Справа № 380/11582/20
Суддя: Гулкевич Ірена Зіновіївна
Дата ухвалення: 2021-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 січня 2021 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гулкевич І.З., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,-

встановив:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якій позивач просить суд:

- визнати протиправними дії, оформлені рішенням від 04.08.2020 за №16972/03-16 Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про відмову у перерахунку пенсії ОСОБА_1 в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком відповідно до пункту г статті 77 Закону України Про пенсійне забезпечення;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 підвищення до пенсії в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, з часу звернення (30.07.2020) за перерахунком пенсії відповідно до пункту г" статті 77 Закону України Про пенсійне забезпечення.

В обґрунтування позову вказано про те, що позивач звернувся до відповідача із заявою від 30.07.2020 про встановлення підвищення до пенсії у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком відповідно до пункту г статті 77 Закону України Про пенсійне забезпечення. Рішенням від 04.08.2020 йому повідомлено, що репресованим особам, яких у подальшому реабілітовано, підвищення до пенсії проводиться у розмірах встановлених Постановою Кабінету Міністрів України №654 Про підвищення пенсійного забезпечення громадян. з огляду на викладене позивач права на підвищення пенсії відповідно до згаданого закону немає. Позивач вважає, що оскільки він є особою, яка необґрунтовано зазначала політичних репресій і згодом була реабілітована, що підтверджується відповідним посвідченням, тому право на отримання підвищення у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком.

Не погоджуючись з такою відмовою, вважаючи дії відповідача щодо відмови у призначенні підвищення до пенсії протиправною, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Ухвалою суду від 29.12.2020 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

21.01.2021 за вх. №3718 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній не погодився з позовними вимогами у повному обсязі. Зазначив, що позивачу призначено підвищення до пенсії, як реабілітованому, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16.07.2008 року №654, розмір підвищення становить 43,52 грн. Пенсійне забезпечення ОСОБА_1 здійснюється правильно згідно з чинним законодавством. Згідно з довідкою про реабілітацію позивачу встановлено підвищення до пенсії як члену сім`ї реабілітованого у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, виходячи із встановленої на розрахункову величину розміру мінімальної пенсії за віком, яка застосовувалась при обчисленні відповідних підвищень і надбавок до пенсії (19,91 грн. х 50%), на сьогоднішній день виплачується 54,40 грн. У зв`язку з наведеним, у задоволенні позовних вимог просить відмовити в повному обсязі.

Суд, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, встановив наступне.

ОСОБА_1 є громадянином України, перебуває на обліку у органах Пенсійного фонду України, отримує пенсію по інвалідності, що підтверджується посвідченням № НОМЕР_1 серії НОМЕР_2 від 05.12.2001.

Відповідно до довідки управління внутрішніх справ Львівській області від 28.01.1992 №10706 батько Позивача ОСОБА_2 1927 р.н., мати ОСОБА_3 1929 р.н., 17.08.1949 із с. Зозулі, Золочівського району, Львівської області за постановою Особливої наради при МДБ СРСР виселені на спецпоселення в Хабарівській край з якого звільнені 22.05.1958.

Відповідно до довідки про реабілітацію №12166 від 23.07.2009 виданої управлінням внутрішніх справ по Хабаровському краю Позивач, який народився на спец поселенні батьків, репресованих за політичними мотивами на підставі постанови Особливої ради при МДБ СРСР від 24.08.1949, батьки як члени сім`ї учасника ОУН були вислані зі Львівської області до Хабаровського краю реабілітований.

Львівською обласною радою 22.08.2019 ОСОБА_1 видано посвідчення серія №218/21-П, відповідно до якого позивач має право на пільги і компенсації, встановлені Законом України Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні.

Позивач 30.07.2020 звернувся до ГУ ПФУ у Львівській області із заявою про проведення перерахунку пенсії відповідно до пункту г ст. 77 Закону України Про пенсійне забезпечення.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 04.08.2020 №16972/03-16 позивачу повідомлено про те, що підвищення репресованим особам, яких у подальшому було реабілітовано, до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачуються замість пенсії, передбачені постановою кабінету Міністрів України від 16 липня 2008 року №654 в розмірах 54,40 гривні, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - 43,52 гривні. Посвідчення з правом на пільги від 22.08.2019 №218/21-П, що видане Головою Львівської обласної ради , не відповідає зразку посвідчення реабілітованого, що затверджене Постановою №48.

Не погоджуючись із діями відповідача щодо відмови позивачу у виплаті підвищення до пенсії, як особі, яка зазнала політичних репресій із розрахунку 50% мінімальної пенсії за віком, вважаючи їх протиправними та такими, що порушую його права, ОСОБА_1 звернувся до суду за їх захистом.

