Справа № 580/241/21
Суддя: М.А. Білоноженко
Дата ухвалення: 2021-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

м. Черкаси

27 січня 2021 року справа № 580/241/21

Суддя Черкаського окружного адміністративного суду Білоноженко М.А., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправними дій та висновку та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

22.01.2021р. до Черкаського окружного адміністративного суду з позовною заявою звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) до Міністерства внутрішніх справ України (далі - відповідач) в якій позивач просить:

- визнати порушення Міністерством внутрішніх справ України прав і законних інтересів ОСОБА_1 при прийнятті рішення про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги підтверджених рішенням суду по справі № 580/3581/19;

- визнати протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України щодо відмови у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням 2 групи інвалідності ОСОБА_1 відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 № 850;

- визнати протиправним та скасувати висновок від 09 липня 2020 року про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 прийнятий директором ДФОП МВС України всупереч рішенню Черкаського окружного адміністративного суд) від 19.12.2019 у справі № 580/3581/19 ;

- визнати за ОСОБА_1 право на отримання одноразової грошової допомоги у відповідності до Порядку та умов призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності працівника міліції затвердженого Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 № 850 відповідно до висновку Ліквідаційної комісії УМВС України в Черкаській області від 05 червня 2020 року;

- зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України відповідно до частини 6 ст. 23 Закону України «Про міліцію» № 565-ХІІ та пункту 15 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про національну поліцію» № 580-VIІI у визначений п.9 Порядку затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 № 850 місячний строк після вступу судового рішення в законну силу прийняти рішення (висновок) про призначення та виплату грошової допомоги відповідно до висновку Ліквідаційної комісії УМВС України в Черкаській області від 05 червня 2020 року;

- зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України відповідно до п. 10 Порядку затвердженого Постановою Кабінету МіністрівУкраїнивід 21 жовтня 2015 № 850надіслати рішення (висновок) про призначення та виплату грошової допомоги ОСОБА_1 голові ліквідаційної комісії УМВС України в Черкаській області у строк не пізніше двох місяців з дня прийняття зазначеного рішення (висновку)та в межах і за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом для МВС України, виділити та перерахувати на розрахунковий рахунок УМВС України в Черкаській області грошові кошти передбачені для виплати одноразової грошової допомоги, для подальшого їх перерахування на особистий рахунок ОСОБА_1 ;

- визнати протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України щодо неналежного розгляду скарги ОСОБА_1 , від 07.12.2020 р.;

- зобов`язати МВС України повторно розглянути скаргу ОСОБА_1 від 07.12.2020 р. та надати відповідь відповідно до вимог Закону України «Про звернення громадян» №393/96-ВР;

- стягнути з Міністерства внутрішніх справ України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 30000 (тридцять тис.) грн., завдану незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень;

- встановити судовий контроль за виконанням рішення суду, шляхом зобов`язання МВС України подати у місячний термін з часу набуття рішенням законної сили звіт про виконання рішення суду.

Ознайомившись із позовною заявою та доданими до неї матеріалами, встановлено підстави для відмови у відкритті провадження, з огляду на наступне.

Згідно з п.6 ч.1 ст.171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи немає підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

За вимогами ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

В контексті викладеного суд врахував, що підставою позовних вимог зокрема щодо визнання протиправним та скасування висновку від 09.07.2020р. про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги, позивач вказав, що вказаний висновок прийнято всупереч рішенню Черкаського окружного адміністративного суду від 19.12.2019р. у справі №580/3581/19.

Відповідно до статті 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом.

Відповідно до ст.1 Закону України від 2 червня 2016 року №1404-VIII Про виконавче провадження (далі ЗУ №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 ст.11 Закону №1404-VIII встановлено, що державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

З аналізу вищезазначених законодавчих норм вбачається, що не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом №1404-VIII.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019р. у справі № 686/23317/13-а, яка обов`язкова для врахування судом відповідно до ч.5 ст.242 КАС України.

