Справа № 215/1841/20
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2021-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

28 січня 2021 року м. Дніпросправа № 215/1841/20

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 червня 2020 року (суддя Царікова О.В.) у справі №215/1841/20 за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Криворізької міської ради про визнання бездіяльності протиправною і зобов"язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив:

1) визнати протиправною бездіяльність виконавчого комітету Криворізької міської ради, яка виявилася у порушенні правової форми розгляду заяви позивача від 09.10.2019 вх. 940 згідно ст.ст.18, 19, 29 ЗУ «Про звернення громадян», ч.ч.1, 2, 8 ст.11 ЗУ «Про державну службу» і правового порядку ст.ст.1, 3, 19, 22, ч.2 ст.28 Конституції України;

2) зобов`язати виконавчий комітет Криворізької міської ради протягом 15-ти днів надати зазначені документи згідно заяви від 09.10.2019 вх. 940;

3) визнати протиправною бездіяльність виконавчого комітету Криворізької міської ради, яка виявилась у не винесенні за результатами розгляду звернення від 09.10.2019 вх. 940 рішення, постанови, тобто правового акту;

4) визнати протиправною бездіяльність виконавчого комітету Криворізької міської ради, яка виявилася у порушенні права бути присутнім при розгляді заяви (запиту) від 09.10.2019 вх. 940;

5) визнати протиправною бездіяльність виконавчого комітету Криворізької міської ради, який не вжив заходів усунення причин, які породжують подання заяви від 09.10.2019 вх. 940.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2020 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору, позовну заяву залишено без руху та надано позивачу п`ятиденний строк з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання до суду:

- оригіналу документа про сплату судового збору за подання до суду адміністративного позову у розмірі 840,80 грн.;

- завіреної належним чином копії документа на підтвердження адміністративної процесуальної дієздатності позивача (паспорту чи іншого документу, що посвідчує особу позивача);

- копій всіх документів, які додаються до позовної заяви, відповідно до кількості учасників справи.

Копію ухвали про залишення позовної заяви без руху було направлено судом на адресу

позивача, втім зазначене поштове відправлення повернулось до суду з відміткою причин невручення «за закінченням терміну зберігання».

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 червня 2020 року позовну заяву, у зв`язку з не усуненням недоліків у встановлений судом строк, повернуто позивачу.

Не погодившись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати. В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на те, що копію ухвали про залишення позовної заяви без руху він не отримував. За позицією скаржника, судом під час вирішення питання про прийняття позовної заяви до розгляду не з`ясовані обставини щодо наявності у позивача пільг щодо сплати судового збору та належного майнового положення. Вказує на те, що має складний майновий стан та його річний дохід не дозволяє сплатити судовий збір у визначеному судом розмірі. Зазначає, що положеннями статті 43 КАС України не визначено обов`язок позивача надавати до суду копію паспорта. Зазначає, що йому присвоєний ідентифікаційний номер, який був зазначений у позові, видана довідка УПСЗН про отримання щомісячної компенсаційної виплати, що в свою чергу свідчить про дієздатність позивача.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Так, як вбачається з ухвали від 27.04.2020 підставами для залишення позовної заяви без руху стало те, що по-перше: позивачем не сплачено судовий збір за подання позовної заяви, а надані ним докази не є достатніми для звільнення позивача від такої сплати; по-друге: до матеріалів позовної заяви не долучено документів на підтвердження адміністративної процесуальної дієздатності ОСОБА_1 ; по третє: до позовної заяви не додано копій всіх документів, які додаються до позовної заяви, відповідно до кількості учасників справи (не надано додатків до позовної заяви для відповідача).

З такими підставами для залишення позовної заяви без руху, суд апеляційної інстанції в повній мірі не може погодитися, виходячі із наступного.

Так, в ухвалі про залишення позовної заяви без руху судом першої інстанції вказано на те, що позивачем до матеріалів позовної заяви не долучено документу на підтвердження своєї адміністративної дієздатності, а саме копії паспорта чи іншого документу, що посвідчує особу позивача.

