Справа № 280/8416/20
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2021-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

28 січня 2021 року м. Дніпросправа № 280/8416/20

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Мельника В.В. (доповідач),

суддів: Сафронової С.В., Чепурнова Д.В.,

розглянувши в порядку

письмового провадження

в м. Дніпро апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Меламеда Вадима Борисовича

на ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 24 листопада 2020 року (головуючий суддя - Семененко М.О.) про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

за позовом представника ОСОБА_1 - адвоката Меламеда Вадима Борисовича

до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області

про визнання рішень, дій чи бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Представник ОСОБА_1 (далі - Позивач) - адвокат Меламед Вадим Борисович звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - Відповідач), в якому просив суд:

- визнати рішення, дії чи бездіяльність відповідача щодо не виплати недоотриманої пенсії позивача за період з 07 жовтня 2009 року по 27 травня 2018 року протиправними та дискримінаційними;

- зобов`язати відповідача вчинити певні дії - виплатити недоотриману пенсію позивачу за період з 07 жовтня 2009 року по 27 травня 2018 року відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням індексації та з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 24 листопада 2020 року у відкритті провадження по справі №280/8416/20 за позовом представника ОСОБА_1 - адвоката Меламеда Вадима Борисовича до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання рішень, дій чи бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити дії - відмовлено (а.с. 14-15).

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що оскільки у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є постанова суду, що набрала законної сили, суд дійшов висновку, що у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання рішень, дій чи бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити дії, відповідно до приписів пункту 2 частини 1 статті 170 КАС України слід відмовити.

Представник Позивача, не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, оскаржив її в апеляційному порядку (а.с. 19-38).

В апеляційній скарзі Представник Позивача, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неповне встановлення фактичних обставин справи, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано, зокрема тим, що судом першої інстанції не надано належної оцінки тому, що відсутні підстави вважати, що звернення у даній справі тотожне вже вирішеному спору у минулій адміністративній справі, адже предметом оскарження у даній справі є виплата пенсії, а не її поновлення і позовні вимоги за інший період.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити чинною ухвалу суду першої інстанції.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст. 311 КАС України.

Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла таких висновків.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, серед іншого, чи немає підстав для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Підстави відмови у відкритті провадження в адміністративній справі передбачені частиною 1 статті 170 КАС України, зокрема, пунктом 2 встановлено, що суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є такі, що набрали законної сили, рішення або постанова суду, ухвала про закриття провадження в адміністративній справі.

Зазначена підстава для відмови у відкритті провадження у справі спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом спорів, які вже розглянуті і остаточно вирішені по суті. Перешкодою для звернення до суду є наявність у тотожному спорі рішення або постанови суду, що набрали законної сили, або ухвали про закриття провадження у справі.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду в тотожній справі, що набрало законної сили, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення. Після набрання рішенням законної сили сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ті ж позовні вимоги й з тих же підстав.

Позови вважаються тотожними лише тоді, коли в них співпадають сторони, предмет і підстави, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. У випадку зміни хоча б одного з цих елементів позови вважаються не тотожними і суддя не вправі відмовити у відкритті провадження у справі.

Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

Підстави адміністративного позову - це фактичні та юридичні обставини публічно-правового спору, які обґрунтовують можливість подання такого позову, це факти, які відповідно до норм матеріального права вказують на наявність (відсутність) між позивачем та відповідачем спірних правовідносин. Відтак, для встановлення тотожності підстав позову визначальне значення має коло обставин та фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги.

Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 09 жовтня 2018 року у справі № 809/487/18, від 13 липня 2020 року у справі № 620/3960/19.

Суд першої інстанції, відмовляючи у відкритті провадження, дійшов висновку про те, що вимоги, заявлені позивачем у даній справі аналогічні позовним вимогам у справі №280/5098/18, а оскільки постанова Третього апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2019 року у справі №280/5098/18 набрала законної сили, наявні підстави для відмови у відкритті провадження на підставі п. 4 ч. 1 ст. 170 КАС України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 , громадянка України, ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З 20.03.1984 по 09.01.2001 ОСОБА_1 отримувала пільгову пенсію за віком, призначену за Списком №1.

08.02.2001 ОСОБА_1 виїхала за кордон до Ізраїлю на постійне місце проживання, де була прийнята на консульський облік в консульському відділі посольства України в Державі Ізраїль.

31.07.2001 у зв`язку з виїздом позивача за кордон, виплату пенсії припинено.

31.05.2018 ОСОБА_1 через уповноваженого представника звернулася до Центрального ОУПФУ м.Запоріжжя з нотаріально завіреною Заявою про призначення/перерахунок пенсії від 18.04.2018 (вх. №333/3-10 від 31.05.2018).

За вказаною заявою представника позивача 20.06.2018 Центральним ОУПФУ м.Запоріжжя надано відповідь за вих.. № №333/3-10, в якому зазначено, що ОСОБА_1 неможливо поновити виплату пенсії, як особі, яка виїхала на постійне місце проживання за межі України, відповідно до п.2 ст. 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та до п.1.5 розділу 1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України, у зв`язку з тим, що заява про поновлення виплати пенсії подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії та до п.2.22 розділу ІІ Порядку у зв`язку з відсутністю документу, що засвідчує місце реєстрації особи на території України.

