Справа № 640/8637/20
Суддя: Єгорова Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/8637/20 Суддя (судді) першої інстанції: Шулежко В.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2021 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Єгорової Н.М.,

суддів - Сорочка Є.О., Федотова І.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 липня 2020 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ВУГІЛЬНА КОМПАНІЯ "АЛЬТЕНЕРДЖ" до Головного управління ДФС у м. Києві, Державної податкової служби України, Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2020 року позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління ДФС у м. Києві, Державної податкової служби України, Головного управління ДПС у м. Києві і, в якому просив суд:

- визнати протиправними та скасувати рішення Комісії, яка приймає рішення про реєстрацію або відмову у реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації: № 1163720/41616730 про відмову у реєстрації податкової накладної № 51 від 05 грудня 2018 року; № 1163719/41616730 про відмову у реєстрації податкової накладної № 52 від 07 грудня 2018 року; № 1163718/41616730 про відмову у реєстрації податкової накладної № 53 від 08 грудня 2018 року; № 1171137/41616730 про відмову у реєстрації податкової накладної № 15 від 10 лютого 2019 року; № 1171138/41616730 про відмову у реєстрації податкової накладної № 16 від 10 лютого 2019 року; № 1171129/41616730 про відмову у реєстрації податкової накладної № 18 від 15 лютого 2019 року; № 1171131/41616730 про відмову у реєстрації податкової накладної № 19 від 16 лютого 2019 року; № 1171135/41616730 про відмову у реєстрації податкової накладної № 20 від 17 лютого 2019 року; № 1171132/41616730 про відмову у реєстрації податкової накладної № 21 від 17 лютого 2019 року; № 1171134/41616730 про відмову у реєстрації податкової накладної № 22 від 17 лютого 2019 року; № 1171136/41616730 про відмову у реєстрації податкової накладної № 23 від 18 лютого 2019 року; № 1171130/41616730 про відмову у реєстрації податкової накладної № 24 від 18 лютого 2019 року; № 1171133/41616730 про відмову у реєстрації податкової накладної № 25 від 19 лютого 2019 року; № 1171128/41616730 про відмову у реєстрації податкової накладної № 26 від 20 лютого 2019 року; № 1171126/41616730 про відмову у реєстрації податкової накладної № 27 від 21 лютого 2019 року; № 1171124/41616730 про відмову у реєстрації податкової накладної № 28 від 21 лютого 2019 року; № 1171125/41616730 про відмову у реєстрації податкової накладної № 29 від 23 лютого 2019 року; № 1171127/41616730 про відмову у реєстрації податкової накладної № 30 від 28 лютого 2019 року; № 1258321/41616730 про відмову у реєстрації податкової накладної № 69 від 10 квітня 2019 року;

- зобов`язати Державну податкову службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних:

- податкову накладну товариства з обмеженою відповідальністю «Вугільна компанія «Альтенердж» від 05 грудня 2018 року № 51 датою її фактичного подання - 05 грудня 2018 року;

- податкову накладну товариства з обмеженою відповідальністю «Вугільна компанія «Альтенердж» від 07 грудня 2018 року № 52 датою її фактичного подання - 07 грудня 2018 року;

- податкову накладну товариства з обмеженою відповідальністю «Вугільна компанія «Альтенердж» від 08 грудня 2018 року № 53 датою її фактичного подання - 08 грудня 2018 року;

- податкову накладну товариства з обмеженою відповідальністю «Вугільна компанія «Альтенердж» від 10 лютого 2019 року № 15 датою її фактичного подання - 10 лютого 2019 року;

- податкову накладну товариства з обмеженою відповідальністю «Вугільна компанія «Альтенердж» від 10 лютого 2019 року № 16 датою її фактичного подання - 10 лютого 2019 року;

- податкову накладну товариства з обмеженою відповідальністю «Вугільна компанія «Альтенердж» від 15 лютого 2019 року № 18 датою її фактичного подання - 15 лютого 2019 року;

- податкову накладну товариства з обмеженою відповідальністю «Вугільна компанія «Альтенердж» від 16 лютого 2019 року № 19 датою її фактичного подання - 16 лютого 2019 року;

- податкову накладну товариства з обмеженою відповідальністю «Вугільна компанія «Альтенердж» від 17 лютого 2019 року № 20 датою її фактичного подання - 17 лютого 2019 року;

- податкову накладну товариства з обмеженою відповідальністю «Вугільна компанія «Альтенердж» від 17 лютого 2019 року № 21 датою її фактичного подання - 17 лютого 2019 року;

- податкову накладну товариства з обмеженою відповідальністю «Вугільна компанія «Альтенердж» від 17 лютого 2019 року № 22 датою її фактичного подання - 17 лютого 2019 року;

