Справа № 826/13926/17
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2021-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Безименної Н.В.,

Кучми А.Ю.

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 жовтня 2020 року (справу розглянуто у порядку письмового провадження) у справі за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства «Європорт» до ДПІ в Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві, Головного управління ДПС у м. Києві, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Еталон - 2009», Київська міська рада про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2017 року позивач, Приватне акціонерне товариство «Європорт», звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом, у якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність ДПІ в Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві та ГУ ДФС у м. Києві щодо невиконання вимог п. 43.5 статті 43 Податкового кодексу України, а саме, не підготування висновку про повернення надмірно сплачених сум грошових зобов'язань позивачу з відповідного бюджету та не подання його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування з бюджетних коштів;

- зобов'язати ДПІ в Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві та ГУ ДФС у м. Києві підготувати висновок про повернення ПрАТ «Європорт» надміру сплачених грошових зобов'язань у сумі 1 323 415,19 грн. та подання його для виконання до відповідної державної казначейської служби.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 жовтня 2020 року адміністративний позов задоволено частково:

визнано протиправною бездіяльність ГУ ДФС у м. Києві щодо невиконання вимог п. 43.5 статті 43 Податкового кодексу України, а саме, не підготування висновку про повернення надмірно сплачених сум грошових зобов'язань позивачу з відповідного бюджету та не подання його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування з бюджетних коштів;

Зобов'язано Головне управління Державної податкової служби у м. Києві підготувати висновок про повернення ПрАТ «Європорт» надміру сплачених грошових зобов'язань у сумі 1 323 415, 19 грн. та подати його для виконання до відповідної державної казначейської служби.

В іншій частині відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, Головним управлінням ДПС у м. Києві подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини справи.

Зокрема, апелянт в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що наявність у позивача в інтегрованій картці платника податку переплати по орендній платі з юридичних осіб у розмірі 1 323 415,19 грн. у розумінні положень пп. 14.1ю115 п. 14.1 ст. 14 ПК України є оспорюваним фактом, та спростовується тим, що договір оренди земельної ділянки від 23.08.2012 року № 78-6-00692 є чинний із встановленим строком дії до 31.08.2022 року та позивач є орендарем земельної ділянки, розташованої за адресою вул. Зої Гайдай, 2 в Оболонському районі м. Києва.

11 січня 2021 року до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив Приватного акціонерного товариства «Європспорт», в якому позивач повністю підтримує позицію суду першої інстанції.

Відповідно до статті 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, між Київською міською радою та позивачем Приватним акціонерним товариством «Євроспорт» 23.08.2012 року укладено та нотаріально посвідчено Договір оренди земельної ділянки, зареєстрований Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 31.08.2012 року за №78-6-00692.

31.08.2012 року на підставі Договору оренди землі між Сторонами підписано Акт приймання-передачі земельної ділянки кадастровий №8 000000000:78:042:043, загальною площею 0,23 га за адресою: м. Київ, вул. Зої Гайдай, 2 в Оболонському районі м. Києва.

На підставі Свідоцтва на право власності на нерухоме майно від 28.10.2014 року №28701605 право власності на збудований торгівельний комплекс (в літ «Д»), який розташовано на земельній ділянці за адресою: м. Київ, вул. Зої Гайдай, 2 в Оболонському районі м. Києва, зареєстровано за Товариством з обмеженою відповідальністю «Еталон-2009», про що видано Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 28.10.2014 №28701681, реєстраційний номер нерухомого майна 00.

19.11.2015 року позивач звернувся до Київської міської ради та Департаменту земельних ресурсів Київської міської ради з листом №121-15 від 17.11.2015 року про розірвання Договору оренди землі та підписання Акту приймання-передачі земельної ділянки у зв'язку із зміною власника об'єкта нерухомості.

Однак, листом Департаменту земельних ресурсів № від 25.01.2016 року зазначену пропозицію було відхилено з посиланням на необхідність оформлення права користування новим власником об'єкту нерухомості.

Крім того, Товариством з обмеженою відповідальністю «Еталон-2009» повідомлено, що 24.12.2015 року з метою належного оформлення права користування земельною ділянкою останнє подано до Київської міської ради клопотання про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, проте відповіді не отримано досі.

