського В.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 30.09.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Н.І. Слободянюк, м. Полтава, повний текст складено 30.09.20 року у справі № 440/3501/20

за позовом ОСОБА_1

до Полтавського зонального відділу військової служби правопорядку Міністерства оборони України , ІНФОРМАЦІЯ_1

про визнання бездіяльності протиправною та стягнення середнього заробітку,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до Полтавського зонального відділу військової служби правопорядку Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив суд:

- визнання протиправною бездіяльність Полтавського зонального відділу військової служби правопорядку Міністерства оборони України щодо непроведення повного розрахунку при звільненні ОСОБА_1 ;

- стягнення з Полтавського зонального відділу військової служби правопорядку Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 47466,37 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період 16 серпня 2019 року по 27 грудня 2019 року.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 30.09.2020 у справі № 440/3501/20 зазначений позов залишено без розгляду.

Позивач, не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить оскаржувану ухвалу скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження її розгляду.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає доводи щодо поважності причин пропуску строку для звернення до суду з адміністративним позовом.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до витягу з наказу начальника Полтавського зонального відділу військової служби правопорядку Міністерства оборони України (по стройовій частині) №196 від 28 вересня 2016 року (а.с. 81) військовослужбовця військової служби за контрактом молодшого сержанта ОСОБА_1 , призначено наказом першого заступника начальника Генерального штабу Збройних Сил України (по особовому складу) №280-РС від 22 вересня 2016 року на посаду кухаря господарської групи взводу забезпечення Полтавського ЗВ ВСП МО України, з 28 вересня 2016 року зараховано до списків особового складу відділу на всі види забезпечення і вважати таким, що з 28 серпня 2016 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків.

Позивач звернувся до начальника Полтавського зонального відділу ВСП Міністерства оборони України із рапортом (вх.№3403 від 16 серпня 2019 року) (а.с.78), в якому зазначив, що справу та посаду кухаря господарської групи взводу забезпечення Полтавського ЗВ ВСП МО України здав, претензій до керівництва Полтавського ЗВ ВСП не має.

Згідно витягу з наказу начальника Полтавського зонального відділу військової служби правопорядку Міністерства оборони України (по стройовій частині) №174 від 16 серпня 2019 року (а.с. 82) військовослужбовця військової служби за контрактом молодшого сержанта ОСОБА_1 , кухаря господарської групи взводу забезпечення Полтавського ЗВ ВСП Центрального управління Військової служби правопорядку (по м. Києву і Київській області), на підставі наказу начальника Полтавського зонального відділу Військової служби правопорядку (по особовому складу) №9-РС від 18 липня 2019 року, звільнено з військової служби у запас відповідно до пункту другого частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" за підпунктом "а" (у зв`язку із закінченням строку контракту), з 16 серпня 2019 року виключено зі складу відділу та знято з всіх видів забезпечення. Грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно не отримував. Розрахунок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно ОСОБА_1 належить здійснити через ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року № 178 в сумі 8576,10 грн.

Відповідно до довідки №18 про вартість речового майна, що належить до видачі молодшому сержанту ОСОБА_1 №15/18 від 08 липня 2019 року (а.с.46, 141-142), позивачу підлягало видачі 26 предметів на суму 8576,10 грн.

Згідно з довідкою акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" №SP1LDD058N732HC7 від 30 червня 2020 року (а.с. 43) та платіжного доручення від 27 грудня 2019 року (а.с. 146) компенсацію за неотримане речове майно у сумі 8576,10 грн виплачено позивачу 27 грудня 2019 року.

02.06.2020 року позивач звернувся до Полтавського зонального відділу військової служби правопорядку Міністерства оборони України із заявою, в якій просив виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 16 серпня 2019 року по 27 грудня 2019 року (а.с.47).

Листом ІНФОРМАЦІЯ_1 №12/271 від 22 червня 2020 року повідомлено позивача про те, що компенсацію за неотримане речове майно йому виплачено відразу після надходження коштів від Міністерства оборони України. Крім того, згідно приписів частини другої статті 9 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" компенсація за неотримане речове майно не входить до складу грошового забезпечення військовослужбовців, оскільки закупівля речового майна здійснюється незалежно від виплати грошового забезпечення і лише при незабезпеченні військовослужбовця речовим майном відповідно до пункту 7 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №178 від 16 березня 2016 року, здійснюється виплата цієї грошової компенсації. Тобто компенсація за неотримане речове майно не є складовою заробітної плати, а тому на неї не розповсюджуються вимоги статей 116, 117 Кодексу законів про працю України (а.с. 48).

Не погодившись з бездіяльністю Полтавського зонального відділу військової служби правопорядку Міністерства оборони України щодо невиплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Приймаючи ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем без поважних причин попущено встановлений ч. 5 ст. 122 КАС України строк звернення до адміністративного суду.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

У відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Відповідно до ч. 3 ст. 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Згідно з ч. 4 ст. 9 КАС України суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Вищенаведені правові положення свідчать, що питання дотримання позивачем строку звернення з позовом з`ясовується судом на стадії відкриття провадження у справі, і якщо пропуск такого строку для суду є очевидним, такий позов підлягає залишенню без руху. Втім, законодавець допускає ймовірність виявлення судом факту недотримання строку звернення до суду і після відкриття провадження у справі, внаслідок чого позов може бути залишений без розгляду. При цьому приписи статті 123 КАС України передбачають право особи подати заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду з наведенням поважних причин такого пропуску.

Колегія суддів вважає, що таке право особи має бути реалізоване шляхом проведення судом підготовчого судового засідання з метою з`ясування відповідної позиції позивача з приводу пропуску ним строку звернення до суду з наданням йому можливості навести поважні причини такого пропуску.

Разом з тим, в силу положень глави 10 КАС України "Розгляд справ за правилами спрощеного позовного провадження" підготовче засідання при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження не проводиться.

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що у разі виникнення питання про залишення позову без розгляду після відкриття провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження, то вирішення вказаного питання не видається за можливе без виклику сторін.

Разом з тим, в межах даної справи, суд першої інстанції в ухвалі про відкриття провадження у справі вирішив проводити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження, але, виявивши факт пропуску позивачем строку звернення до суду, не вчинив дій щодо з`ясування позиції позивача з даного приводу шляхом проведення судового засідання з викликом сторін або переходу до розгляду справи в порядку загального позовного провадження та проведення підготовчого судового засідання.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про порушення судом першої інстанції положень частини 4 статті 9, частини 3 статті 123 КАС України.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 10 червня 2020 року у справі № 620/1715/19.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, враховує вказані висновки Верховного Суду щодо застосування норм права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що позовна заява залишена без розгляду неправомірно, а висновки суду першої інстанції в оскаржуваній ухвалі суперечать нормам процесуального права.

У відповідності до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 320 КАС України підставою для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Відповідно до ч. 3 ст. 312 КАС України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала прийнята з порушенням норм процесуального права та підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 311, 312, 315, 320, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 30.09.2020 у справі № 440/3501/20 скасувати.

Справу № 440/3501/20 за позовом ОСОБА_1 до Полтавського зонального відділу військової служби правопорядку Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та стягнення середнього заробітку направити до Полтавського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя О.М. Мінаєва
Судді З.О. Кононенко В.А. Калиновський