Справа № 826/2837/17
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2021-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/2837/17 Суддя (судді) першої інстанції: Маруліна Л.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.

суддів: Земляної Г.В.

Мєзєнцева Є.І.

При секретарі: Марчук О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 серпня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві (далі - відповідач), в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 28 вересня 2016 року;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 28 вересня 2016 року;

- визнати протиправним та скасувати Вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 23 листопада 2016 року;

- визнати протиправним та скасувати Рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 23 листопада 2016 року.

Позов обґрунтовано тим, що під час документальної планової виїзної перевірки діяльності ФОП ОСОБА_1 з питань повноти та своєчасності сплати податків та зборів за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2015 року та з питань повноти та своєчасності сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2015 року, позивачем надано усі первинні документи, які підтверджують понесені ФОП ОСОБА_1 витрат, а також Книгу обліку доходів і витрат. Однак, контролюючий орган дійшов висновку про завищення позивачем валових витрат внаслідок не внесення до Книги обліку доходів і витрат реквізитів первинних документів, на підставі яких формувалися дані щодо понесених витрат. Неправомірне збільшення контролюючим органом суми чистого оподаткованого доходу на суму 2 364 180, 80 грн. в результаті не врахування понесених ФОП ОСОБА_1 валових витрат, призвело до неправомірного донарахування єдиного внеску на загальну суму 61 067,26 грн. та військового збору на загальну суму 19 264,81 грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 27 серпня 2020 року даний позов задоволено повністю.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що право на проведення документальної планової перевірки позивача у відповідача було відсутнє, що підтверджується рішенням суду, яке набрало законної сили, що нівелює правові наслідки від результатів проведеної спірної перевірки, оформлені оскаржуваними рішеннями контролюючого органу.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення з мотивів порушення судом норм матеріального та процесуального права та ухвалити нову постанову про відмову у задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального права, неповно з`ясовано обставини справи, що призвело до неправильного її вирішення.

Зокрема, відповідач наполягав, що Державною податковою інспекцією у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві правомірно прийнято оскаржувані позивачем рішення, в межах та у спосіб, встановлені податковим законодавством, що підтверджується обставинами та висновками, зазначеними у Акті перевірки від 31 серпня 2016 року №1244/1-06/ НОМЕР_1 .

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 29 липня 2016 року Начальником ДПІ у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві прийнято наказ № 494 про проведення документальної планової перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з питань повноти та своєчасності сплати податків та зборів за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2015 року та з питань своєчасності сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2015 року. Перевірку наказано провести з 10 серпня 2016 року тривалістю десять робочих днів.

Про результати проведеної перевірки було складено Акт від 31 серпня 2016 року №1244/16-06/ НОМЕР_1 (далі - Акт перевірки), відповідно до висновків якого документальною плановою виїзною перевіркою ФОП ОСОБА_1 встановлено порушення:

1) статті 138, пункту 176.1 статті 176, пункту 177.2, пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України - завищено валові витрати на загальну суму 2 364 180,80 грн., у т.ч. у 2014 році на суму 1 079 860,28 грн. та у 2015 році на суму 1 284 320,52 грн., що призвело до заниження чистого оподаткованого доходу на загальну суму 2 364 180, 80 грн., у т.ч. у 2014 році на суму 1 079 860,28 грн. та у 2015 році на суму 1 284 320,52 грн., у результаті чого занижено суму податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 440 440,31 грн., у тому числі за 2014 рік на суму 183 596, 18 грн. та за 2015 рік на суму 256 864, 13 грн;

2) підпункту 1 пункту 2 статті 6, пункту 8 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» - не нарахування та несплата до бюджету ЄСВ за 2014 - 2015 роки в сумі 61 067, 26 грн., у т.ч. в 2014 році на суму 23 948,67 грн., в 2015 році на суму 37 118,59 грн;

3) пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України - заниження суми військового збору у 2015 році на загальну суму 19 264, 81 грн.;

4) пункту «б» пункту 176.2 статті 176 розділу ІV Податкового кодексу України та згідно з пунктом 119.2 статті 119 розділу ІІ Податкового кодексу України - неподання, подання з порушенням встановлених строків, подання не у повному обсязі, з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 510 грн.