- податкову накладну товариства з обмеженою відповідальністю «Вугільна компанія «Альтенердж» від 18 лютого 2019 року № 23 датою її фактичного подання - 18 лютого 2019 року;

- податкову накладну товариства з обмеженою відповідальністю «Вугільна компанія «Альтенердж» від 18 лютого 2019 року № 24 датою її фактичного подання - 18 лютого 2019 року;

- податкову накладну товариства з обмеженою відповідальністю «Вугільна компанія «Альтенердж» від 19 лютого 2019 року № 25 датою її фактичного подання - 19 лютого 2019 року;

- податкову накладну товариства з обмеженою відповідальністю «Вугільна компанія «Альтенердж» від 20 лютого 2019 року № 26 датою її фактичного подання - 20 лютого 2019 року;

- податкову накладну товариства з обмеженою відповідальністю «Вугільна компанія «Альтенердж» від 21 лютого 2019 року № 27 датою її фактичного подання - 21 лютого 2019 року;

- податкову накладну товариства з обмеженою відповідальністю «Вугільна компанія «Альтенердж» від 21 лютого 2019 року № 28 датою її фактичного подання - 21 лютого 2019 року;

- податкову накладну товариства з обмеженою відповідальністю «Вугільна компанія «Альтенердж» від 23 лютого 2019 року № 29 датою її фактичного подання - 23 лютого 2019 року;

- податкову накладну товариства з обмеженою відповідальністю «Вугільна компанія «Альтенердж» від 28 лютого 2019 року № 30 датою її фактичного подання - 28 лютого 2019 року;

- податкову накладну товариства з обмеженою відповідальністю «Вугільна компанія «Альтенердж» від 10 квітня 2019 року № 69 датою її фактичного подання - 10 квітня 2019 року.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 липня 2020 року позов задоволено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що відповідачами не надано доказів, з яких можливо встановити обставини через які вони дійшли висновку про відповідність податкової накладної критеріям ризиковості платника податку і не довели правомірності зупинення реєстрації зазначених накладних. Наголосив, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, так і п.13 Порядку № 117 вимагає від контролюючого органу зазначення конкретного виду критерію ризиковості платника податку. Зауважив, що для прийняття рішення про реєстрацію зазначених податкових накладних виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення у даному випадку не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ГУ ДФС у м. Києві подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю. При цьому посилається на Порядок зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних та судову практику в подібних, на думку апелянта, справах.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Вугільна компанія «Альтенердж» просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. При цьому зазначає, що ГУ ДФС у м. Києві, в порушення вимог чинного законодавства, лише загально посилається на критерії зупинення реєстрації податкової накладної, без наведення відповідних підпунктів, що призводить до обмеження права платника податків бути повідомленим про необхідність надання документів за вичерпним переліком.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Вирішуючи вказаний спір, суд першої інстанції встановив, що ТОВ «Вугільна компанія «Альтенердж» зареєстроване як юридична особа та здійснює господарську діяльність. Основний вид діяльності товариства згідно за КВЕД 46.71 (оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами).

З матеріалів справи вбачається, між ТОВ «Вугільна компанія «Альтенердж» (Продавець) та ПрАТ «Коломийське заводоуправління будівельних матеріалів» (Покупець) укладено договір купівлі-продажу майнових прав на приміщення № 01/03/19, за умовами якого ТОВ «Вугільна компанія «Альтенердж» зобов`язується поставити ПрАТ «Коломийське заводоуправління будівельних матеріалів» шлам вуглевмісний.

Крім того, між ТОВ «Вугільна компанія «Альтенердж» та ПрАТ «Коломийське заводоуправління будівельних матеріалів» укладено Додаткову угоду № 1 до Договору № 01/03/19 від 01 березня 2019 року, згідно з умовами якої сторони погодили, що ПрАТ «Коломийське заводоуправління будівельних матеріалів» разом з оплатою Товару зобов`язується відшкодувати ТОВ «Вугільна компанія «Альтенердж» витрати за перевезення Товару від залізничної станції відправлення до залізничної станції призначення на підставі виставленого рахунку. Відшкодування послуг перевезення Товару оформляється актом надання послуг, в якому зазначаються номери залізничних вагонів з вказівкою тоннажу.

У зв`язку з поставкою ТОВ «Вугільна компанія «Альтенердж» товару та понесення витрат за відвантаження товару залізничним транспортом, виписано податкову накладну № 69 на загальну суму 116 480,00 грн. в т.ч. ПДВ 19 413,33 грн. та направлено для реєстрації у Єдиному реєстрі податкових накладних.

Поряд з викладеним суд встановив, що 01 жовтня 2018 року між ТОВ «Вугільна компанія «Альтенердж» (Продавець) та ПрАТ «Івано-Франківськцемент» (Покупець) укладено договір № 35/08К-18.

Відповідно до договору № 35/08К-18 ТОВ «Вугільна компанія «Альтенердж» зобов`язується поставити ПрАТ «Івано-Франківськцемент» вугільну продукцію. Пунктом 2 договору № 35/08К-18 визначено, що кількість товару за цим договором може змінюватися в залежності від виробничих можливостей продавця, обумовлених технологією і, при необхідності, буде додатково узгоджуватися сторонами.

Відповідно до специфікації від 01 жовтня 2018 року до договору № 35/08К-18 від 01 жовтня 2018 року ТОВ «Вугільна компанія «Альтенердж» та ПрАТ «Івано-Франківськцемент» здійснює постачання тонких відходів вуглезбагачення у кількості 90 000 т.

З матеріалів справи вбачається, що 07 лютого 2019 року між ТОВ «Вугільна компанія «Альтенердж» (Продавець) та ПрАТ «Івано-Франківськцемент» (Покупець) укладено договір № 14/08К19.

Відповідно до договору № 14/08К19 ТОВ «Вугільна компанія «Альтенердж» зобов`язується поставити ПрАТ «Івано-Франківськцемент» аргіліт (тонкі відходи вуглезбагачення). Пунктом 2 договору № 14/08К19 визначено, що кількість товару за цим договором може змінюватися в залежності від виробничих можливостей продавця, обумовлених технологією і, при необхідності, буде додатково узгоджуватися сторонами.

Відповідно до договору № 14/08К19 від 07 лютого 2019 року позивач та ПрАТ Івано-Франківськцемент» здійснює постачання тонких відходів вуглезбагачення у кількості 180 000 т.

У зв`язку з поставкою ТОВ «Вугільна компанія «Альтенердж» товару, як за першою подією, виписано податкові накладні: № 51 на загальну суму 243 001,94 грн. в т.ч. ПДВ 40 500,32 грн., № 52 на загальну суму 210 501,68 грн. в т.ч. ПДВ 35 083,61 грн., № 53 на загальну суму 175 001,40 грн. в т.ч. ПДВ 29 166,90 грн., № 15 на загальну суму 229 020,00 грн. в т.ч. ПДВ 38 170,00 грн., № 16 на загальну суму 184 800,00 грн. в т.ч. ПДВ 30 800,00 грн., № 18 на загальну суму 366 960,00 грн. в т.ч. ПДВ 61 160,00 грн., № 19 на загальну суму 553 080,00 грн. в т.ч. ПДВ 92 180,00 грн., № 20 на загальну суму 227 700,00 грн. в т.ч. ПДВ 37 950,00 грн., № 21 на загальну суму 46 200,00 грн. в т.ч. ПДВ 7 700,00 грн., № 22 на загальну суму 138 600,00 грн. в т.ч. ПДВ 23 100,00 грн., № 23 на загальну суму 138 600,00 грн. в т.ч. ПДВ 23 100,00 грн., № 24 на загальну суму 228 360,00 грн. в т.ч. ПДВ 38 060,00 грн., № 25 на загальну суму 458 040,00 грн. в т.ч. ПДВ 76 340,00 грн., № 26 на загальну суму 554 730,00 грн. в т.ч. ПДВ 92 455,00 грн., № 27 на загальну суму 139 260,00 грн. в т.ч. ПДВ 23 210,00 грн., № 28 на загальну суму 367 620,00 грн. в т.ч. ПДВ 61 270,00 грн., № 29 на загальну суму 503 580,00 грн. в т.ч. ПДВ 83 930,00 грн., № 30 на загальну суму 366 300,00 грн. в т.ч. ПДВ 61 050,00 грн. та направлено для реєстрації у Єдиному реєстрі податкових накладних.

За наслідками обробки податкових накладних, контролюючий орган надіслав позивачу квитанції про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної в ЄРПН, відповідно до яких податкові накладні № 51, № 52, № 53, № 15, № 16, № 18, № 19, № 20, № 21, № 22, № 23, № 24, № 25, № 26, № 27, № 28, № 29, № 30, № 69 прийнято, але реєстрацію їх зупинено.

Відповідно до пункту 201.16 статті 201 Податкового кодексу України реєстрація вказаних податкових накладних зупинена у зв`язку з відповідністю податкових накладних підпункту 1.6. пункту 1 Критеріїв ризиковості платника податку.

У цих же квитанціях позивачу запропоновано надати пояснення та/або копії документів, достатніх для прийняття рішення про реєстрацію податкових накладних.

На підтвердження здійснення вказаних господарських операцій, позивачем направлено до ДФС повідомлення про подання пояснень та копій документів щодо податкових накладних, реєстрацію яких зупинено.

