Справа № 280/6465/20
Суддя: Артоуз Олеся Олександрівна
Дата ухвалення: 2021-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

12 січня 2021 року (о 13 год. 15 хв.)Справа № 280/6465/20 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Артоуз О.О.,

за участю секретаря Поліщука Я.В.,

позивача ОСОБА_1

представника позивача Єрмоленко Л.В.

представника відповідача Орловської Л.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя. вул.Матросова, 29, ) про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення грошового забезпечення,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області (далі - відповідач), відповідно до якої просить визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Запорізькій області від 17.08.2020 №311 о/с "По особовому складу" про звільнення зі служби майора поліції ОСОБА_1 ; поновити майора поліції ОСОБА_1 на посаді старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Більмацького відділення поліції Бердянського відділу поліції та зобов`язати Головне управління Національної поліції в Запорізькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу починаючи з 18 серпня 2020 року по день поновлення на посаді.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що в період з 15.08.1997 по 06.11.2015 проходив службу в органах внутрішніх справ, в період з 07.11.2015 по 17.08.2020 - в органах поліції. 03.08.2020 позивачем було подано керівництву Головного управління Національної поліції в Запорізькій області рапорт про звільнення його зі служби в поліції за власним бажанням. В подальшому, 15 серпня 2020 року позивачем було подано рапорт про залишення раніше поданого рапорту про звільнення зі служби в поліції без розгляду у зв`язку з бажанням і далі проходити службу в органах Національної поліції України. На підставі рапорту від 03.08.2020 наказом Головного управління Національної поліції в Запорізькій області від 17.08.2020 №311 о/с "По особовому складу" майора поліції ОСОБА_1 , старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Більмацького відділення поліції Бердянського відділу поліції відповідно до п. 7 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" (за власним бажанням) звільнено з 17 серпня 2020 року зі служби в поліції. У період з 15.08.2020 по 03.09.2020 позивач перебував на стаціонарному лікуванні. 27.08.2020 він звернувся з запитом до відповідача про отримання інформації стосовно його звільнення, поставивши ряд питань. На звернення позивача, відповідачем надано відповідь від 27.08.2020 зі змісту якої вбачається, що рапорт з проханням не розглядати раніше поданий рапорт про звільнення зі служби в Національній поліції України за власним бажанням уважно розглянутий, проте скасування Наказу №311 за ініціативи позивача можливо було здійснити до фактичного його підписання та реєстрації. Позивач не погоджується з наказом Головного управління Національної поліції в Запорізькій області від 17.08.2020 №311 о/с "По особовому складу" про звільнення його зі служби в поліції, вважає наказ протиправним та таким, що порушує його права. Оскаржуваний наказ видано відповідачем до закінчення строку визначеного п.68 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затверджене постановою Кабінету Міністрів України № 114 від 29.07.1991, відтак є протиправним та порушує його права. Оскільки при винесенні спірного наказу відповідачем не було з`ясовано наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків та позивач звільнений під час його тимчасової непрацездатності, звільнення позивача є неправомірним, що є підставою для скасування спірного наказу про звільнення позивача та поновлення його на раніше займаній посаді. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. З урахуванням викладеного просить позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач позов не визнав, надав до суду відзив на адміністративний позов (вх. №48598 від 13.10.2020), зазначив, що позивач виявив бажання звільнитись зі служби в поліції, відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» за п.7 ч.І ст. 77. Підставою став рапорт ОСОБА_1 від 03.08.2020, в якому просив звільнити з органів Національної поліції з 17.08.2020 за власним бажанням у зв`язку з тим, що втратив інтерес до служби. Від проходження ВЛК, Позивач відмовився. 04.08.2020 начальником СКЗ Бердянського ВП ГУНП в Запорізькій області, майором поліції ОСОБА_2 було проведено бесіду стосовно звільнення ОСОБА_1 15.08.2020 позивач повторно подав рапорт, в якому виявив бажання звільнитись зі служби в поліції, у зв`язку з втратою інтересу до служби. 15.08.2020 ОСОБА_1 подав рапорт про не розгляд рапорту, щодо звільнення зі служби. 15.08.2020 ОСОБА_1 подав рапорт, що з 15.08.2020 перебуває на стаціонарному лікуванні в Більмацькому ЦРА у кардіологічному відділенні. Також, позивачем було подано рапорт, що в день звільнення 17.08.2020 у відпустці чи на лікарняному не перебував. Керуючись ч.2 ст. 38 КЗпП України, керівництвом ГУНП в Запорізькій області було розглянуто причину звільнення позивача, а саме втрату інтересу до служби, як поважну, та керуючись дискреційними повноваженнями, та було задоволено у строк зазначений позивачем. Також, ОСОБА_1 зазначив, що його звільнено зі служби в поліції під час перебування на лікарняному, при цьому, відповідно до ч. 3 ст 40 КЗпП України в період тимчасової непрацездатності працівника, не допускається звільнення з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, таким чином законодавством не заборонено звільнити працівника за власним бажанням під час перебування його на лікарняному. Відповідно до поданих рапортів про звільнення ОСОБА_3 , зауважує, що втрата інтересу до проходження служби в органах Національної поліції - є поважною причиною, оскільки відповідно до ст. 62 поліцейський під час виконання покладених на поліцію повноважень є представником держави, а відповідно до дискреційних повноважень керівника, данні рапорти були розглянуті, та приняте рішення про звільнення позивача зі служби в органах Національної поліції. З урахуванням викладеного просить у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою судді від 18.09.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначено на 20.10.2020 з викликом сторін.