20 вересня 2016 року позивачем направлено ДПІ у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві Заперечення на Акт перевірки.

Листом ДПІ у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 26 вересня 2016 року 16023/0/26-59-13-06-23 повідомлено позивачу, що висновки, викладені у Акті перевірки, визнано такими, що відповідають дійсності.

На підставі висновків Акту перевірки відповідачем 28 вересня 2016 року прийняті:

- податкове повідомлення-рішення №;

- податкове повідомлення-рішення №;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-;

- рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого ЄСВ.

07 жовтня 2016 року позивач звернувся до ГУ ДФС у м. Києві із скаргою про перегляд та скасування зазначених рішень податкового органу.

Рішенням ГУ ДФС у м. Києві від 04 листопада 2016 року скаргу позивача задоволено частково, а саме в частині оскарження вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 28 вересня 2016 року та рішення № від 28 вересня 2016 року, які вирішено вважати відкликаними.

Водночас, ГУ ДФС у м. Києві зобов`язано ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві винести та направити нові вимогу про сплату боргу (недоїмки) та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску згідно з чинним законодавством.

30 листопада 2016 року ФОП ОСОБА_1 отримав вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 23 листопада 2016 року (заборгованість зі сплати єдиного внеску) та рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 23 листопада 2016 року.

08 грудня 2016 року та 16 грудня 2016 року позивачем подано скарги на зазначені вимогу та рішення, а також на податкові повідомлення-рішення від 28 вересня 2016 року № та №, разом з тим, рішеннями ГУ ДФС у м. Києві від 05 грудня 2016 року №7894/С/26-15-10-02-16 та від 07 лютого 2017 року №1719/С/999-11-02-01-14 відповідно, скарги позивача залишено без задоволення.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями податкового органу, вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Правовідносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема: визначають вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулює Податковий кодекс України.

Підпункт 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України (тут і далі - в редакції, чинній на момент проведення перевірки) встановлює, що контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Згідно пунктів 77.1 - 77.4, 77.7 - 77.9 статті 77 ПК України 77 документальна планова перевірка повинна бути передбачена у плані-графіку проведення планових документальних перевірок.

До плану-графіка проведення документальних планових перевірок відбираються платники податків, які мають ризик щодо несплати податків та зборів, невиконання іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи.

Періодичність проведення документальних планових перевірок платників податків визначається залежно від ступеня ризику в діяльності таких платників податків, який поділяється на високий, середній та незначний. Платники податків з незначним ступенем ризику включаються до плану-графіка не частіше, ніж раз на три календарних роки, середнім - не частіше ніж раз на два календарних роки, високим - не частіше одного разу на календарний рік.

Порядок формування та затвердження плану-графіка, перелік ризиків та їх поділ за ступенями встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Платники податків - юридичні особи, що відповідають критеріям, визначеним пунктом 16 підрозділу 4 розділу XX «Перехідні положення» цього Кодексу, та у яких сума сплаченого до бюджету податку на додану вартість становить не менше п`яти відсотків від задекларованого доходу за звітний податковий період, а також самозайняті особи, сума сплачених податків яких становить не менше п`яти відсотків від задекларованого доходу за звітний податковий період, включаються до плану-графіка не частіше, ніж раз на три календарних роки. Зазначена норма не поширюється на таких платників податків у разі порушення ними статей 45, 49, 50, 51, 57 цього Кодексу.

Забороняється проведення документальної планової перевірки за окремими видами зобов`язань перед бюджетами, крім правильності обчислення, повноти і своєчасності сплати податку з доходів фізичних осіб та зобов`язань за бюджетними позиками і кредитами, що гарантовані бюджетними коштами.