Втім, суд апеляційної інстанції зазначає, що Кодексом адміністративного судочинства України не передбачено обов`язку надання особою доказів на підтвердження її адміністративної процесуальної дієздатності.

Тобто, неподання позивачем доказів на підтвердження його адміністративної процесуальної дієздатності в даному випадку, не може розглядатись як недолік позовної заяви і бути перешкодою для реалізації особою конституційного права доступу до правосуддя.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що статтями 160, 161 КАС України не передбачено долучення до позовної заяви документів, що посвідчують особу підписанта.

Відповідно до частини 2 статті 43 Кодексу адміністративного судочинства України здатність особисто здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки, у тому числі доручати ведення справи представникові (адміністративна процесуальна дієздатність), належить фізичним особам, які досягли повноліття і не визнані судом недієздатними, а також фізичним особам до досягнення цього віку у спорах з приводу публічно-правових відносин, у яких вони відповідно до законодавства можуть самостійно брати участь.

Судом встановлено, шо адміністративний позов подано та підписано особисто позивачем ОСОБА_1 , в матеріалах справи відсутні будь-які відомості про те, що позивач є неповнолітнім або недієздатним, тому на стадії вирішення питання щодо відкриття провадження у справі у суду першої інстанції не було обґрунтованих підстав для сумніву в тому чи здатний позивач особисто здійснювати свої адміністративні процесуальні права і обов`язки.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає вимогу суду першої інстанції щодо надання позивачем до суду документу на підтвердження своєї адміністративної дієздатності необґрунтованою та безпідставною.

Що стосується вимоги суду першої інстанції щодо надання позивачем копій всіх документів, які додані до позовної заяви, для відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.161 Кодексу адміністративного судочинства України до позовної заяви додаються її копії, а також копії доданих до позовної заяви документів відповідно до кількості учасників справи, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті.

Отже, нормами КАС України дійсно передбачена необхідність подання разом з оригіналом позовної заяви її копій, а також копій доданих до неї документів, для інших учасників справи.

Разом з тим, суд першої інстанції, пропонуючи позивачеві надати копії всіх документів, які додані до позовної заяви, для відповідача (задля подальшого їх направлення судом на адресу останнього у разі відкриття провадження у справі) не з`ясував чи є взагалі у відповідача потреба у таких документах з огляду на їх зміст.

Частиною 4 статті 161 КАС України передбачено, що позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Так, як свідчать матеріали справи, разом з позовною заявою позивачем надано, зокрема, заяву про звільнення від сплати судового збору разом з долученою до неї довідкою УПСЗН про отримання щомісячної компенсації; заяву про витребування доказів. Такі документи, в розумінні ч.4 ст.161 КАС України, не є доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, та подані позивачем з метою вчинення судом певних процесуальних дій.

Отже, на переконання суду апеляційної інстанції, в поданні до суду копій таких документів (для відповідача) немає нагальної потреби, оскільки вони не стосуються предмету спору.

В той же час, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції в ухвалі про залишення позовної заяви без руху щодо необхідності надання позивачем документу про сплату судового збору при зверненні до суду з позовною заявою.

Так, згідно частини 3 статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Досліджуючи матеріали позовної заяви, судом першої інстанції встановлено, що всупереч вимогам вищенаведеної норми, позивачем не долучено до позовної заяви документу про сплату судового збору. При цьому, ОСОБА_1 заявлено клопотання про звільнення від сплати судового збору у зв`язку зі складним майновим станом.

За приписами частини першої статті 133 КАС України, суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Як слідує з наведених положень процесуального закону, та правильно зазначив суд першої інстанції, вирішуючи питання про звільнення від сплати судового збору, суд враховує майновий стан сторони. Втім, визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень її майнового стану.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону України "Про судовий збір" враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі, якщо розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті (ч. 2 ст. 8 Закону України "Про судовий збір").