Протокольною ухвалою суду від 20.10.2020 підготовче засідання по справі відкладено на 12.11.2020.

Протокольною ухвалою суду від 12.11.2020 підготовче засідання по справі відкладено на 24.11.2020.

Ухвалою суду від 24.11.2020 провадження у справі зупинено для надання сторонам часу для примирення до 10.12.2020. Крім того, вирішено питання щодо виклику у судове засідання осіб у якості свідків інспектора сектору кадрового забезпечення Бердянського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_4 ( АДРЕСА_2 ); ОСОБА_13 - заступника начальника управління - начальника відділу комплектування УКЗ та ОСОБА_5 - інспектора відділу комплектування УКЗ.

10.12.2020 протокольними ухвалами суд поновлено провадження у справі, закрито підготовче провадження, справу призначено до сужового розгляду в той же день. За результатами розгляду справи судове засідання відкладено до 22.12.2020.

У зв`язку з перебуванням судді Запорізького окружного адміністративного суду Артоуз О.О. у відпустці з 22.12.2020 по 06.01.2021 (довідка №02-35/21/03 від 11.01.2021) розгляд справи перенесено на 12.01.2021.

12.01.2021 у судовому засідання представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити, представник відповідача проти задоволення позову заперечував у повному обсязі, просив у задоволенні позову відмовити. 12.01.2021 судом проголошено вступну і резолютивну частини судового рішення.

Вислухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, судом встановлено наступне.

Як слідує з матеріалів адміністративного позову ОСОБА_1 з 15.08.1997 прийнятий на службу в органах внутрішніх справ. 06.11.2015 звільнений з органів з внутрішніх справ України. З 07.11.2015 прийнятий на службу до поліції. 17.08.2020 звільнений зі служби в поліції згідно наказу ГУ НП в Запорізькій області від 17.08.2020 №311 о/с.

Згідно наказу Головного управління Національної поліції в Запорізькій області від 17.08.2020 №311 о/с «По особовому складу» відповідно до п.7 частини першої статті 77 Закону України «Про національну поліцію» звільнити зі служби в поліції майора поліції ОСОБА_1 , старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Більмацького відділення поліції Бердянського відділу поліції, з 17.08.2020. Підстава: рапорт ОСОБА_1 від 03.08.2020; подання начальника Бердянського ВП від 14.08.2020; довідка УЛМТЗ ГУНП від 14.08.2020 №88.

Не погодившись з прийнятим наказом 17.08.2020 №311 о/с «По особовому складу» ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України, визначаються Законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII (далі - Закон України №580-VIII).

За приписами статті 1 Закону України №580-VIII Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

Згідно статті 77 Закону України №580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється:

1) у зв`язку із закінченням строку контракту;

2) через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції;

3) за віком - у разі досягнення встановленого для нього цим Законом граничного віку перебування на службі в поліції;

4) у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів;

5) через службову невідповідність;

6) у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України;

7) за власним бажанням;

8) у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій);

9) у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі;

9-1) у зв`язку з наявністю реального чи потенційного конфлікту інтересів, який має постійний характер і не може бути врегульований в інший спосіб;

10) у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення, а також рішенням суду про визнання його активів або активів, набутих за його дорученням іншими особами або в інших передбачених статтею 290 Цивільного процесуального кодексу України випадках, необґрунтованими та їх стягнення в дохід держави;

11) у зв`язку з набуттям громадянства або підданства іншої держави.

Днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення.

День звільнення вважається останнім днем служби.

Як зазначено у якості підстав для звільнення в оскаржуваному наказі стали рапорт ОСОБА_1 від 03.08.2020; подання начальника Бердянського ВП від 14.08.2020; довідка УЛМТЗ ГУНП від 14.08.2020 №88.

На вимогу суду рапорт ОСОБА_1 від 03.08.2020 суду не наданий.

Також, представником відповідача надано подання начальника Більмацького ВП Бердянського ВП ГУНП в Запорізькій області від 17.08.2020, в якому зазначено, що 03.08.2020 старший оперуповноважений сектор кримінальної поліції Більмацького ВП Бердянського ВП ГУНП в Запорізькій області майор поліції ОСОБА_1 подав рапорт про звільнення з Національної поліції за власним бажанням. Також, 17.08.2020 вказане подання підписано з висновком старших начальників: т.в.о. заступника начальника Головного управління - начальника кримінальної поліції ГУ НП в Запорізькій області підполковником поліції В. Чернета та начальником УКЗ ГУНП в Запорізькій області підполковником поліції Ю.Ромашовим.

Подання начальника Бердянського ВП від 14.08.2020 суду не надано.

Як слідує з матеріалів справи, згідно документів, що надані відповідачем в обґрунтування правомірності прийняття оскаржуваного рішення, судом встановлено, що ОСОБА_1 подано на ім`я начальника ГУНП в Запорізькій області рапорт без дати, відповідно до якого просить звільнити його з органів Національної поліції з 17.08.2020 за власним бажанням у зв`язку з тим, що втратив інтерес до служби. Від проходження ВЛК відмовляється, але ввважає свій стан здоровя незадовільний. Рапорт містить резолюцію начальника ГУНП в Запорізькій області генерала поліції третього рангу Лушпієнка М. «УКЗ/До опрацювання».

Також, матеріали відзиву містить Рапорт ОСОБА_1 від 15.08.2020, що поданий на ім`я начальника ГУНП в Запорізькій області, відповідно до якого просить звільнити його з органів Національної поліції з 17.08.2020 за власним бажанням у зв`язку з тим, що втратив інтерес до служби. Від проходження ВЛК відмовляється, але вважає свій стан здоров`я незадовільний. Рапорт містить резолюцію начальника ГУНП в Запорізькій області генерала поліції третього рангу Лушпієнка М. «УКЗ/До наказу/15.08.2020». Вказний рапорт містить відмітку реєстрації: «4415/15.08.2020/1»

Також, відповідачем надано Рапорт ОСОБА_1 без дати, що поданий на ім`я начальника ГУ НП в Запорізькій області, відповідно до якого повідомляє, що на день звільнення, а саме на 17.08.2020 у відпустці чи на лікарняному не перебуває. Вказаний рапорт не містить резолюцій та відміток щодо реєстрації.

15.08.2020 ОСОБА_1 подано рапорт на ім`я начальника ГУНП в Запорізькій області Лушпієнка М., відповідно до якого просить не розглядати рапорт щодо його звільнення зі служби в поліції у зв`язку з тим, що бажає продовжити службу в поліції на займаній посаді. Рапорт містить резолюцію посадової особи «ознайомлений/15.08.2020/підпис» Також, рапорт містить відмітки реєстрації «4441/17.08.2020/1», «1695/18.08.2020».

15.08.2020 ОСОБА_1 на ім`я Більмацького ВП Бердянського ВП ГУНП в Запорізькій області майору поліції Василю Заярському, відповідно до якого доповідає, що з 15.08.2020 він перебуває на стаціонарному лікуванні в Більмацькій ЦРЛ у кардіологічному відділенні. Рапорт містить резолюцію «ознайомлений/15.08.2020/підпис»

27.08.2020 за вих. №3984/05/3-20 Головним управлінням Національної поліції в Запорізькій області «Про надання відповіді» повідомлено ОСОБА_1 про те, що рапорт з проханням не розглядати раніше поданий рапорт про звільнення зі служби в Національній поліції України за власним бажанням уважно розглянутий керівництвом ГУНП в Запорізькій області. Відповідно до п.7 частини першої статті 77 Закону України «Про національну поліцію» наказом ГУНП в Запорізькій області від 17.08.2020 №311 о/с на підставі поданого рапорту звільнено зі служби в Національній поліції України з 17.08.2020. Скасування зазначеного наказу за його ініціативою можливо було здійснити до фактичного його підписання та реєстрації.