У зв'язку із тим, що Київською міською радою відмовлено у розірванні договору оренди земельної ділянки із ПрАТ «Європорт», хоча фактично земельною ділянкою користується ТОВ «Еталон-2009», ПрАТ «Європорт» звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом до Київської міської ради, треті особи: ТОВ «Еталон-2009», Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про розірвання Договору оренди земельної ділянки, зареєстрований Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 31.08.2012 року за №78-6-00692.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.08.2016 року у справі №910/9529/16, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 12.10.2016 року у задоволенні позову відмовлено з тих підстав, що позивачем не надано доказів того, що ТОВ «Еталон-2009» оформило право користування земельною ділянкою за адресою: м. Київ, вул. Зої Гайдай, 2 в Оболонському районі м. Києва у встановленому законодавством порядку.

Зокрема, судами зауважено, що жодного підтвердження відмови Київської міської ради надати дозвіл ТОВ «Еталон-2009» на розроблення документації з землеустрою ні позивачем, ні ТОВ «Еталон-2009» не надано.

Посилаючись на частину третю статті 7 Закону України «Про оренду землі» та рішення судів у справі № 910/9529/16, якими встановлено, що право оренди ПАТ «Європорт» припинилося автоматично в силу закону в день набуття ТОВ «Еталон-2009» права власності на будівлю без необхідності оформлення припинення права будь-якими актами чи документами, позивач звернувся до ДПІ в Оболонському районі м. Києва із листом №23 від 23.11.2016 року із повідомленням про припинення оренди земельної ділянки в силу закону та подано уточнюючі декларації з плати за земельну ділянку від 23.11.2016 року №, від 23.11.2016 року №, від 23.11.2016 року № на зменшення податкового зобов'язання по орендній платі на загальну суму 1538153, 71 грн.

Листом ДПІ в Оболонському районі м. Києва 06.12.2016 року від №15611/10/26-54-12-03-23 повідомлено ПрАТ «Європорт» про невизнання як податкову звітність уточнюючих декларацій з плати за землю від 23.11.2016 року №, №, №.

Зокрема, повідомлено про необхідність сплати оренди за земельну ділянку в установленому законодавством України порядку та строки, оскільки відповідно до відомостей автоматизованої системи ПК «Кадастр» від 01.10.2016 року за ПрАТ «Європорт» зареєстрована земельна ділянка згідно з договором оренди земельної ділянки від 31.08.2012 року №78-6-00692 за адресою: м. Київ, вул. Зої Гайдай, 2, площею 0, 23 га, кадастровий номер 78:042:083 строком до 31.08.2022 року.

В свою чергу, ПрАТ «Європорт» звернулося до ДПІ в Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві із листом від 15.12.2016 року №15/12/16-2юр про надання роз'яснення щодо правової природи листа ДПІ в Оболонському районі ГУ ДФС м. Києва 06.12.2016 року від №15611/10/26-54-12-03-23 та наслідків наведеного в ньому визначення «не визнано як податкову звітність».

Крім того, листом від 15.12.2016 року №15/12/16-1 юр. позивач звернувся до ГУ ДФС у м. Києві із скаргою на рішення ДПІ в Оболонському районі ГУ ДФС м. Києва, оформлене листом від 06.12.2016 року від №15611/10/26-54-12-03-23.

Листом ДПІ в Оболонському районі ГУ ДФС м. Києва від 29.12.2016 року №16902/10/26-54-12-03-23, посилаючись на положення статей 286 та 288 Податкового кодексу України, позивачу запропоновано звернутися до Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) для внесення змін до державного земельного кадастру.

За результатами розгляду скарги рішенням ГУ ДФС у м. Києва №615/10/26-15-12- 04-18 від 12.01.2017 року рішення ДПІ в Оболонському районі скасовано у зв'язку із порушенням вимог пункту 49.11 статті 49 Податкового кодексу України, а саме: лист не містить переліку конкретних причин відмови у прийнятті уточнюючих декларацій по платі за землю, а також вказаний лист направлено ПАТ «Європорт» із порушенням п'ятиденного строку.

ГУ ДФС у м. Києві проведено документальну планову виїзну перевірку ПрАТ «Європорт» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 року по 31.12.2016 року, за результатами якої складено Акт перевірки від 24.04.2017 року №154/26-15-14-02-03/31744061.

З результатами перевірки податковим органом не встановлено порушень позивачем правильності нарахування, повноти та своєчасності сплати орендної плати за земельні ділянки.

