Справа № 140/17598/20
Суддя: Денисюк Руслан Степанович
Дата ухвалення: 2021-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у забезпеченні позову

29 січня 2021 року ЛуцькСправа № 140/17598/20
Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Денисюка Р.С., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Торчинської селищної ради про визнання протиправними та скасування рішень,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Торчинської селищної ради про визнання протиправними та скасування рішень від 22.05.2020 № 50/67 Про надання дозволу на розробку детального плану території; від 11.11.2020 № 55/58 Про затвердження детального плану території земельної ділянки; від 11.11.2020 № 55/61 Про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 16.01.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі, ухвалено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

27.01.2021 позивачем подано заяву про забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення Торчинської селищної ради від 11.11.2020 № 55/61 Про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

В обґрунтування необхідності забезпечення позову позивач зазначає, що йому з 2016 року на праві приватної власності належить цілісний майновий комплекс будівель та споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Однак, при зверненні із заявою про затвердження детального плану території земельної ділянки площею 16,0000 га, виявилося, що на частину із цієї земельної ділянки Торчинською селищною радою, за зверненням ТзОВ «Агідель», було виготовлено та затверджено детальний план земельної ділянки площею 2,4100 га для будівництва інкубаторію в АДРЕСА_1 також право оренди на яку виставляється на земельних торгах.

Тому, з метою недопущення порушення його прав та запобігання передачі частини земельної ділянки, на яку позивач розробляє детальний план та на якій розташований комплекс будівель і споруд, що належать йому на праві приватної власності, ОСОБА_1 просить забезпечити позов шляхом зупинення дії рішення Торчинської селищної ради від 11.11.2020 № 55/61 Про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Заяву про забезпечення позову розглянуто судом без повідомлення учасників справи на підставі частини першої статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Заява позивача про забезпечення позову не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 150 КАС України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Отже, суд може забезпечити позов лише за наявності двох підстав, а саме: ускладнення або неможливість виконання рішення суду чи відновлення порушених прав позивача внаслідок невжиття заходів забезпечення позову та очевидна протиправність рішення, яким порушуються права, свободи та інтереси особи, що звернулась до суду.

Водночас, згідно з частиною першою статті 151 КАС України позов може бути забезпечено: зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Частиною другою цієї статті визначено, що суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

З наведеного слідує, що заходи забезпечення позову мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами. Обов`язок доведення підстав для вжиття заходів забезпечення позову покладається на заявника (пункт 3 частини першої статті 152 КАС України). Суд при вирішенні питання про забезпечення позову має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позову, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Забезпечення позову здійснюється з метою гарантування виконання судового рішення у разі задоволення позовних вимог та спрямоване на те, щоб не допустити настання незворотних наслідків щодо відновлення порушеного права.

Отже, заходи забезпечення позову застосовуються судом лише у виключних виняткових випадках за наявності для цього умов та підстав, передбачених процесуальним законом, при цьому такі заходи повинні відповідати критеріям адекватності та співмірності.

Викладене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, наведеною у постановах від 21.11.2018 у справі №826/8556/17, від 25.04.2019 у справі №826/10936/18, від 29.01.2020 у справі №640/9167/19.

Предметом спору в даній справі є, зокрема, рішення Торчинської сільської ради від 11.11.2020 № 55/61, згідно з яким надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не ОСОБА_2 , а Торчинській сільській раді, право оренди на яку виставляється на земельних торгах для будівництва інкубаторію площею 2,4100 га в смт Торчин. Також вирішено Торчинській селищній раді укласти договір на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та погодити його в порядку передбаченому статтями 123, 186 Земельного кодексу України.

Так, згідно з усталеною практикою Верховного Суду, виходячи зі змісту норм земельного законодавства, які встановлюють механізм та процедуру звернення осіб до органів місцевого самоврядування з питань надання земельних ділянок, вбачається, що надання відповідного дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є одним з етапів погодження і оформлення документів, які відповідно до вимог законодавства є необхідними для прийняття компетентним органом рішення про набуття громадянами земель у власність. Саме по собі отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність.

З урахуванням наведеного, суд вважає необґрунтованими та безпідставними доводи позивача, що внаслідок виконання оспорюваного рішення органу місцевого самоврядування він буде позбавлений права власності на комплекс будівель та споруд та права власності на земельну ділянку на якій вони розміщені, оскільки спірне рішення не зумовлює переходу права власності на земельну ділянку.

Отже, виходячи із змісту поданого клопотання та доводів, наведених заявником у його обґрунтування, суд приходить до висновку що заявником не наведено обставин, за яких в разі невжиття заходів забезпечення позову буде істотно ускладнено чи унеможливлено виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

При цьому суд зазначає, що правовий інститут забезпечення позову має застосовуватися лише у виключних випадках та за умови існування обґрунтованої небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам особи до ухвалення рішення в адміністративній справі, або у випадках, якщо захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

На цьому етапі судом не встановлено ознак очевидної протиправності оскаржуваного рішення відповідача. Водночас, вказана обставина підлягає встановленню під час судового розгляду справи по суті.

З врахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для забезпечення позову, оскільки відсутні підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся. Отже, в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову слід відмовити.

Керуючись статтями 150-154, 248 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Торчинської селищної ради про визнання протиправними та скасування рішень відмовити.

Ухвала набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 256 КАС України та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Р.С. Денисюк