На підтвердження своїх аргументів щодо складного майнового стану позивачем надано довідку Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Тернівської районної у місті Кривий Ріг ради № 996 від 04.03.2020 про те, що ОСОБА_1 перебуває на обліку і отримує компенсаційну виплату непрацюючій працездатній особі, яка доглядає за особою з інвалідністю І групи з березня 2018 року по лютий 2020 року, у сумі що не перевищує 33,73 грн. щомісячних виплат.

Разом з тим, як правильно зазначив суд першої інстанції, вказана довідка не дає можливості об`єктивно оцінити майновий стан позивача на дату подання адміністративного позову.

Вирішуючи питання щодо звільнення позивача від сплати судового збору, прийнявши до уваги аргументи поданої заяви, суд першої інстанції обґрунтовано вказав на те, що надана позивачем довідка УПСЗН лише містить відомості щодо отримання останнім щомісячної компенсаційної виплати, тобто не відображає майновий стан позивача, який може мати інші джерела доходу. Доказів того, що вказана виплата є єдиним джерелом доходу, а також інших доказів щодо тяжкого матеріального стану позивачем суду не надано.

Зважаючи на те, що звільнення від сплати судового збору є правом, а не обов`язком суду, а позивачем, окрім довідки УПСЗН, жодних інших документів на підтвердження скрутного матеріального становища не надано, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції в ухвалі про залишення позовної заяви без руху про відсутність підстав для задоволення клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору.

Частинами першою та другою статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що при подачі позовної заяви ОСОБА_1 не дотримано вимог ст.161 КАС України в частині надання документу про сплату судового збору, у зв`язку з чим у суду першої інстанції були наявні правові підстави для залишення позовної заяви без руху.

Як свідчать матеріали справи, копія ухвали про залишення позову без руху направлена на адресу ОСОБА_1 , яка зазначена останнім у позові як місце свого проживання.

На адресу Дніпропетровського окружного адміністративного суду повернувся конверт з відміткою про невручення поштового відправлення з причин «за закінченням терміну зберігання».

Пунктом 4 частини шостої вказаної статті 251 КАС України визначено, що днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Згідно із частиною першою статті 131 КАС України учасники судового процесу зобов`язані під час провадження у справі повідомляти суд про зміну місця проживання (перебування, знаходження), роботи, служби. У разі неповідомлення про зміну адреси повістка надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку в порядку, визначеному статтею 129 цього Кодексу, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Відповідно до змісту абзацу четвертого частини четвертої статті 124 КАС України у разі відсутності учасників справи за такою адресою вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручено їм належним чином.

За правилами частини одинадцятої статті 126 Кодексу адміністративного судочинства України у разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.

При цьому беруться до уваги положення частини шостої статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно із якими у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

Отже, отримавши повідомлення поштового органу з якого вбачається, що поштове відправлення не вручено адресату з незалежних від суду причин, суд першої інстанції обгрунтовано вказав на те, що ухвала суду про залишення позову без руху вважається врученою позивачу.

Суд зазначає, що до повноважень адміністративних судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій, а відповідно до частини другої статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

У своєму рішенні у справі «Пономарьов проти України» від 03.04.2008 Європейський суд з прав людини зауважив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Таким чином, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Матеріали справи у справі свідчать про те, що позивач не виявив «необхідної старанності» з метою подання позову до суду, який би відповідав вимогам ст..161 КАС України.

Подібна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 13 лютого 2020 року (справа №640/209945/18).

Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Оскільки у встановлений судом строк позивачем недоліки позовної заяви усунуті не були, а саме не надано документу про сплату судового збору, то суд першої інстанції обґрунтовано, відповідно до ст.169 КАС України, повернув позовну заяву позивачу.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що судом першої інстанції постановлено законну і обґрунтовану ухвалу, у зв`язку з чим підстав для її скасування, в межах доводів апеляційної скарги, не існує.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ст.315, ст.ст.316 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 червня 2020 року по справі №215/1841/20 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку у строки. які визначено ст..329 КАС України.

Повний текст судового рішення складено 28.01.2021р.

Головуючий - суддя Я.В. Семененко

суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк