Справа № 240/21512/20
Суддя: Гурін Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2021-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2021 року м. Житомир справа № 240/21512/20

категорія 105000000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Гуріна Д.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) про визнання протиправною та скасування постанови,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернулося Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький), в якому просить:

- визнати протиправною постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) Сладь Т.П. від 1 грудня 2020 року ВП №63077292 про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн;

- скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) Сладь Т.П. від 1 грудня 2020 року ВП №63077292 про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що оскільки судове рішення у справі №240/275/20 фактично виконано в повному обсязі - на виконання судового рішення повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 та відмовлено у призначенні пенсії, отже у відповідача були відсутні підстави для винесення постанови про накладення штрафу на боржника в сумі 5100 грн.

Після усунення позивачем недоліків позовної заяви, ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 11 січня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження у справі з викликом (повідомленням) сторін на 20 січня 2021 року на 16:00 та встановлено відповідачу строк для подачі відзиву.

Крім того, 11 січня 2021 року судом винесено ухвалу про забезпечення позову.

Відповідно до довідки у справі розгляд справи 20 січня 2021 року не відбувся через перебування судді Гуріна Д.М. у відпустці. Наступний розгляд справи призначено на 25 січня 2021 року на 12:00.

21 січня 2021 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на адміністративний позов (а.с.37-41), відповідно до змісту якого відповідач проти задоволення позову заперечує. В обґрунтування заперечень зазначає, що на вимогу державного виконавця надійшло повідомлення боржника згідно з яким Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 23 березня 2020 року у справі №240/275/20 повторно розглянуло заяву ОСОБА_1 , зарахувало до страхового стажу періоди роботи з 13 листопада 1984 року до 14 січня 1986 року і з 16 серпня 1991 року до 10 вересня 1991 року на Житомирському заводі хімічного волокна, та повторно відмовило у призначенні пенсії через брак необхідного стажу. З викладеного вбачається, що рішення суду й надалі залишається невиконаним, оскільки боржником не враховано висновків суду, викладених у рішенні від 23 березня 2020 року та не досліджено питання щодо зарахування до стажу стягувача решти періодів роботи, а отже Головним управлінням Пенсійного фонду безпідставно не виконується судове рішення в розмірах визначених судом.

Представник позивача у судове засідання 25 січня 2021 року не прибув, про дату час та місце розгляду справи повідомлений вчасно та належним чином, про причини свого неприбуття до суду не повідомив.

Представник відповідача у судовому засіданні 25 січня 2021 року проти заявлених вимог заперечувала та просила відмовити у задоволенні позову.

У судовому засіданні суд ухвалою від 25 січня 2021 року, постановленою у порядку статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України без виходу до нарадчої кімнати відкладено розгляд справи на 26 січня 2021 року на 12:00, у зв`язку із необхідністю витребувати у відповідача додаткові докази, що внесено секретарем до протоколу судового засідання від 25 січня 2021 року (а.с.62).

У судове засідання 26 січня 2021 року прибув представник позивача який позовні вимоги підтримав повністю та просив задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти заявлених вимог заперечував та просив відмовити з підстав, що викладені у відзиві на позовну заяву.

З врахуванням наданих представниками сторін пояснень, суд вирішив подальший розгляд справи проводити у порядку письмового провадження.

Згідно з частиною 4 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Відповідно до частини 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що згідно повідомлення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 28 грудня 2020 року №47350/03.29 відмовлено гр. ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах (а.с. 66 на звороті - 67).

Не погодившись із такою відмовою, ОСОБА_1 звернувся до суду (а.с. 65-66).

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 23 березня 2020 року у справі №240/275/20 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання відмови неправомірною, зобов`язання вчинити дії, - задоволено частково. Визнано неправомірною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 28.12.2019 щодо призначення ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії №6673/1397 від 20.09.2019 з урахуванням висновків суду. У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено (а.с. 68-73).

Після набрання судовим рішенням законної сили видано виконавчий лист про зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву з урахуванням висновків суду (а.с. 81).

На виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) перебуває виконавче провадження №63077292 з примусового виконання виконавчого листа №240/275/20 від 11 вересня 2020 року, виданого Житомирським окружним адміністративним судом, про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії №6673/1397 від 20 вересня 2019 року з урахуванням висновків суду.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 10 серпня 2020 року, прийнятим на виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 23 березня 2020 року у справі №240/275/20, відмовлено гр. ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах (а.с. 11).

2 вересня 2020 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області надіслано ОСОБА_1 повідомлення про відмову у призначенні пенсії (а.с. 110-111).

Рішення боржника від 10 серпня 2020 року та повідомлення від 2 вересня 2020 року відсутні у матеріалах виконавчого провадження.

У зв`язку із відсутністю у матеріалах виконавчого провадження підтвердження виконання боржником рішення суду, державний виконавець вживав передбачених законом заходів з метою примусового виконання рішення суду.

6 жовтня 2020 року державному виконавцю надійшло повідомлення від боржника про виконання рішення суду.

30 листопада 2020 року державному виконавцю надіслано повідомлення із роз`ясненням прийнятого рішення, у якому повідомлено, що при повторному розгляді заяви боржником зараховано до пільгового стажу ОСОБА_1 періоди роботи: з 13.11.1984 до 14.01.1986 на посаді слюсаря-ремонтника та з 16.08.1991 до 10.09.1991 на посаді помічника майстра на заводі Житомирському заводі хімічного волокна, всі інші періоди боржником не зараховано.

1 грудня 2020 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) Сладь Т.П. винесено постанову про накладення штрафу сумі 5100,00 грн за невиконання без поважних причин рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 23 березня 2020 року (а.с.7-8).

Не погоджуючись із постановою державного виконавця про накладення штрафу та вважаючи її протиправною, позивач звернувся із вказаним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень статті 13 Закону України від 2 червня 2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Частиною 2 статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Згідно з частиною 3 статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України, невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Положеннями статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Частиною 4 статті 372 Кодексу адміністративного судочинства України, визначено, що примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, врегульовано Законом України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-XIV (в редакції, що діяв на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно зі статтею 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 статті 5 Закону №1404-VIII визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону №1404-VIII підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 63 Закону №1404-VIII, за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Статтею 75 Закону №1404-VIII встановлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Правовою підставою для накладення державним виконавцем на боржника штрафу у межах виконавчого провадження є невиконання ним судового рішення у встановлений строк без поважних причин. При цьому, застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження, як завершальної стадії судового провадження.

Вирішуючи питання про накладення штрафу, державний виконавець повинен встановити дві обставини: 1) факт виконання чи невиконання рішення; 2) у випадку невиконання рішення встановити причини невиконання. При цьому, лише дійшовши висновку про відсутність поважних причин, державний виконавець вправі накласти штраф на боржника. Встановлення таких обставин здійснюється шляхом виконання державним виконавцем своїх обов`язків та реалізації прав, передбачених статтею 18 Закону №1404-VIII, а також дотриманням сторонами виконавчого провадження свої обов`язків.

Зокрема, частиною 1 статті 18 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 3 цієї статті визначено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, серед іншого, проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону, а частина 4 наголошує на тому, що вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Як свідчать матеріали справи, рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 23 березня 2020 року у справі №240/275/20 було встановлено, що записами трудової книжки ОСОБА_1 підтверджено, що позивач працював на посаді газорізальника та електрозварника:

- з 16.09.1991 до 13.03.1992 газорізальником на приватному підприємстві «Житомирвтормет», зокрема відповідно до наказу №44 від 17.09.1991 прийнятий на роботу, та наказом №7 від 13.03.1992 звільнений з роботи відповідно до статті 38 Кодексу законів про працю України;

- з 01.04.1994 до 05.08.1999 електрозварником ручного зварювання на Житомирському заводі хімічного волокна переведений на вказану посаду відповідно до наказу №104 від 11.04.1994;

- з 06.08.1999 до 21.04.2002 газорізальником на приватній фірмі «Фелікс» (на підставі наказу №74-к від 06.08.1999 прийнятий на роботу та наказом №26-к від 21.04.2002 звільнений);