Також, судом досліджено лист Головного управління Національної поліції в Запорізькій області від 14.09.2020 №М-193/3/01/6-20 «Про надання відповіді», відповідно до якого на запит ОСОБА_1 повідомлено, що рапорт з проханням звільнити зі служби в поліції за власним бажанням надійшов до ГУ НП в Запорізькій області 15.08.2020 (вх. №4415), який був задоволений шляхом видання наказу ГУ НП в Запорізькій області від 17.08.2020 №311 о/с. Рапорт з проханням не розглядати раніше поданий рапорт про звільнення зі служби в поліції за вланим бажанням надійшов до ВДЗ ГУНП в Запорізькій області 17.08.2020 (вх. №4441), а до УКЗ ГУНП в Запорізькій області 18.08.2020 (вх. №1695), тобто після реалізації рапорту шляхом видання наказу. Керуючись частиною другою статті 38 КЗпП України, керівництвом ГУНП в Запорізькій області було розглянуто причину звільнення, зазначену в рапорті від 15.08.2020, а саме втрату інтересу до служби як поважну, та керуючись своїми дискреційними повноваженнями, задоволено вищезазначений рапорт у трок, що прохався.

На виконання вимог суду щодо надання доказів по справі, представником відповідача надано лист Головного управління Національної поліції України в Запорізькій області від 19.11.2020 №5082/3/01/6-20, що наданий на запит відділу правового забезпечення ГУНП в Запорізькій області щодо звільнення ОСОБА_1 , відповідно до якого зазначено, що в УКЗ ГУНП відсутня інформація стосовно особи, яка приймала рапорт ОСОБА_1 про звільнення його зі служби в поліції від 03.08.2020. Одночасно повідомлено, що 15.08.2020 ОСОБА_1 подав рапорт на ім`я начальника Головного управління Національної поліції в Запорізькій області про свій намір звільнитися зі служби в поліції за власним бажанням в присутності підполковника поліції ОСОБА_13 , заступника начальника управління - начальника відділу комплектування УКЗ, підполковника поліції Плахотного Артема Павловича, старшого оперуповноваженого сектору спеціальної поліції Дніпровського відділу поліції (станом на 15.08.2020 проходив на посаді заступника начальника управління - начальника відділу інспекції з особового складу УКЗ) та капітана поліції ОСОБА_5 , інспектора відділу комплектування УКЗ, який був зареєстрований 15.08.2020 відділом документального забезпечення ГУНП в Запорізькій області. Вищевказаний рапорт поданий ОСОБА_1 за власним бажанням без будь-якого тиску. Також повідомлено, що рапорт ОСОБА_1 про залишення без розгляду рапорту про його звільнення зареєстрований 17.08.2020 відділом документального забезпечення ГУНП. Стосовно особи, яка приймала даний рапорт, інформація в УКЗ не має. Зазначено, що в УКЗ відсутні відомості про звернення ОСОБА_1 щодо здійснення на ного тиску з оку праівників Більмацького відділення поліції Бердянського відділу поліції чи Головного управління Національноїх поліції в Запорізькій області при поданні рапорту про звільнення 15.08.2020.

Під час судового розгляду справи судом досліджено Журнал реєстрації вхідних документів Управління кадрового забезпечення Т.2 (інв. №764), відповідно до якого 18.08.2020 за порядковим номером 1695 зареєстровано документ за №4441/17.08 від ВДЗ, а саме рапорт ст.о.у. СКР Більмацького ВП ОСОБА_1 щодо продовження служби. Вказаний документ передано на виконання «Семіразовій» під особистий підпис. Документ виконано за вих. №3984/27.08.

Згідно реєстраційної картки на документ №4441/20 від 17.08.2020, відповідно до якого міститься відмітка про виконання відділом УКЗ 16.09.2020.

Досліджуючи подані документи, судом встановлено, що матеріалами справи непідтверджено документально обставини, що стали підставою для прийняття оскаржуваного наказу, оскільки особова справа позивача не містить рапорту від 03.08.2020 та подання начальника Бердянського ВП від 14.08.2020.

Також у судовому засіданні досліджено особову справу ОСОБА_1 , яка не містить опису. Вказана справа містить рапорт ОСОБА_1 про звільнення з відрізаною нижньою частиною аркуша, що не містить дат. Також справа містить рапорт аналогічного змісту з реєстраційною відміткою. Крім того, справа містить рапорти ОСОБА_1 про повідомлення про перебування на лікуванні без реєстраційної відмітки та рапорт з проханням продовжити службу з реєстраційною відміткою від 18.08.2020.

З метою з`ясування фактичних обставин поданого рапорту судом у якості свідків було допитано інспектора сектору кадрового забезпечення Бердянського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_4 ; ОСОБА_13 - заступника начальника управління - начальника відділу комплектування УКЗ та ОСОБА_5 - інспектора відділу комплектування УКЗ.

Допитаний у якості свідка заступник начальника управління кадрового забезпечення - начальника відділу комплектування УКЗ ОСОБА_13 у судовому засіданні 10.12.2020 пояснив наступне, що реєстрація рапортів, що надходять до відділу здійснюється лише за бажанням особи, що подає рапорт. Зазначає, що рапорт про звільнення ОСОБА_14 написав в суботу 15.08.2020. Рапорт щодо бажання продовжувати проходити службу до відділу надійшов 18.08.2020. На питання розбіжності в датах та документах, що містяться в особовій справі, а також щодо розбіжності інформації в реєстраційних картках на вхідні документи надати пояснення не зміг. Щодо рапорту від 03.08.2020, що зазначений у наказі про звільнення позивача, надати пояснення не зміг. Підставою для звільнення стали рапорт без дати та рапорт від 15.08.2020. Щодо розбіжності дат та відповідальної особи, шо його склала, в поданні, що зазначений в наказі про звільнення як підстава зазначає, що це є технічною помилкою.

Представник відповідача в додаткові пояснення вказаного свідка зазначив, що рапорт про звільнення, що написаний без дат і є тим самим рапортом від 03.08.2020.

Допитаний у якості свідка інспектор відділу комплектування УКЗ ОСОБА_5 у судовому засіданні 10.12.2020 пояснив, що ОСОБА_1 прибув з ОСОБА_15 для подання рапорту про звільнення у вихідний день в суботу 15.08.2020. В той час він перебував у службовому кабінеті один. З приводу формування особової справи зазначив, що здійсненням її формування здійснюється окремим кадровим працівником. Обов`язкова реєстрація рапортів відсутня, здійснюється за бажанням працівника. Особисту участь у підготуванні наказу про звільнення не приймав.

Допитаний у якості свідка інспектор сектору кадрового забезпечення Бердянського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_4 у судовому засіданні 10.12.2020 пояснив наступне. Підстави звільнення позивача йому не відомі. Рапорт про бажання продовжувати службу в поліцію та рапорт про перебування на лікарняному було подано ОСОБА_1 15.08.2020, які в понеділок 17.08.2020 було ним особисто відвезено до Головного управління. Перед реєстрацією вказаних рапортів з ними були ознайомлені посадові особи кадрової служби, зокрема, ОСОБА_13 . Іншою інформацією не володіє.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з приписів частини другої статті 2 КАС України, відповідно до яких у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (частина друга статті 77 КАС України).

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України, визначаються Законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII (далі - Закон України №580-VIII).

За приписами статті 1 Закону України №580-VIII Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

Суд зазначає, що до правовідносин щодо звільнення поліцейського зі служби в поліції та припинення служби в поліції за власним бажанням застосовуються положення статті 38 Кодексу законів про працю України (ст. 38 - розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, з ініціативи працівника).

Це зумовлено тим, що на даний час строки подачі рапортів поліцейських про звільнення зі служби в поліції за власним бажанням та їх розгляду керівниками органів, підрозділів, закладів та установ поліції, яким дозволено видавати накази по особовому складу, не врегульовані ні Законом «Про Національну поліцію», ні іншим нормативно-правовим актом з питань проходження служби.