Про проведення документальної планової перевірки керівником контролюючого органу приймається рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки вручено під розписку або надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки.

Строки проведення документальної планової перевірки встановлені статтею 82 цього Кодексу.

Перелік матеріалів, які можуть бути підставою для висновків під час проведення документальної планової перевірки, та порядок надання платниками податків документів для такої перевірки встановлено статтями 83, 85 цього Кодексу.

Порядок оформлення результатів документальної планової перевірки встановлено статтею 86 цього Кодексу.

Як зазначалося вище, оскаржувані позивачем у цій справі рішення податкового органу прийнято за результатами проведеної на підставі наказу начальника Державної податкової інспекції у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві від 29 липня 2016 року №494 документальної планової перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з питань повноти та своєчасності сплати податків та зборів за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2015 року та з питань своєчасності сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2015 року.

Однак, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 лютого 2019 року у справі №826/13632/16, яке набрало законної сили 13 червня 2019 року, визнано протиправним та скасовано наказ начальника Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Державної фіскальної Служби у м. Києві № 494 від 29 липня 2016 року про проведення документальної планової перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з питань повноти та своєчасності сплати податків та зборів за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2015 року та з питань своєчасності сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2015 року.

При цьому, підставою для визнання протиправним та скасування судом наказу стало не доведення відповідачем того, що позивач належить до самозайнятих осіб високого ступеня ризику. Так, відповідно до п. 77.1 статті 77 ПК України документальна планова перевірка повинна бути передбачена у плані-графіку проведення планових документальних перевірок. До плану-графіка проведення документальних планових перевірок відбираються платники податків, які мають ризик щодо несплати податків та зборів, невиконання іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи. Періодичність проведення документальних планових перевірок платників податків визначається залежно від ступеня ризику в діяльності таких платників податків, який поділяється на високий, середній та незначний. Платники податків з незначним ступенем ризику включаються до плану-графіка не частіше, ніж раз на три календарних роки.

Згідно п.п. 3, 4 розділу 5 Порядку формування плану-графіка проведення документальних планових перевірок платників податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 02 червня 2015 року № 524, при відборі самозайнятих осіб до плану-графіка слід враховувати інформацію, наявну в інформаційних системах ДФС. Критеріями відбору самозайнятих осіб високого ступеня ризику є:

- перевищення суми доходів, отриманих платником податків за ознаками, визначеними Довідником ознак доходів, 127 (інші доходи) та/або 157 (дохід, виплачений самозайнятій особі), суми доходу від провадження господарської діяльності на 10 відсотків та більше;

- перевищення обсягів експортних операцій над задекларованою сумою доходу на 10 відсотків та більше;

- заниження податкового зобов`язання в обсязі, що становить 10 відсотків та більше суми задекларованих податкових зобов`язань з податку на додану вартість за календарний рік та/або завищення податкового кредиту з податку на додану вартість в обсязі, що становить 5 відсотків та більше суми задекларованого податкового кредиту з податку на додану вартість;

- декларування сум доходу на рівні або менше рівня витрат, які враховуються при визначенні об`єкта оподаткування;

- розмір інших витрат, у тому числі вартість виконаних робіт, наданих послуг становить 30 відсотків або більше задекларованої в податковій звітності вартості документально підтверджених витрат, пов`язаних з господарською діяльністю платника податків;

- наявність розбіжностей між сумою чистого оподатковуваного доходу, відображеною в декларації про майновий стан і доходи, та сумою доходу, - зазначеною у звіті про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску, на 5 відсотків та більше;

- нарахування та виплата доходів за ознаками, визначеними Довідником ознак доходів, 101 (заробітна плата, нарахована (виплачена)) та/або 102 (виплати відповідно до умов цивільно-правового договору) без утримання, перерахування до бюджету податку на доходи фізичних осіб та/або єдиного внеску;

- порушення встановлених строків сплати єдиного внеску більше ніж на 365 днів;

- невідповідність обсягів імпортних операцій задекларованому доходу або обсягам постачання на 20 відсотків та більше;

- наявність інформації, що свідчить про ухилення від оподаткування виплаченої (нарахованої) найманим особам (у тому числі без документального оформлення) заробітної плати, пасивних доходів, додаткових благ, інших виплат та відшкодувань, що підлягають оподаткуванню, у тому числі внаслідок неукладення платником податків трудових договорів з найманими особами згідно із законом.

