Справа № 380/7221/20
Суддя: Гавдик Зіновій Володимирович
Дата ухвалення: 2021-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2021 року справа №380/7221/20
Львівський окружний адміністративний суд, суддя Гавдик З.В. розглянувши в порядку письмового позовного провадження адміністративну справу № 380/7221/20 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України у якому із врахуванням заяви про уточнення та зменшення позовних просить:

- Визнати бездіяльність військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України щодо не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за неотримане речове майно;

- Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 Національної гвардії України виплатити мені різницю грошової компенсації вартості за неотримане, під час проходження військової служби, речове майно у сумі 8002,79 (вісім тисяч дві гривні сімдесят дев`ять копійок).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що станом на день звільнення позивача відповідач протиправно не провів з ним розрахунків по виплаті грошової компенсації за не отримане речове майно. Позивач вважає, що відповідач несе відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, передбачену статтями 116, 117 КЗпП України, просить стягнути компенсацію за таку затримку.

Позиція відповідача викладена у відзиві на позовну заяву, який поданий через канцелярію суду 05.10.2020 року, в якому посилається на те, що виплата компенсації вартості за неотримане, під час проходження військової служби, речове майно, носить спеціальний вид відповідальності роботодавця компенсації вартості за неотримане, під час проходження військової служби, речове майно не входить до структури грошового забезпечення. Вважає, що до такої компенсації слід застосовувати тримісячний строк. Просить позовні вимоги залишити без розгляду.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 246 КАС України, суд зазначає, що ухвалою судді від 11 вересня 2020 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі. Ухвалою судді від 10 листопада 2020 року розгляд справи здійснюється за правилами загального позовного провадження.

Судом встановлені наступні обставини:

Наказом начальника навчального центру Національної гвардії України від 04.03.2019 року за №52, сержанта ОСОБА_1 , начальника пункту технічного обслуговування майстерні ремонту автомобільної та бронетанкової техніки автомобільної роти батальйону забезпечення навчального центру НГУ звільненого відповідно до статті 26 частини 5 підпункту «а» Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» наказом начальника Навчального центру Національної гвардії України від 01.03.2019 року № 11о/с та направлено його на військовий облік до Золочівського РВК Львівської області.

Згідно довідки №336 від 04.03.2019 року про вартість речового майна, що належить до видачі звільненому в запас сержанту ОСОБА_1 Листом, сума належної позивачу грошової компенсації складає 14131,54 грн.

Згідно з платіжним дорученням від 03.04.2020 ОСОБА_1 виплачено 6128,75 грн грошової компенсації за неотримане речове майно.

Позивач, не погоджуючись з виплаченою йому сумою грошової компенсації, звернувся до суду з даним позовом про виплату іншої недоплаченої частини грошової компенсації в розмірі 8 002,79 грн.

Зміст спірних правовідносин полягає в тому, що позивач вважає протиправною бездіяльність відповідача, щодо невиплату позивачу грошової компенсації за неотримане речове майно, а також щодо не нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки.

Вказані обставини, та зміст спірних правовідносин підтверджені наявними у справі доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Відповідно до ст. 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» продовольче забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України. Речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 № 178 затверджено Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі - Порядок №178), який визначає механізм виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку і Управління державної охорони (далі - військовослужбовці) грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі - грошова компенсація).

Згідно з п.п. 3-5 Порядку № 178, грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця. Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації. Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

Судом встановлено, що відповідачем не було виплачено ОСОБА_1 грошової компенсації за неотримане речове майно станом день виключення зі списків особового складу відповідно до наказу від 04.03.2019 року за №52.

Як встановлено судом, відповідно до довідки від 04.03.2019 № 336 вартість речового майна, що належить до видачі сержанту ОСОБА_1 становить 14131,54 грн.

Проте, суд звертає увагу на те, що згідно з платіжним дорученням від 03.04.2020 року ОСОБА_1 виплачено лише частину грошової компенсації за неотримане речове майно в сумі 6128,75 грн.

Таким чином, залишок несплачених коштів з грошової компенсації вартості неотриманого речового майна становить 8002,79 грн.

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, висловленою у рішенні від 10.03.2011 у справі «Сук проти України», держава може ввести, призупинити або припинити виплати працівникам з державного бюджету, внісши відповідні законодавчі зміни. Однак, якщо законодавча норма, яка передбачає певні виплати є чинною, а передбачені умови - дотриманими, державні органи не можуть відмовляти у їх наданні, доки законодавче положення залишається чинним.

Згідно позиції Європейського суду у справіvan Duyn v. Home Office (Case 41/74 van Duyn v. Home Office) щодо принципу юридичної визначеності, який означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов`язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії.

Така дія зазначеного принципу пов`язана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає у тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов`язань для запобігання відповідальності. При цьому, якщо держава чи будь-який її орган схвалили певну концепцію, така держава чи орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки, оскільки схвалення такої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у осіб (юридичних чи фізичних) стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.

Відтак, якщо держава задекларувала певні правила проведення розрахунку при звільненні військовослужбовця, то вона зобов`язана вжити всіх заходів для забезпечення реалізації цих правил.

За таких обставин, бездіяльність відповідача щодо не проведення повного розрахунку при звільненні - невиплату ОСОБА_1 в день виключення зі списків частини компенсації за неотримане речове майно є протиправною.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Відповідно до статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Непоширення норм КЗпП України на військовослужбовців стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.

Питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців зі служби (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати компенсації за неотримане речове майно) не врегульовані положеннями спеціального законодавства.

Враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці військовослужбовців, не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, суд дійшов висновку про можливість застосування норм статті 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення зі служби в Державній прикордонній службі України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01.03.2018 у справі № 806/1899/17 та постанові Верховного Суду від 31.05.2018 у справі № 823/1023/16.

Щодо заяви відповідача про залишення позову без рогляду, суд зазначає наступне.

Спеціальним законодавством прямо не врегульовано питання строків звернення до суду у зв`язку з порушенням відповідачем законодавства про оплату праці (виплату грошового забезпечення). Судом не враховуються обґрунтування заяви відповідача про застосування процесуального строку, оскільки стягнення компенсації вартості за неотримане речове майно належить до компенсаційних виплат, тому строк звернення до суду для стягнення відповідної виплати не обмежується будь-яким строком. Отже, право на отримання таких виплат не обмежується жодним строком.

Вказана позиція суду узгоджується з позицією Верховного Суду викладеною у постанові від 04.05.2018 року у справі № 808/858/16.

Судові витрати відповідно до ст.139 КАС України стягненню зі сторін не підлягають.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 262-263, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд, -

В И Р ІШ И В :

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_2 ) про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії, - задоволити повністю.

Визнати бездіяльність військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України щодо не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за неотримане речове майно.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 Національної гвардії України виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) різницю грошової компенсації вартості за неотримане, під час проходження військової служби, речове майно у сумі 8002,79 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст. ст. 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення цього Кодексу.

Рішення суду складено в повному обсязі 27.01.2021 року.

Суддя Гавдик З.В.