Листом від 18.07.2017 року №18/07 ПрАТ «Європорт» звернулося до ДПІ в Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві щодо повернення надміру сплачених грошових зобов'язань в розмірі 1 323 415,19 грн.

Листом від 21.08.2017 року №21/08/17-1юр. ПрАТ «Європорт» звернулося до ГУ ДФС у м. Києві щодо повернення надміру сплачених грошових зобов'язань в розмірі 1 323 415, 19 грн.

Разом з тим, відповіді на листи до ДПІ в Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві від 18.07.2017 року №18/07 та до ГУ ДФС у м. Києві від 21.08.2017 року №21/08/17-1юр. позивачем не отримано.

Вважаючи бездіяльність відповідачів щодо непідготовки висновку про повернення надмірно сплачених сум грошових зобов'язань протиправною, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Суд першої інстанції адміністративний позов задовольнив частково та зазначив, що незважаючи на встановлений судом обов'язок позивача зі сплати податку з орендної плати за земельну ділянку державної або комунальної власності за адресою: м. Київ, вул. Зої Гайдай, 2 в Оболонському районі м. Києва на підставі Договору оренди земельної ділянки від 23.08.2012 року №78-6-00692, Головним управлінням ДПС у м. Києва в межах предмета спору у справі № 826/13926/17 не доведено правомірності не вчинення останнім дій, передбачених статтею 43 ПК України із складання відповідного висновку про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету та подання його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, відтак колегія суддів вважає за необхідне здійснювати перевірку законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги Головного управління ДПС у м. Києві.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України.

Відповідно до підпункту 14.1.115 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі - ПК України) надміру сплачені грошові зобов`язання - це суми коштів, які на певну дату зараховані до відповідного бюджету понад нараховані суми грошових зобов`язань, граничний строк сплати яких настав на таку дату.

Згідно з підпунктом 17.1.10 пункту 17.1 статті 17 ПК України Платник податків має право на залік чи повернення надміру сплачених, а також надміру стягнутих сум податків та зборів, пені, штрафів у порядку, встановленому цим Кодексом.

Статтею 43 ПК України передбачено умови повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань.

За приписами пунктів 43.1 - 43.6 статті 43 ПК України помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов`язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу.

Обов`язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов`язання є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які розраховуються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми.

Платник податків подає заяву на повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань у довільній формі, в якій зазначає напрям перерахування коштів: на поточний рахунок платника податків в установі банку; на погашення грошового зобов`язання (податкового боргу) з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, незалежно від виду бюджету; повернення готівковими коштами за чеком у разі відсутності у платника податків рахунку в банку. У разі повернення надміру сплачених грошових зобов`язань з податку на додану вартість такі кошти підлягають поверненню виключно на рахунок платника в системі електронного адміністрування податку на додану вартість.

Контролюючий орган не пізніше ніж за п`ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви готує висновок про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету та подає його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.

На підставі отриманого висновку орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів протягом п`яти робочих днів здійснює повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань платникам податків у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Контролюючий орган несе відповідальність згідно із законом за несвоєчасність передачі органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів для виконання висновку про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету.

Повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань платникам податків здійснюється з бюджету, у який такі кошти були зараховані.

За приписами пункту 102.5 статті 102 ПК України заяви про повернення надміру сплачених грошових зобов`язань або про їх відшкодування у випадках, передбачених цим Кодексом, можуть бути подані не пізніше 1095 дня, що настає за днем здійснення такої переплати або отримання права на таке відшкодування.

Зміст вказаних норм дає підстави для висновку, що обов`язковою передумовою повернення платнику податків надміру сплачених коштів є одночасна наявність наступних обставин: 1) відсутність у такого платника податкового боргу; 2) подання платником податків заяви про повернення коштів протягом 1095 днів від дня виникнення переплати; 3) відповідність поданої заяви вимогам пункту 43.4 ПК України. За наслідками подання відповідної заяви орган ДФС у визначені законом строки повинен або підготувати висновок про повернення такої суми, або надати письмову відмову у поверненні коштів з бюджету.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 27 квітня 2020 року у справі № 640/7371/19, від 18 червня 2019 року у справі № 826/3490/18.