Разом з тим, посилання відповідача на той факт, що загальна сума витрат, відображених у декларації про майновий стан і доходи позивача, становить більше 75% загального доходу, не приймається судом до уваги як правомірна підстава віднесення позивача до самозайнятих осіб високого ступеню ризику, оскільки такий критерій був внесений до Порядку лише наказом Міністерства фінансів України від 04 серпня 2016 року № 723, тоді як спірний наказ про проведення перевірки прийнято відповідачем 29 липня 2016 року.

Отже, у разі визнання перевірки незаконною, така перевірка відсутня як юридичний факт, що виключає наявність у податкового органу компетенції на прийняття податкового повідомлення-рішення; у такому випадку висновки акта перевірки, визнаної протиправною, не повинні оцінюватися судом. Податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню в силу незаконності податкової перевірки та відсутності правових наслідків такої.

Наведене узгоджується з позицією, викладеною Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду постановах від 17 січня 2018 року по справі №1570/7146/12 та від 16 січня 2018 року по справах №2а/1570/4582/11, № 826/442/13-а.

Також у постанові Верховного Суду від 27 лютого 2020 року по справі № П/811/3206/15, зазначено, що при порушення процедури призначення перевірки акт такої перевірки з викладеними у ньому висновками, є доказом, здобутим з порушенням закону, й не має юридичної значимості, а тому прийняте на його підставі податкове повідомлення-рішення не може бути визнано правомірним.

Таким чином, враховуючи висновки, викладені у рішенні суду по справі №826/13632/16, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, який дійшов висновку, що у ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві право на проведення документальної планової перевірки ФОП ОСОБА_1 було відсутнє, що саме в цьому конкретному випадку, навіть ураховуючи допуск позивачем посадових осіб контролюючого органу до спірної перевірки, нівелює правові наслідки від результатів проведеної спірної перевірки, оформлені оскаржуваними рішеннями контролюючого органу.

Як визначено в обов`язковій для врахування судами постанові Верховного Суду від 25 липня 2019 року у справі № 826/13000/18, правова процедура (fair procedure - справедлива процедура) є складовою принципу законності та принципу верховенства права і передбачає правові вимоги до належного прийняття актів органами публічної влади. Правова процедура встановлює чітку послідовність дій проведення перевірки із зазначенням способів та методів її здійснення, підстав, порядку, форми та строків такої діяльності.

Визначена правова процедура проведення перевірки встановлює межі вчинення повноважень органу державної влади щодо проведення ним перевірки і, у разі її неналежного дотримання, дає підстави для оскарження таких дій особою, чиї інтереси вона зачіпає, до суду.

Встановлена правова процедура як складова принципу законності та принципу верховенства права, є важливою гарантією недопущення зловживання з боку органів публічної влади під час прийняття рішень та вчинення дій, які повинні забезпечувати справедливе ставлення до особи.

Колегія суддів зазначає, що Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» «Онер`їлдіз проти Туреччини», «Megadat.com S.r.l. проти Молдови», «Москаль проти Польщі»).

Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії», «Тошкуце та інші проти Румунії») і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах які зачіпають виборчі права (див. зазначені вище рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини», «Беєлер проти Італії»).

Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення «Москаль проти Польщі»).

Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії»).

Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» та у справах «Ґаші проти Хорватії» «Трґо проти Хорватії»).