Процедура звільнення поліцейського зі служби в поліції та припинення служби в поліції за власним бажанням реалізується відповідно до положень ст. 38 Кодексу законів про працю України.

Відповідно до вказаної статті працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.

Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

При цьому, відповідно до частини третьої статті 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Як слідує з наданих та досліджених у судовому засіданні документів, судом встановлено, що відповідачем не надано на підтвердження документів, що стали підставою для видання оскаржуваного наказу. Крім того, судом встановлено та підтверджено поясненнями свідків, що рапорт про бажання продовжувати службу в органах поліції було подано 15.08.2020 та безпосередньо передано до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області 17.08.2020, тобто до видання наказу про звільнення. Також, позивачем 15.08.2020 було вчасно проінформовано безпосереднього керівника про перебування на лікарняному.

При цьому судом не беруться до уваги вхідні реєстраційні дані документів, що надані суду як підстави для звільнення, оскільки вони не були зазначені в наказі про звільнення та їх реєстрація була здійснена у вибірковому порядку з порушенням строків такої реєстрації, що підтверджено поясненнями свідків.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, відповідно до частини другої статті 77 КАС України, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. У справах щодо застосування суб`єктом владних повноважень чи створення ним загрози застосування негативних заходів впливу до позивача (звільнення, примушування до звільнення, притягнення до дисциплінарної відповідальності, переведення, атестація, зміна умов праці, відмова в призначенні на вищу посаду, зменшення розміру заробітної плати тощо) у зв`язку з повідомленням ним або його близькими особами про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою обов`язок доказування, що прийняті рішення, вчинені дії є правомірними і не були мотивовані діями позивача чи його близьких осіб щодо здійснення цього повідомлення, покладається на відповідача.

Так, у судовому засіданні 12.01.2020 представником позивача надано письмову пояснення по справі, відповідно до яких зазначає, що 10.12.2020 під час виклику свідків та їх допиту, представнику ГУНП в Запорізькій області стало відомо про інскування невідповідності посади та дати подання, що стало підставою для звільнення позивача. Згідно з наказом №426 о/с від 13.12.2020 частково змінено пункти наказу ГУНП від 17.08.2020 №311 о/с в частині зазначення подання як підстави звільнення зі служби в поkіції майора ОСОБА_1 , старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Більмацького відділення поліції Бердянського відділу поліції. Вважати підставою подання начальника Більмацького ВП Бердянського ВП від 17.08.2020. Підстава рапорт т.т.о. начальника УКЗ ГУНП від 12.10.2020. До вказаних письмових пояснень додано витяг з наказу від 13.10.2020 №426 о/с.

Суд вказаний наказ не приймає як доказ, оскільки був наданий після закінчення підготовчого провадження та містить зміну підстав звільнення у зв`язку зі з`ясованими обставинами під час розгляду справи. Таким чином, станом на день звільнення позивача зі служби у відповідача відсутні документи, що стали підставою для звільнення, відтак оскаржуваний наказ є необґрунтованим та безпідставним, такким, що винесено з грубим порушенням законодавства.

Відповідно до частин першої та другої статті 235 Кодексу законів про працю України передбачено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

З аналізу вказаної норми суд зазначає, що час вимушеного прогулу працівника повинен бути оплаченим лише за умови встановлення факту незаконного звільнення особи.

Суд зауважує, що відповідно до правової позиції Верховного Суду України від 09.12.2015 у справі № 6-2123цс15, вимушеним прогулом є час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати. Аналогічного висновку дійшов ВС у постанові від 13.11.2019 у справі № 587/2365/15-а.

Відповідно до ст. 94 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

На виконання даної норми Закону наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 року № 260 затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам .вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання.

Відповідно до пункту 6 вказаного Порядку поліцейським, звільненим зі служби в поліції, а потім поновленим на службі у зв`язку з визнанням звільнення незаконним, за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачуються всі види грошового забезпечення (в тому числі премія), які були їм визначені на день звільнення. Підставою для нарахування та виплати грошового забезпечення є наказ керівника органу поліції про поновлення особи на службі або скасування наказу про його звільнення.

Аналогічні вимоги містить ст. 235 КЗпП України, відповідно до якої у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Таким чином, належним способом, захисту є зобов`язання відповідача поновити позивача на посаді старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Більмацького відділення поліції Бердянського відділу поліції з 17.08.2020 та провести нарахування та виплату грошового забезпечення позивача за час вимушеного прогулу починаючи з 18 серпня 2020 року, оскільки позивача звільнено із займаної посади з 17 серпня 2020 року, тобто останнім робочим днем є 17.08.2020.

Відповідно до Довідки від 09.12.2020 №2352/12/01-2020 середньомісячне грошове забезпечення ОСОБА_1 складає 14292,21 грн., середньоденне грошове забезпечення складає 468,60 грн.

Враховуючи, що період вимушеного прогулу з 18.07.2020 по 12.01.2020 складає 147 календарних днів, відтак підлягає стягненню за рахунок відповідача грошове забезпечення за час вимушеного прогулу у сумі 69352,00 грн. з врахуванням сум податків та зборів.

З урахуванням вимог статті 371 КАС України рішення суду в частині поновлення на посаді ОСОБА_1 та присудження виплати грошового забезпечення у розмірі 14058 грн. 00 коп., у межах суми стягнення за один місяць допустити до негайного виконання.

Частиною першою статті 9 КАС України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (стаття 90 КАС України).

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовній вимоги підлягають задоволенню.

18.12.2020 представником позивача подано клопотання про стягнення витрат а професійну правничу допомогу, відповідно до якого просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5250 грн.

Представник відповідача заперечив щодо стягнення вказаних витрат.

Частиною першою ст.132 КАС України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до вимог ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Як слідує з матеріалів справи, 07.09.2020 між адвокатом Єрмоленко Лілією Володимирівною та ОСОБА_1 укладено Договір №275/35-1/20 про надання правової (професійної правничої) допомоги (далі - Договір).

15.12.2020 між сторонами Договору підписано Акт прийому-передачі наданих послуг, відповідно до якого адвокат прийняв на себе зобов`язання здійснити правову допомогу Клієнту у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування наказу Головного управління Національної поліції в Запорізькій області від 17.08.2020 №311 о/с «По особовому складу» про звільнення зі служби, а клієнт зобов`язався сплатит адвокату гонрар з розрахунку 700 грн. за одну годину по наданню правової допомоги. Адвокат надав наступну правову допомогу:

вивчення фактичних обставин спору, ознайомлення з документами, надання консультації клієнту щодо захисту його прав та інтересів у спірних правовідносинах, узгодження правової позиці - 700 грн. (1 год.);

аналіз законодавства, що регулює спірні правовідносини, вивчення судової практики у спірних правовідносинах, складання позовної заяви - 1400 грн. (2 год.);

ознайомлення з відзивом відповідача та аналіз наданих копій документів - 700 грн. (1 год.);

участь у судових засіданнях 12.11.2020, 10.12.2020 - 1050 грн. (1,5 год.);

участь у судовому засіданні 22.12.2020 700 грн. (1 год.);

складання процесуальних документів (клопотання про виклик свідків, клопотання про зупинення розгляду справи, заява про стягнення витрат на правничу допомогу з додатками) - 700 грн. (1 год.), всього 5250 грн.

Згідно квитанції до прибуткового касового ордеру №б/н від 15.12.2020 ОСОБА_1 сплачено адвокату гонорар у сумі 5250 грн.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» № 5076-VI від 05.07.2012 (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору;

Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 Закону № 5076-VI визначено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону № 5076-VI, видами адвокатської діяльності є, зокрема, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Аналіз наведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Таким чином, суд приходить до висновку, що витрати на правничу допомогу документально підтверджені та є обґрунтованими, відтак підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 9, 137, 139, 242-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя. вул.Матросова, 29, ) про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення грошового забезпечення задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Запорізькій області від 17.08.2020 №311 о/с «По особовому складу» про звільнення зі служби майора поліції ОСОБА_1 .

Поновити майора поліції ОСОБА_1 на посаді старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Більмацького відділення поліції Бердянського відділу поліції з 17.08.2020.

Стягнути з Головного Управління Національної поліції в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу у сумі 69352 грн.00 коп. з врахування сум податків та зборів.

Рішення суду в частині поновлення на посаді ОСОБА_1 та присудження виплати грошового забезпечення у розмірі 14058 грн.00 коп., у межах суми стягнення за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути з Головного Управління Національної поліції в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5250 грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 22.01.2021.

Суддя О.О. Артоуз