- з 22.04.2002 до 15.11.2004 газорізальником в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Фірма Фелікс» (на підставі наказу №8-к від 22.04.2002 прийнятий на роботу та наказом №91-к від 15.11.2004 звільнений);

- з 22.11.2004 до 23.09.2005 газорізальником в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Укр-метал» (відповідно до наказу №57 від 19.11.2004 прийнятий на роботу та наказом №79 від 22.09.2005 звільнений);

- з 23.10.2005 до 03.07.2007 газорізальником в Закритому акціонерному товаристві «Вінницявтормет» (наказом №625-к від 10.10.2005 прийнятий на роботу, а наказом №95-к від 03.07.2007 звільнений із вказаної посади);

- з 11.06.2008 до 31.10.2008 газорізальником на приватному підприємстві «Житомирвтормет» (наказом №11 від 11.06.2008 прийнятий на роботу, а наказом №17 від 31.10.2008 звільнений із вказаної посади) (а.с. 71 на звороті - 72).

У своєму рішенні від 23 березня 2020 року у справі №240/275/20 Житомирський окружний адміністративний суд дійшов висновків, що вищевказані періоди трудової діяльності Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області взагалі не розглядало, як страховий стаж, що дає підстави на зниження пенсійного віку із шкідливими і важкими умовами праці відповідно до Списку №2 до страхового стажу та не вказав підстави для незарахування такого стажу до пільгового, а лише вказав, що загальний страховий стаж позивача становить 33 роки 4 місяці 23 дні, з них пільговий стаж лише 3 роки 11 місяців 25 днів. Тобто, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області, враховано до пільгового стажу вибірково період роботи з 01.04.1994 до 05.08.1999 електрозварником ручного зварювання на Житомирському заводі хімічного волокна, що є порушенням прав ОСОБА_1 на соціальний захист (а.с. 72).

Суд зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії №6673/1397 від 20.09.2019 з урахуванням висновків суду (а.с. 73).

Отже, при повторному розгляді заяви мали бути розглянуті періоди роботи на які вказав суд, та дана належна вмотивована оцінка про їх зарахування або незарахування до пільгового стажу.

Судом встановлено, що при повторному розгляді заяви боржником як в рішенні від 10 серпня 2020 року так і у повідомленні від 2 вересня 2020 року №0600-0329-8/45402 про відмову у призначенні пенсії, яке прийняті на виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 23 березня 2020 року у справі №240/275/20, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області не надано належної оцінки періодам трудової діяльності ОСОБА_1 на приватному підприємстві «Житомирвтормет», приватній фірмі «Фелікс», Товаристві з обмеженою відповідальністю «Фірма Фелікс», Товаристві з обмеженою відповідальністю «Укр-метал» та Закритому акціонерному товаристві «Вінницявтормет».

Наведене свідчить про невиконання рішення суду, оскільки при повторному розгляді заяви боржником не були враховані висновки суду щодо наведених періодів роботи стягувача та не дано їм належної оцінки.

Лише під час розгляду даної справи, представником позивача надано до суду лист датований 26 січня 2021 року №0600-0303-8/7499, який надісланий ОСОБА_1 в додаток до листа від 2 вересня 2020 року №0600-0329-8/45402, в якому Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області надало належну вмотивовану оцінку спірним періодам роботи стягувача та повідомило причини їх незарахування до пільгового стажу (а.с.112-113).

Таким чином суд дійшов висновку про те, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області на час винесення відповідачем оскаржуваної постанови від 1 грудня 2020 року ВП №63077292 про накладення штрафу у сумі 5100,00 грн, не було виконано рішення суду у повному обсязі.

Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд вважає, що відповідач довів правомірність постанови про накладення штрафу від 1 грудня 2020 року ВП №63077292 в сумі 5100,00 грн, у зв`язку з чим відмовляє у задоволенні позову.

Керуючись статтями 2, 77, 90, 139, 242-246, 272, 287 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул.О.Ольжича, 7, м.Житомир, 10003, ) до Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) (майдан Соборний, 1, м.Житомир, 10014, ) про визнання протиправною та скасування постанови.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд апеляційну скаргу на рішення суду протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Д.М. Гурін