На думку колегії суддів, важливість дотримання і неухильного виконання процедури прийняття рішення безпосередньо пов`язана із забезпеченням права суб`єкта особи, інтересів якої вона стосується, а тому, невиконання суб`єктом влади вимог законодавства в цій частині зводить нанівець законність всієї процедури та, як наслідок, прийнятих за її результатами рішень.

Щодо твердження позивача про те, що тривалий час судова практика йшла тим шляхом, що якщо підприємство вже допустило контролюючий орган до перевірки, то намагання оскаржити процедуру призначення та проведення податкової перевірки до позитивного результату не призведуть, критично оцінюється судом, оскільки предметом даного спору не є скасування Наказу про проведення перевірки, а є скасування спірних рішень відповідача, винесених на підставі Акту перевірки, складеного за скасованим в судовому порядку Наказом про перевірку позивача.

Щодо посилання на те, що суддею грубо порушено статтю Конституції України, яка визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, то воно також не заслуговує на увагу з огляду на наступне:

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 лютого 2020 року було поновлено провадження в адміністративній справі та призначено підготовче засідання по справі на 13 квітня 2020 року.

У зв`язку із встановленням карантину на всій території України згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу СОVID -19» та встановленням тотального локдауну, підготовче засідання було відкладене на 04 червня 2020 року. Розгляд справи по суті було призначено на 25 червня 2020 року.

Через канцелярію суду 18 червня 2020 року відповідачем подано клопотання про оголошення перерви у зв`язку із продовженням до 22 червня 2020 року на території України дії карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу СОVID-19», спричиненої корона вірусом SARS-СоV-2».

У судове засідання 25 червня 2020 року сторони не прибули.

Вирішуючи клопотання представника відповідача про оголошення перерви у справі, суд дійшов висновку про відмову у його задоволенні з тих підстав, що у клопотанні представник відповідача посилається на постанову Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 року №392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID -19, спричиненої корона вірусом SARS-СоV-2», якою продовжено строк дій карантину до 22 червня 2020 року, в той час, як судове засідання у справі №826/2837/17 призначено на 25 червня 2020 року.

Разом з тим, Рада суддів України 11 та 17 березня 2020 року звернулася до громадян, які є учасниками судових процесів, з проханням утриматися від участі у судових засіданнях, якщо слухання не передбачають обов`язкової присутності учасників сторін.

Згідно ч.9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З огляду на епідемічну ситуацію в країні, враховуючи рекомендації Ради суддів України, клопотання позивача про розгляд справи за його відсутністю та достатність у матеріалах справи доказів, які мають значення для вирішення справи по суті, враховуючи, що справа № 826/2837/17 довгий час перебувала у провадженні, зважаючи на неявку представників сторін у судове засідання, суд дійшов висновку продовжити розгляд справи в порядку письмового провадження.

Відповідач скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву, у якій виклав свою позицію, доводи та міркування, щодо заявлених позовних вимог.

Крім того, відповідно до ч.4 статті 195 КАС України (в редакції Закону № 540-ІХ від 30 березня 2020 року) під час карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОVID -19), учасники справи можуть брати участь у судовому засіданні в режимі відео конференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Підтвердження особи учасника справи здійснюється із застосуванням електронного підпису, а якщо особа не має такого підпису, то у порядку, визначеному Законом України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" або Державною судовою адміністрацією України.

Вказаним правом відповідач не скористався, натомість необґрунтовано клопотав про перерву під час розгляду справи.

З огляду на наведені обставини справи колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції не було порушено процесуальних прав відповідача, в той час як останній користувався своїми права недобросовісно.

Інші доводи апеляційної скарги також зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Решта тверджень та посилань сторін судовою колегією апеляційного суду не приймається до уваги через їх неналежність до предмету позову або непідтвердженість матеріалами справи.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 329, 331 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у місті Києві - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 серпня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтями 329, 331 КАС України.

Повний текст рішення виготовлено 26 січня 2021 року.

Головуючий суддя: В.В. Файдюк

Судді: Г.В. Земляна

Є.І. Мєзєнцев