Апелянт в обґрунтування доводів вказував, що наявність у позивача в інтегрованій картці платника податку переплати по орендній платі з юридичних осіб у розмірі 1 323 415,19 грн. у розумінні положень пп. 14.1ю115 п. 14.1 ст. 14 ПК України є оспорюваним фактом, та спростовується тим, що договір оренди земельної ділянки від 23.08.2012 року № 78-6-00692 є чинний із встановленим строком дії до 31.08.2022 року та позивач є орендарем земельної ділянки, розташованої за адресою вул. Зої Гайдай, 2 в Оболонському районі м. Києва.

Щодо наявності обов'язку позивача сплачувати земельний податок за ділянку за адресою: м. Київ, вул. Зої Гайдай, 2, площею 0,23 га, кадастровий номер 78:042:083 строком до 31.08.2022 року з 28.10.2014 року, колегія суддів виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, між Київською міською радою та позивачем Приватним акціонерним товариством «Євроспорт» 23.08.2012 року укладено та нотаріально посвідчено Договір оренди земельної ділянки, зареєстрований Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 31.08.2012 року за №78-6-00692.

31.08.2012 року на підставі Договору оренди землі між Сторонами підписано Акт приймання-передачі земельної ділянки кадастровий №8 000000000:78:042:043, загальною площею 0,23 га за адресою: м. Київ, вул. Зої Гайдай, 2 в Оболонському районі м. Києва.

В подальшому, на підставі Свідоцтва на право власності на нерухоме майно від 28.10.2014 року №28701605 право власності на збудований торгівельний комплекс (в літ «Д»), який розташовано на земельній ділянці за адресою: м. Київ, вул. Зої Гайдай, 2 в Оболонському районі м. Києва, зареєстровано за Товариством з обмеженою відповідальністю «Еталон-2009», про що видано Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 28.10.2014 №28701681, реєстраційний номер нерухомого майна 00.

19.11.2015 року позивач звернувся до Київської міської ради та Департаменту земельних ресурсів Київської міської ради з листом №121-15 від 17.11.2015 року про розірвання Договору оренди землі та підписання Акту приймання-передачі земельної ділянки у зв'язку із зміною власника об'єкта нерухомості, однак, листом Департаменту земельних ресурсів № від 25.01.2016 року зазначену пропозицію було відхилено з посиланням на необхідність оформлення права користування новим власником об'єкту нерухомості.

У зв'язку із тим, що Київською міською радою відмовлено у розірванні договору оренди земельної ділянки із ПрАТ «Європорт», хоча фактично земельною ділянкою користується ТОВ «Еталон-2009», ПрАТ «Європорт» звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом до Київської міської ради, треті особи: ТОВ «Еталон-2009», Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про розірвання Договору оренди земельної ділянки, зареєстрований Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 31.08.2012 року за №78-6-00692.

Відповідно до частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, рішенням Господарського суду міста Києва від 03.08.2016 року у справі № 910/9529/16, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 12.10.2016 року у задоволенні позову відмовлено з тих підстав, що позивачем не надано доказів того, що ТОВ «Еталон-2009» оформило право користування земельною ділянкою за адресою: м. Київ, вул. Зої Гайдай, 2 в Оболонському районі м. Києва у встановленому законодавством порядку.

Зокрема, судами зауважено, що жодного підтвердження відмови Київської міської ради надати дозвіл ТОВ «Еталон-2009» на розроблення документації з землеустрою ні позивачем, ні ТОВ «Еталон-2009» не надано.

Крім того, судами зауважено, що відповідно до пункту 14 рішення Київської міської ради від 04.03.2015 року № 195/1060 «Про внесення змін до рішення Київської міської ради від 28.02.2013 року № 63/9120 «Про Тимчасовий порядок передачі (надання) земельних ділянок у користування або у власність із земель комунальної власності в місті Києві» - власники нерухомого майна протягом одного місяця з моменту набуття права власності на нерухоме майно зобов'язані відповідно до чинного законодавства та нормативно-правових актів Київської міської ради звернутись до Київської міської ради з клопотанням про оформлення (переоформлення) права оренди земельної ділянки та оформити право оренди земельної ділянки протягом одного року з моменту набуття права власності на нерухоме майно.

Таким чином, зі змісту судів господарської юрисдикції у справі №910/9529/16 вбачається, що суд першої інстанції вірно вказав про помилковість тверджень позивача, що у судових рішеннях у справі №910/9529/16 встановлено преюдиційний факт припинення зобов'язань позивача з оренди за Договором від 31.08.2012 року за №78-6-00692, оскільки цьому передує необхідність належного оформлення ТОВ «Еталон-2009» права оренди земельної ділянки за адресою вул. Зої Гайдай, 2, Оболонський район міста Києва, яке останнім не здійснено та не замінено сторону у договорі оренди земельної ділянки, що і встановлено зазначеними судовими рішеннями.

Відтак, з огляду на викладене вище, а саме укладений між позивачем та Київською міською радою Договір від 31.08.2012 року за №78-6-00692 про оренду земельної ділянки та висновки, викладені у судових рішеннях у справі №910/9529/16, колегія суддів наголошує, що право позивача на оренду земельної ділянки відповідно до умов Договору від 31.08.2012 року за №78-6-00692 не є припиненим, а обов'язок сплати позивачем земельного податку з 28.10.2014 року (з дня набуття права власності ТОВ «Еталон - 2009» на Будівлю, яку збудовано останнім на відповідній земельній ділянці за адресою: м. Київ, вул. Зої Гайдай, 2) не припинявся.

В той же час, вирішуючи питання щодо наявності підстав для повернення переплати ПрАТ «Євроспорт» за грошовими зобов'язаннями з оренди земельної ділянки, колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що позивач, вважаючи, що його право оренди припинилося автоматично в силу закону в день набуття ТОВ «Еталон-2009» права власності на будівлю (помилковість відповідних висновків позивача було встановлено вище), було подано уточнюючі декларації з плати за земельну ділянку від 23.11.2016 року №, від 23.11.2016 року №, від 23.11.2016 року № на зменшення податкового зобов'язання по орендній платі на загальну суму 1538153,71 грн.

Листом ДПІ в Оболонському районі м. Києва 06.12.2016 року від №15611/10/26-54-12-03-23 повідомлено ПрАТ «Європорт» про невизнання як податкову звітність уточнюючих декларацій з плати за землю від 23.11.2016 року №, №, №.

Зокрема, повідомлено про необхідність сплати оренди за земельну ділянку в установленому законодавством України порядку та строки, оскільки відповідно до відомостей автоматизованої системи ПК «Кадастр» від 01.10.2016 року за ПрАТ «Європорт» зареєстрована земельна ділянка згідно з договором оренди земельної ділянки від 31.08.2012 року №78-6-00692 за адресою: м. Київ, вул. Зої Гайдай, 2, площею 0, 23 га, кадастровий номер 78:042:083 строком до 31.08.2022 року.

Листом від 15.12.2016 року №15/12/16-1 юр. позивач звернувся до ГУ ДФС у м. Києві із скаргою на рішення ДПІ в Оболонському районі ГУ ДФС м. Києва, оформлене листом від 06.12.2016 року від №15611/10/26-54-12-03-23.

За результатами розгляду скарги рішенням ГУ ДФС у м. Києва №615/10/26-15-12- 04-18 від 12.01.2017 року рішення ДПІ в Оболонському районі скасовано у зв'язку із порушенням вимог пункту 49.11 статті 49 Податкового кодексу України, а саме: лист не містить переліку конкретних причин відмови у прийнятті уточнюючих декларацій по платі за землю, а також вказаний лист направлено ПАТ «Європорт» із порушенням п'ятиденного строку.

Таким чином, колегія суддів звертає увагу, що рішенням ГУ ДФС у м. Києва №615/10/26-15-12- 04-18 від 12.01.2017 року було скасовано рішення ДПІ в Оболонському районі від 06.12.2016 року від №15611/10/26-54-12-03-23 про невизнання як податкової звітності уточнюючих декларацій ПрАТ «Європорт» на зменшення податкового зобов'язання по орендній платі за землю від 23.11.2016 року №, №, №.

Положеннями пункту 49.13. статті 49 ПК України встановлено, що у разі якщо в установленому законодавством порядку буде встановлено факт неправомірної відмови контролюючим органом (посадовою особою) у прийнятті податкової декларації, остання вважається прийнятою у день її фактичного отримання контролюючим органом.

Оскільки жодних доказів, які б свідчили про невизнання уточнюючих декларацій від 23.11.2016 року №, №, №, поданих позивачем, не було надано ані до суду першої інстанції, ані разом з апеляційною скаргою, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що уточнюючі декларації на зменшення податкового зобов'язання по орендній платі за землю від 23.11.2016 року №, №, № є прийнятими в силу приписів пункту 49.13. статті 49 ПК України.

Отже, незважаючи на наявність обов'язку сплати позивачем земельного податку, у зв'язку із прийняттям ГУ ДФС у м. Києві рішення №615/10/26-15-12- 04-18 від 12.01.2017 року про скасування рішення ДПІ в Оболонському районі від 06.12.2016 року від №15611/10/26-54-12-03-23 щодо невизнання як податкової звітності уточнюючих декларацій ПрАТ «Європорт» на зменшення податкового зобов'язання по орендній платі за землю від 23.11.2016 року №, №, №, в силу приписів пункту 49.13. статті 49 ПК України, відповідні декларації, якими позивачем задекларовано зменшення податкового зобов'язання по орендній платі за землю, стали підставою для виникнення в інтегрованій картці платника податку ПрАТ «Євроспорт» станом на 01.08.2017 року переплати за платежем орендна плата з юридичних осіб на загальну суму 1 323 415.19 грн.

При цьому, безпідставними є доводи апелянта стосовного того, що наявність у позивача в інтегрованій картці платника податку переплати по орендній платі з юридичних осіб у розмірі 1 323 415,19 грн. є оспорюваним фактом, оскільки наявність такої переплати підтверджується самим Головним управлінням ДФС у м. Києві в листі від 10.08.2017 року № 24908/10/26/-15-12-09-19 (т. 2 а.с. 3).

Отже, станом на 01.08.2017 року за позивачем обліковувалась за платежем орендна плата з юридичних осіб на загальну суму 1 323 415.19 грн., що підтверджено самим відповідачем у листі від 10.08.2017 року № 24908/10/26/-15-12-09-19.

Так, листом від 21.08.2017 року №21/08/17-1юр. ПрАТ «Європорт» звернулося до ГУ ДФС у м. Києві щодо повернення надміру сплачених грошових зобов'язань в розмірі 1 323 415, 19 грн. Відповіді позивачем отримано не було.

Отже, оскільки за позивачем обліковувалась надмірна сплата за платежем орендна плата з юридичних осіб на загальну суму 1 323 415,19 грн, наявність якої підтверджена матеріалами справи та самим відповідачем, для повернення якої позивач подав письмову заяву, вказавши напрям перерахування цих коштів, а податковий орган не підготував висновок про їх повернення та не подав такий висновок для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, відтак суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що у спірних правовідносинах саме податковий орган, не виконавши покладені на нього ст. 43 Податкового кодексу України обов`язки, діяв не на підставі та не у спосіб, визначений чинним законодавством України, відповідно вчинив протиправну бездіяльність.

При цьому, колегія суддів повторно зауважує, що обов'язок сплати позивачем земельного податку з 28.10.2014 року (з дня набуття права власності ТОВ «Еталон - 2009» на Будівлю, яку збудовано останнім на відповідній земельній ділянці за адресою: м. Київ, вул. Зої Гайдай, 2) не припинявся, в той же час, переплата в інтегрованій картці виникла з огляду на неузгодженість дій податкового органу та застосування положень пункту 49.13. статті 49 ПК України, що стало наслідком прийняття уточнюючих декларацій позивача від 23.11.2016 року №, №, №.

Жодних доказів, які б свідчили про невизнання податковим органом відповідних уточнюючих декларацій позивача у встановленому законом порядку, проведення подальших перевірок податковим органом, апелянтом надано не було.

Відповідно до частини першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, відповідач як суб`єкт владних повноважень, не виконав покладений на нього обов`язок щодо доказування правомірності вчиненої бездіяльності.

Доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, а відтак не є підставою для скасування рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 жовтня 2020 року.

Враховуючи вищевикладене, з'ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Європорт» до ДПІ в Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві, Головного управління ДПС у м. Києві, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Еталон - 2009», Київська міська рада про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити дії.

Згідно з положеннями статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, обставини справи встановлено повно та досліджено всебічно.

Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 243, 315, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 жовтня 2020 року - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 жовтня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена протягом 30 днів, з урахуванням положень ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 27 січня 2021 року.

Головуючий суддя Л.В. Бєлова

Судді Н.В. Безименна,

А.Ю. Кучма