Судом встановлено, що на розгляді Черкаського окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа (№580/3581/19) між тими ж сторонами, з тим самим предметом (зобов`язати відповідача прийняти рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги) та з тих самих підстав (встановлення інвалідності внаслідок травми, пов`язаної із виконанням службових обов`язків), за наслідками розгляду якої Черкаським окружним адміністративним судом прийнято рішення від 19.12.2019р.

Суд врахував, що позовні вимоги у даній справі стосуються невиконання відповідачем рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 19.12.2019р. у справі №580/3581/19.

Судом зазначає, що наслідками набрання законної сили рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 19.12.2019р. у справі №580/3581/19, Черкаським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист, який був звернутий до виконання через органи ДВС - відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та постановою від 03.04.2020р. відкрито виконавче провадження №61715818.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.12.2020р. у справі №580/4337/20, залишено без змін рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 12.11.2020р. у вказаній справі, яким скасовано постанову постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 02.09.2020р. у виконавчому провадження №61715818. З урахуванням зазначеного, відповідно до положень ст. 41 ЗУ Про виконавче провадження, виконавче провадження №61715818 підлягає відновленню.

З урахуванням зазначеного, судом вбачається, що примусове виконання рішення у справі №580/3581/19 має виконуватись органами державної виконавчої служби, а не шляхом повторного ухвалення судом рішення по суті з тих самих підстав.

Статтею 382 КАС України визначаються спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, зокрема, до них належать: зобов`язання суб`єкта владних повноважень надати звіт про виконання судового рішення; накладення штрафу за невиконання судового рішення та інше.

Відповідно до вимог статті 383 КАС України особа-позивач на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду.

Отже, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.

Суд звертає увагу, що вищезазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

Оскаржувані дії відповідачем прийнято за наслідками виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 19.12.2019р. у справі №580/3581/19 і може бути оскаржена відповідно до статті 383 КАС України.

Такий порядок оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, прийнятого на виконання судового рішення, є більш оптимальним для особи, яка вважає що її права порушені, з огляду, зокрема, на положення ч.5 ст.383 КАС України відповідно до якої розгляд заяви про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень здійснюється судом протягом 10 днів, з дня її отримання.

Відповідно до ч.6 цієї статті за наявності підстав для задоволення заяви, суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону; у разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.

Суд також враховує, що винесення судового рішення, яке передбачає оцінку судового рішення прийнятого в іншій справі, буде суперечити статті 129-1 Конституції України.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичного конфлікту та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 17.04.2019р. у справі № 355/1648/15-а.

Суд також враховує висновки Верховного Суду висловлені в постанові від 22.08.2019р. у справі №522/10140/17, відповідно до яких вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються.

Частиною 2 ст.6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 40 рішення Європейського суду з прав людини у справі Горнсбі проти Греції, Суд зазначив, що, право на судовий захист було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. (Hornsby v. Greece № 18357/91).

Відповідно до п.2 ч.1 ст.170 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є такі, що набрали законної сили, рішення або постанова суду, ухвала про закриття провадження в адміністративній справі.

З огляду на викладене, беручи до уваги наявність рішення суду, у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмету (зобов`язати відповідача прийняти рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги) та з тих самих підстав (встановлення інвалідності внаслідок травми, пов`язаної із виконанням службових обов`язків), що набрало законної сили, суд доходить висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження відповідно до п.2 ч.1 ст.170 КАС України.

Керуючись ст. ст. 2, 19, 170-171, 248 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправними дій та висновку та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди.

Роз`яснити позивачу, що повторне звернення тієї ж особи до адміністративного суду з таким самим адміністративним позовом, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Копію ухвали разом із позовною заявою та всіма доданими до неї матеріалами надіслати позивачу.

Ухвала набрала законної сили відповідно статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України і може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України через суд першої інстанції до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.А. Білоноженко