ОСОБА_1 не погодившись з відмовою органу Пенсійного фонду України у поновленні пенсії за віком, звернулась з адміністративним позовом до суду.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 01 лютого 2019 року у справі №280/5098/18 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 , поданого представником на підставі довіреності Меламед Вадимом Борисовичем , до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено у повному обсязі.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2019 року у справі №280/5098/18 апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволено частково. Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 01 лютого 2019 року -скасовано. Прийнято нове судове рішення. Адміністративний позов ОСОБА_1 - задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення про відмову у поновленні пенсії ОСОБА_1 , викладене в листі Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя від 14 червня 2018 року № 333/З-10. Зобов`язано Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя провести поновлення та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 з 28 травня 2018 року відповідно до норм Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", в розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність. Позовні вимоги за період з 07 жовтня 2009 року по 27 травня 2018 року включно - залишено без розгляду. В решті позовних вимог відмовлено.

При цьому, суд апеляційної інстанції у постанові від 18 червня 2019 року у справі №280/5098/18 дійшов до висновку, що даний спір повинен розглядатися у межах звернення до адміністративного суду, тобто в межах шестимісячного строку. Підстав для поновлення строку звернення до суду, які б можна було вважати поважними, позивачем не наведено. З огляду на вказане, суд апеляційної інстанції зазначив, що позовні вимоги в частині поновлення виплати позивачу пенсії підлягають задоволенню з 28 травня 2018 року, а позовні вимоги за період з 07 жовтня 2009 року по 27 травня 2018 року включно, підлягають залишенню без розгляду.

Зазначена постанова суду апеляційної інстанції у справі №280/5098/18 набрала законної сили 18 червня 2019 року.

19 листопада 2020 року, звертаючись до суду з новим позовом, який є предметом вивчення у даному випадку, представник позивача знову просить зобов`язати орган пенсійного фонду виплатити пенсію позивачу за період з 07 жовтня 2009 року по 27 травня 2019 року відповідно до норм Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з проведенням нарахування індексації і компенсації втрати частини доходів. При цьому, вимога про визнання рішень, дій чи бездіяльності відповідача протиправними та дискримінаційними не є новою самостійною вимогою, натомість є похідною від вимоги про зобов`язання щодо виплати пенсії позивачу за період з 07 жовтня 2009 року по 27 травня 2019 року, яка вже була предметом судової оцінки.

Із аналізу вищенаведеного слідує, що позовні вимоги представника ОСОБА_1 - адвоката Меламеда Вадима Борисовича у даній справі є тотожними частині позовних вимог останнього у справі №280/5098/18, в якій вже є рішення суду, яке набрало законної сили.

Крім того, Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя було реорганізовано в Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, яке є його правонаступником, відповідно до постанов Кабінету міністрів України №821 від 08.11.2017 року, №628 від 22.08.2018 року, №925 від 09.10.2020 року, що свідчить про тотожність і складу учасників справи у даній справі та справі №280/5098/18.

Поряд із зазначеним, представник Позивача наголошує на тому, що позовні вимоги за період з 07 жовтня 2009 року по 27 травня 2018 року у справі №280/5098/18 є фактично не розглянутими, оскільки були залишені судом апеляційної інстанції без розгляду у зв`язку з пропуском останнім шестимісячного строку для звернення до суду із вказаними позовними вимогами. Представник Позивача вважає, що позовні вимоги за період з 07 жовтня 2009 року по 27 травня 2018 року мають бути розглянуті судом у даній справі з урахуванням нової правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 20 травня 2020 року у справі №815/1226/18, відповідно до якої суд касаційної інстанції дійшов висновку про те, що статті 122, 123 (ст. 99, 100 у редакції чинній до 15 грудня 2017 року) КАС України не підлягають застосуванню до спорів, які виникли у зв`язку з поновленням виплати раніше призначених (нарахованих) пенсій громадянам України, які проживають за її межами на підставі рішення Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року №25-рп/2009.

Колегія суддів звертає увагу на те, що зміна правової позиції Верховного Суду, викладена у постанові від 20 травня 2020 року у справі №815/1226/18, сама по собі не створює обставин для повторного перегляду позовних вимог щодо нарахування та виплати пенсії ОСОБА_1 за період з 07 жовтня 2009 року по 27 травня 2018 року, так як є чинною та не скасованою в касаційному порядку постанова Третього апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2019 року у справі №280/5098/18, в якій суд дійшов висновку про пропуск Позивачем строку звернення до суду в частині позовних вимог за період з 07 жовтня 2009 року по 27 травня 2018 року.

Більш того, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що зі змісту позовної заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Меламеда Вадима Борисовича у даній справі випливає те, що після прийняття рішення судом апеляційної інстанції у справі №280/5098/18, останній до Відповідача із заявою про проведення нарахування та виплати пенсії за період з 07 жовтня 2009 року по 27 травня 2018 року не звертався, тобто в межах спірних правовідносин нових підстав позову не виникло, що, у свою чергу, свідчить про те, що підстави позову у даній справі є тотожними підставам позову у справі №280/5098/18.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про тотожність у даній справі та справі №280/5098/18 предмету, підстав та складу учасників справи, та, як наслідок, про наявність підстав, передбачених пунктом 2 частини 1 статті 170 КАС України, для відмови у відкритті провадження.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення питання щодо відмови у відкритті провадження, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи, ухвала суду першої інстанції у даній справі про відмову у відкритті провадження прийнята без порушення норм процесуального та матеріального права, і тому остання підлягає залишенню без змін.

Доводи апеляційної скарги представника Позивача спростовуються дослідженими у справі доказами і не можуть бути підставою для скасування ухвали суду, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 243, 311, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Меламеда Вадима Борисовича - залишити без задоволення.

Ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 24 листопада 2020 року по справі №280/8416/20 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий - суддя В.В. Мельник

суддя С.В. Сафронова

суддя Д.В. Чепурнов