Комісією Головного управління ДФС у м. Києві, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації, прийнято рішення № 1163720/41616730 від 15 травня 2019 року, № 1163719/41616730 від 15 травня 2019 року, № 1163718/41616730 від 15 травня 2019 року, № 1171137/41616730 від 24 травня 2019 року, № 1171138/41616730 від 24 травня 2019 року, № 1171129/41616730 від 24 травня 2019 року, № 1171131/41616730 від 24 травня 2019 року, № 1171135/41616730 від 24 травня 2019 року, № 1171132/41616730 від 24 травня 2019 року, № 1171134/41616730 від 24 травня 2019 року, № 1171136/41616730 від 24 травня 2019 року, № 1171130/41616730 від 24 травня 2019 року, № 1171133/41616730 від 24 травня 2019 року, № 1171128/41616730 від 24 травня 2019 року, № 1171126/41616730 від 24 травня 2019 року, № 1171124/41616730 від 24 травня 2019 року, № 1171125/41616730 від 24 травня 2019 року, № 1171127/41616730 від 24 травня 2019 року, № 1258321/41616730 від 21 серпня 2019 року про відмову в реєстрації податкових накладних від 05 грудня 2018 року № 51, від 07 грудня 2018 року № 52, від 08 грудня 2018 року № 53, від 10 лютого 2019 року № 15, від 10 лютого 2019 року № 16, від 15 лютого 2019 року № 18, від 16 лютого 2019 року № 19, від 17 лютого 2019 року № 20, від 17 лютого 2019 року № 21, від 17 лютого 2019 року № 22, від 18 лютого 2019 року № 23, від 18 лютого 2019 року № 24, від 19 лютого 2019 року № 25, від 20 лютого 2019 року № 26, від 21 лютого 2019 року № 27, від 21 лютого 2019 року № 28, від 23 лютого 2019 року № 29, від 28 лютого 2019 року № 30, від 10 квітня 2019 року № 69.

Підставою прийняття таких рішень стало ненадання платником податку: копій первинних документів щодо постачання/придбання товарів/послуг, зберігання і транспортування, навантаження, розвантаження продукції, складських документів (інвентаризаційні описи), у тому числі рахунків-фактури/інвойсів, актів приймання-передачі товарів (робіт, послуг) з урахуванням наявності певних типових форм та галузевої специфіки, накладних.

На підставі встановлених вище обставин та враховуючи надання з боку позивача первинних документів, які свідчать про проведення господарських операцій, суд першої інстанції прийшов до висновку, що оскаржувані рішення комісії, яка приймає рішення про реєстрацію або відмову у реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації є необґрунтованими, безпідставними та такими, що підлягають скасуванню.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може не погодитися з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Згідно з пунктом 201.7 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Положеннями пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України визначено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

Датою та часом надання податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронному вигляді до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, є дата та час, зафіксовані у квитанції.

Якщо надіслані податкові накладні/розрахунки коригування сформовано з порушенням вимог, передбачених пунктом 201.1 цієї статті та/або пунктом 192.1 статті 192 цього Кодексу, а також у разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування відповідно до пункту 201.16 цієї статті, протягом операційного дня продавцю/покупцю надсилається квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі про неприйняття їх в електронному вигляді або зупинення їх реєстрації із зазначенням причин.

Квитанція про зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування надсилається одночасно продавцю та покупцю платнику податку.

Якщо протягом операційного дня не надіслано квитанції про прийняття або неприйняття, або зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування, така податкова накладна вважається зареєстрованою в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Відповідно до пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2010 № 1246 «Про затвердження Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних» (далі - Порядок № 1246) податкова накладна - електронний документ, який складається платником податку на додану вартість відповідно до вимог Податкового кодексу України в електронній формі у затвердженому в установленому порядку форматі (стандарті) та надсилається для реєстрації.

Відповідно до пункту 12 Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних, після надходження податкової накладної та/або розрахунку коригування до ДФС в автоматизованому режимі здійснюється їх розшифрування та проводяться перевірки: відповідності податкової накладної та/або розрахунку коригування затвердженому формату (стандарту); чинності електронного цифрового підпису, порядку його накладення та наявності права підписання посадовою особою платника податку таких податкової накладної та/або розрахунку коригування: реєстрації особи, що надіслала на реєстрацію податкову накладну та/або розрахунок коригування, платником податку на момент складення та реєстрації таких податкової накладної та/або розрахунку коригування; дотримання вимог, установлених пунктом 192.1 статті 192 та пунктом 201.10 статті 201 Кодексу; наявності помилок під час заповнення обов`язкових реквізитів відповідно до пункту 201.1 статті 201 Кодексу; наявності суми податку на додану вартість відповідно до пунктів 200-1.3 і 200-1.9 статті 200-1 Кодексу (для податкових накладних та/або розрахунків коригування, що реєструються після 1 липня 2015 р.); наявності в Реєстрі відомостей, що містяться у податковій накладній, яка коригується; факту реєстрації/зупинення реєстрації/відмови в реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування з такими ж реквізитами: відповідності податкових накладних та/або розрахунків коригування критеріям оцінки ступеня ризиків, достатнім для зупинення їх реєстрації відповідно до пункту 201.16 статті 201 Кодексу; дотримання вимог Законів України Про електронний цифровий підпис, Про електронні документи та електронний документообіг та Порядку обміну електронними документами з контролюючими органами, затвердженого в установленому порядку.

Відповідно до пункту 13 Порядку № 1246, за результатами перевірок, визначених пунктом 12 цього Порядку, формується квитанція про прийняття або неприйняття, або зупинення реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування (далі - квитанція).

Наведені норми дають підстави для висновку, що законодавець встановлює перелік обов`язкової для фіксації в рамках квитанції про зупинення реєстрації податкової накладної інформації. Без деталізації такого роду інформації відповідна квитанція не може вважатися належним чином оформленою. При цьому, квитанція про зупинення реєстрації податкової накладної повинна фіксувати: 1) порядковий номер та дату складення податкової накладної; 2) конкретний критерій або ж критерії, на підставі яких було здійснено зупинення реєстрації податкової накладної; 3) пропозицію про надання платником податків пояснень та/або перелік конкретних документів, що є достатніми для прийняття контролюючим органом рішення про реєстрацію податкової накладної.

Положеннями пункту 201.16 статті 201 Податкового кодексу України передбачено, що реєстрація податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних може бути зупинена в порядку та на підставах, визначених Кабінетом Міністрів України.

При цьому, зазначені норми податкового законодавства кореспондуються і з положеннями Порядку зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 117 (далі - Порядок № 177).

Згідно з пунктом 5 Порядку № 117 податкова накладна/розрахунок коригування, які підлягають моніторингу, перевіряються на відповідність критеріям ризиковості платника податку, критеріям ризиковості здійснення операцій та показникам позитивної податкової історії платника податку.

При цьому, відповідно до пункту 10 Порядку № 117 критерії ризиковості платника податку, критерії ризиковості здійснення операцій, перелік показників, за якими визначається позитивна податкова історія платника податку, визначає ДФС та надсилає на погодження Мінфіну в електронній формі через систему електронної взаємодії органів виконавчої влади. ДФС оприлюднює на своєму офіційному веб-сайті погоджені критерії ризиковості платника податку, критерії ризиковості здійснення операцій, перелік показників, за якими визначається позитивна податкова історія платника податку.

Відповідно до вимог пунктів 12 та 13 Порядку № 117 у разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі контролюючий орган протягом операційного дня надсилає (в електронній формі у текстовому форматі) в автоматичному режимі платнику податку квитанцію про зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування. Така квитанція є підтвердженням зупинення такої реєстрації.

У квитанції про зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування зазначаються:

1) номер та дата складання податкової накладної/розрахунку коригування;

2) порядковий номер, номенклатура товарів/послуг продавця, код товару згідно з УКТЗЕД/послуги згідно з Державним класифікатором продукції та послуг, зазначені у податковій накладній/розрахунку коригування, реєстрація яких зупинена;

3) критерій(ї) ризиковості платника податку та/або критерій(ї) ризиковості здійснення операцій, на підставі якого(их) зупинено реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі, із розрахованим показником за кожним критерієм, якому відповідає платник податку;

4) пропозиція щодо надання платником податку пояснень та копій документів, необхідних для прийняття контролюючим органом рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі.

Згідно з вимогами пункту 14 Порядку № 117 перелік документів, необхідних для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі, включає в себе: договори, зокрема зовнішньоекономічні контракти, з додатками до них; договори, довіреності, акти керівного органу платника податку, якими оформлені повноваження осіб, які одержують продукцію в інтересах платника податку для здійснення операції; первинні документи щодо постачання/придбання товарів/послуг, зберігання і транспортування, навантаження, розвантаження продукції, складські документи (інвентаризаційні описи), у тому числі рахунки-фактури/інвойси, акти приймання-передачі товарів (робіт, послуг) з урахуванням наявності певних типових форм та галузевої специфіки, накладні; розрахункові документи та/або банківські виписки з особових рахунків; документи щодо підтвердження відповідності продукції (декларації про відповідність, паспорти якості, сертифікати відповідності), наявність яких передбачена договором та/або законодавством.

Пунктом 15 Порядку № 117 передбачено, що письмові пояснення та копії документів, зазначених у пункті 14 цього Порядку, платник податку має право подати до контролюючого органу протягом 365 календарних днів, що настають за датою виникнення податкового зобов`язання, відображеного у податковій накладній / розрахунку коригування.

Платник податку має право подати письмові пояснення та копії документів до декількох податкових накладних/розрахунків коригування, якщо такі податкові накладні/розрахунки коригування складені на одного отримувача - платника податку за одним і тим самим договором або якщо в таких податкових накладних/розрахунках коригування відображені однотипні операції (з однаковими кодами товарів згідно з УКТЗЕД або кодами послуг згідно з Державним класифікатором продукції та послуг).

Пунктом 16 Порядку № 117 визначено, що письмові пояснення та копії документів, зазначених у пункті 14 цього Порядку, платник податку подає до ДФС в електронній формі засобами електронного зв`язку, визначеними ДФС, з урахуванням вимог Законів України «Про електронний цифровий підпис», «;Про електронні документи та електронний документообіг» та Порядку обміну електронними документами з контролюючими органами, затвердженого в установленому порядку.

Згідно з вимогами пунктів 18-20 Порядку № 117 письмові пояснення та копії документів, подані платником податку до контролюючого органу відповідно до пункту 15 цього Порядку, розглядаються комісіями контролюючих органів.

Комісії контролюючих органів складаються з комісій регіонального рівня (комісії головних управлінь ДФС в областях, м. Києві та Офісу великих платників ДФС) та комісії центрального рівня (ДФС).

Зазначені комісії приймають рішення про: реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі; відмову у реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі.

Відповідно до вимог пункту 21 Порядку № 117 підставами для прийняття комісіями контролюючих органів рішення про відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування є: ненадання платником податку письмових пояснень стосовно підтвердження інформації, зазначеної у податковій накладній/розрахунку коригування, реєстрацію яких зупинено; ненадання платником податку копій документів відповідно до підпункту 4 пункту 13 цього Порядку; надання платником податку копій документів, які складені з порушенням законодавства.

Форма рішення про реєстрацію або відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в ЄРПН визначена Порядком № 117 (додаток 2 до Порядку).

Форма такого рішення передбачає, що у разі відмови в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в ЄРПН через ненадання платником податку копій документів, документи, які не надано, повинні бути підкресленими, тобто конкретно вказані.

Як було встановлено судом першої інстанції, в оскаржуваних рішеннях № 1163720/41616730 від 15 травня 2019 року, № 1163719/41616730 від 15 травня 2019 року, № 1163718/41616730 від 15 травня 2019 року, № 1171137/41616730 від 24 травня 2019 року, № 1171138/41616730 від 24 травня 2019 року, № 1171129/41616730 від 24 травня 2019 року, № 1171131/41616730 від 24 травня 2019 року, № 1171135/41616730 від 24 травня 2019 року, № 1171132/41616730 від 24 травня 2019 року, № 1171134/41616730 від 24 травня 2019 року, № 1171136/41616730 від 24 травня 2019 року, № 1171130/41616730 від 24 травня 2019 року, № 1171133/41616730 від 24 травня 2019 року, № 1171128/41616730 від 24 травня 2019 року, № 1171126/41616730 від 24 травня 2019 року, № 1171124/41616730 від 24 травня 2019 року, № 1171125/41616730 від 24 травня 2019 року, № 1171127/41616730 від 24 травня 2019 року, № 1258321/41616730 від 21 серпня 2019 року зазначено, що позивачем не надано копій первинних документів щодо постачання/придбання товарів/послуг, зберігання і транспортування, навантаження, розвантаження продукції, складських документів (інвентаризаційні описи), у тому числі рахунків-фактури/інвойсів, актів приймання-передачі товарів (робіт, послуг) з урахуванням наявності певних типових форм та галузевої специфіки, накладних; а також розрахункових документів, банківських виписок з особових рахунків.

Колегія суддів звертає увагу на те, що з матеріалів справи вбачається, що позивачем направлено відповідачу через «Єдине вікно подання електронних документів» в порядку передбаченому чинним законодавством до контролюючого органу письмові пояснення і копії документів щодо виписаних накладних, які передбачені п.14 Порядку № 117.

Проте, в порушення наведених вимог податкового законодавства в зазначених рішеннях не зазначено які саме документи складені з порушенням законодавства та яких саме документів не вистачає для прийняття рішення про реєстрацію податкових накладних.

Матеріалами справи підтверджується, що позивачем надані первинні документи на постачання, перевезення, відвантаження товару. При цьому, оскаржуваними рішеннями відповідача не обґрунтовано причини неприйняття до уваги поданих позивачем документів.

Крім того, зі змісту квитанцій вбачається, що контролюючим органом сформовано висновок про відповідність податкових накладних критеріям ризиковості платника податку, визначених пп.1.6 п.1 «Критеріїв ризиковості платника податку».

При цьому, суд зауважує, що зазначені Критерії ризиковості платника податку викладені у листах Державної фіскальної служби України і мають рекомендаційний характер, в першу чергу, для контролюючого органу під час здійснення перевірки податкових накладних/розрахунків коригування на відповідність ознакам ризиковості здійснення операцій.

Водночас, пункт 6 Критеріїв оцінки ступеня ризиків містить у собі визначення двох різних критеріїв, а саме:

1) обсяг постачання товару/послуги, зазначений у ПН/РК, яка подана на реєстрацію в Реєстрі, у 1,5 разу більший за величину, що дорівнює залишку обсягу різниці обсягу придбання на митній території України такого товару/послуги (крім обсягу придбання товарів/послуг за операціями, які звільнені від оподаткування та підлягають оподаткуванню за нульовою ставкою) та/або ввезення на митну територію України такого товару, зазначеного з 01 січня 2017 року в отриманих ПН/РК, зареєстрованих в Реєстрі, і митних деклараціях, та обсягу постачання відповідного товару/послуги, зазначеного у ПН/РК, зареєстрованих з 01 січня 2017р. в Реєстрі, і переважання в такому залишку (більше 75% загального такого залишку) товарів з кодами згідно з УКТ ЗЕД, які визначаються ДФС, та відсутність товару/послуги, зазначеного/зазначеної в податковій накладній, яка подана на реєстрацію в Реєстрі, в інформації, поданій платником податку за встановленою формою, як товару/послуги, що на постійній основі постачається (виготовляється);

2) відсутність (анулювання, призупинення) ліцензій, виданих органами ліцензування, які засвідчують право суб`єкта господарювання на виробництво, експорт, імпорт, оптову і роздрібну торгівлю підакцизними товарами (продукцією), визначеними підпунктами 215.3.1 та 215.3.2 пункту 215.3 статті 215 розділу VІ Податкового кодексу України, стосовно товарів, які зазначені платником податку у податковій накладній, поданій на реєстрацію в Реєстрі.

З урахуванням наведеного судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що здійснюючи моніторинг ПН/РК контролюючі органи зобов`язані у разі зупинення реєстрації ПН/РК, у квитанції зазначати конкретний вид із двох вищенаведених критеріїв оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації ПН/РК в ЄРПН, на підставі яких було здійснено зупинення реєстрації ПН/РК, який встановлений пунктом 6 Критеріїв оцінки ступеня ризиків Наказу № 567. При цьому, від чіткого визначення контролюючим органом ДФС конкретного виду критерію оцінки ступеня ризиків, визначених у п. 6 Критеріїв оцінки ступеня ризиків Наказу № 567 залежить можливість надання платником податку вичерпного переліку документів на підтвердження правомірності формування та подання податкової накладної.

Водночас, головною рисою індивідуальних актів є їхня конкретність (гранична чіткість), а саме: чітке формулювання конкретних юридичних волевиявлень суб`єктами адміністративного права, які видають такі акти; розв`язання за їх допомогою конкретних, а саме індивідуальних, справ або питань, що виникають у сфері державного управління; чітка визначеність адресата, конкретної особи або осіб; виникнення конкретних адміністративно- правових відносин, обумовлених цими актами; чітка відповідність такого акту нормам чинного законодавства.

Рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.

При цьому суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

У контексті наведеного суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що контролюючим органом грубо порушено не тільки принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, а і норми пункту 13 Порядку № 117, оскільки ним не зазначено у квитанціях конкретного та чіткого критерію ризиковості платника податку, достатнього для зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, на підставі якого здійснено зупинення реєстрації спірних податкових накладних.

Такий висновок суду базується на тому, що контролюючим органом у квитанціях зазначено лише загальне посилання на відповідність податкової накладної критерію ризиковості платника податку, визначених пп.1.6 п.1 Критеріїв.

Натомість, як принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, так і положення пункту 13 Порядку № 117 вимагає від контролюючого органу зазначення конкретного виду критерію.

Разом з тим, контролюючий орган не пояснив обставини, на підставі яких дійшов висновку про відповідність податкових накладних критеріям ризиковості платника податку і не довів правомірність зупинення реєстрації зазначених накладних.

У свою чергу, невиконання контролюючим органом законодавчо встановлених вимог щодо змісту, форми, обґрунтованості та вмотивованості акта індивідуальної дії призводить до його протиправності.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2018 року у справі № 822/1817/18.

З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку, що за відсутності належного мотивування податковим органом рішень про відмову у реєстрації податкових накладних з підстав ненадання певних документів без їх деталізації, такі рішення не узгоджуються з вимогами наведених вище нормативно-правових актів, а тому підлягають визнанню протиправними та скасуванню.Крім того, відповідачами також не надано суду ані самого протоколу засідання Комісії, ані переліку платників податків, щодо яких виявлено ознаки ризиковості, ані матеріалів, на підставі яких платника податків віднесено до такого переліку.

Разом з тим, прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від суб`єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувано, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що контролюючим органом безпідставно зупинено реєстрацію податкових накладних № 51, № 52, № 53, № 15, № 16, № 18, № 19, № 20, № 21, № 22, № 23, № 24, № 25, № 26, № 27, № 28, № 29, № 30, № 69. Як наслідок недотримання контролюючим органом вимог законодавства на етапі зупинення реєстрації податкових накладних щодо оформлення квитанцій прямо вказує на те, що рішення, яке прийняте на наступному етапі, тобто рішення Комісії про відмову у реєстрації податкових накладних також є протиправними і необґрунтованими з огляду на вищезазначені обставини.

Щодо висновків суду першої інстанції про необхідність захисту прав позивача шляхом покладення на ДФС України обов`язку з реєстрації податкових накладних датами їх фактичного надходження, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно п. 20 Порядку № 1246 у разі надходження до ДФС рішення суду про реєстрацію або скасування реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування, яке набрало законної сили, такі податкові накладні та/або розрахунки коригування реєструються після проведення перевірок, визначених пунктом 12 цього Порядку (крім абзацу десятого), або їх реєстрація скасовується. При цьому датою реєстрації або скасування реєстрації вважається день, зазначений в такому рішенні, або день набрання законної сили рішенням суду.

У контексті наведеного судовою колегією враховується, що відповідно до п. п. 2, 4, 10 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

За правилами ч. ч. 3-4 ст. 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Зі змісту наведених норм випливає, що втручанням у дискреційні повноваження суб`єкту владних повноважень може бути прийняття судом рішень не про зобов`язання вчинити дії, а саме прийняття ним рішень за заявами заявників замість суб`єкта владних повноважень.

Тобто законодавець передбачив обов`язок суду змусити суб`єкт владних повноважень до правомірної поведінки, а не вирішувати питання, які належать до функцій і виключної компетенції останнього (дискреційні повноваження), тому втручання в таку діяльність є формою втручання в дискреційні повноваження наведеного органу та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Згідно позиції Верховного Суду, яка сформована у постановах від 13 лютого 2018 року у справі № 361/7567/15-а, від 07 березня 2018 року у справі № 569/15527/16-а, від 20 березня 2018 року у справа № 461/2579/17, від 20 березня 2018 року у справі № 820/4554/17, від 03 квітня 2018 року у справі № 569/16681/16-а та від 12 квітня 2018 року справа № 826/8803/15, дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Європейський суд з прав людини неодноразово висловлював позицію з цього питання, згідно якої національні суди повинні проконтролювати, чи не є викладені у них висновки адміністративних органів щодо обставин у справі довільними та нераціональними, непідтвердженими доказами або ж такими, що є помилковими щодо фактів; у будь-якому разі суди повинні дослідити такі акти, якщо їх об`єктивність та обґрунтованість є ключовим питанням правового спору (пункт 157 рішення у справі «Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру» (Sigma Radio Television ltd. v. Cyprus № 32181/04); пункт 44 рішення у справі «Брайєн проти Об`єднаного Королівства» (Bryan v. the United Kingdom); пункти 156-157, 159 рішення у справі «Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру» (Sigma Radio Television ltd. v. Cyprus № 32181/04); пункти 47-56 рішення у справі «Путтер проти Болгарії» (Putter v. Bulgaria № 38780/02).

Поняття дискреційних повноважень наведене, зокрема, у Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до яких під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, дискреційними є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».

Натомість, у цій справі контролюючий орган не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд.

Аналогічна позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 208/8402/14-а та від 29 березня 2018 року справі № 816/303/16.

Згідно судової практики Європейського суду з прав людини (рішення по справі «Олссон проти Швеції» від 24 березня 1988 року) запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців, водночас, суди повинні відновлювати порушене право шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень, у тому числі колегіальний орган, прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.

При цьому судовою колегією враховується, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верхового Суду України від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15 та від 02 лютого 2016 року у справі № 804/14800/14.

З урахуванням викладеного судова колегія вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що належним способом захисту, необхідним для поновлення прав позивача, є зобов`язання ДПС України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових податкові накладні від 05 грудня 2018 року № 51, від 07 грудня 2018 року № 52, від 08 грудня 2018 року № 53, від 10 лютого 2019 року № 15, від 10 лютого 2019 року № 16, від 15 лютого 2019 року № 18, від 16 лютого 2019 року № 19, від 17 лютого 2019 року № 20, від 17 лютого 2019 року № 21, від 17 лютого 2019 року № 22, від 18 лютого 2019 року № 23, від 18 лютого 2019 року № 24, від 19 лютого 2019 року № 25, від 20 лютого 2019 року № 26, від 21 лютого 2019 року № 27, від 21 лютого 2019 року № 28, від 23 лютого 2019 року № 29, від 28 лютого 2019 року № 30, від 10 квітня 2019 року № 69 датою їх фактичного подання.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 липня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Н.М. Єгорова

Судді Є.О. Сорочко

І.В. Федотов