Вирішуючи справу, суд керується таким.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 1 Закону України Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні, реабілітованими особами слід вважати осіб, які з політичних мотивів були необґрунтовано засуджені судами або піддані репресіям позасудовими органами, в тому числі двійками, трійками, особливими нарадами і в будь-якому іншому позасудовому порядку, за вчинення на території України діянь, кваліфікованих як контрреволюційні злочини за кримінальним законодавством України до набрання чинності Законом СРСР Про кримінальну відповідальність за державні злочини від 25 грудня 1958 року, за винятком осіб, зазначених у статті 2 цього Закону.

Дія цієї статті поширюється на осіб, громадян України, які постійно проживали в Україні і яких з різних причин було переміщено за межі колишнього Радянського Союзу, необґрунтовано засуджено військовими трибуналами, Верховним Судом Союзу РСР чи піддано репресіям позасудовими органами.

Відповідно до статті 1-2 Закону України Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років реабілітованими визнаються особи:

1) які до 24 серпня 1991 року були обвинувачені або яким було призначено покарання за рішенням позасудового органу незалежно від діяння або мотивів обвинувачення чи призначення покарання;

2) стосовно яких до 24 серпня 1991 року були здійснені репресії у формах, визначених статтею 2 цього Закону, за рішенням іншого репресивного органу, якщо встановлено факт здійснення репресій проти таких осіб з класових, національних, політичних, релігійних, соціальних мотивів;

3) стосовно яких до 24 серпня 1991 року були здійснені репресії за рішенням іншого репресивного органу, якщо встановлено недоведеність вини таких осіб у скоєнні злочину або адміністративного правопорушення;

4) які до 24 серпня 1991 року були арештовані, перебували під вартою і яким було пред`явлено обвинувачення за статтями законодавчих актів, передбачених пунктами 1-5, за законодавчими актами, передбаченими пунктами 6-14, за діяння, передбачені пунктами 15-22 статті 3 цього Закону, якщо справи проти таких осіб були припинені під час слідства, попереднього (досудового) слідства або закриті за відсутності події злочину, відсутності складу злочину, недоведеності участі особи у вчиненні злочину;

5) стосовно яких до 24 серпня 1991 року за рішенням іншого репресивного органу були здійснені репресії у формах, визначених статтею 2 цього Закону, за недонесення (неповідомлення) про вчинення або підготовку до вчинення іншою особою діяння, за яке законодавством, що діяло до 24 серпня 1991 року, було передбачено кримінальну або адміністративну відповідальність, за умови що особа, якій призначено покарання за вчинення або підготовку до вчинення такого діяння, була реабілітована в установленому порядку.

Відповідно до статті 1-3 Закону України Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років потерпілими від репресій визнаються:

1) чоловік або дружина репресованої особи, який/яка на момент здійснення репресії перебували у шлюбі з репресованою особою;

2) діти репресованої особи, у тому числі усиновлені, які у віці до 18 років залишилися без батька, матері (усиновлювача) внаслідок здійснення репресій проти батька, матері (усиновлювача) або які народилися не пізніше ніж через 10 місяців з дня арешту батька, матері, або які народилися у місці позбавлення волі, на засланні, висланні під час перебування репресованої особи у місці позбавлення волі, на засланні, висланні, залишення репресованої особи для роботи у таборах Народного комісаріату внутрішніх справ у становищі вільнонайманого без права виїзду з прикріпленням до районів табору-будівництва, закріплення репресованої особи за будівництвом згідно з директивою Народного комісара внутрішніх справ та Прокурора СРСР від 29 квітня 1942 року № 185, або які народилися у матері, яку було примусово безпідставно поміщено до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, під час перебування матері у такому психіатричному закладі, або які у віці до 18 років перебували, незалежно від тривалості, у спецприймальниках чи розподільниках, спеціальних будинках малюка чи дитячих будинках репресивних органів, або які внаслідок здійснення репресії проти батька, матері були примусово позбавлені імен, включаючи родові імена;

3) інші особи, які на момент здійснення репресії спільно проживали, були пов`язані спільним побутом з репресованою особою або перебували на утриманні репресованої особи.

Згідно з пунктом г статті 77 Закону України Про пенсійне забезпечення (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) призначені пенсії підвищуються репресованим особам, яких у подальшому було реабілітовано - на 50 процентів, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - на 25 процентів мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до підпункту 4 пункту 2.6 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про зашальнообов`язкове державне пенсійне страхування затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 та зареєстрованого в міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 при призначенні до пенсій надбавок, допомог, додаткової пенсії, компенсації, пенсії за особливі заслуги перед Україною та підвищень, для підвищення пенсії згідно з пунктом г статті 77 Закону України Про пенсійне забезпечення надаються документи про визнання заявника реабілітованим або членом його сім`ї, якого було примусово переселено.

Відповідно до пункту 2.13 Порядку №22-1 за документ, який засвідчує, що особа визнана реабілітованою, приймається завірена в установленому порядку копія посвідчення реабілітованого. Для реабілітованих осіб, потерпілих від репресій, зазначених в пунктах 5-7 статті 2 (заслання, вислання, депортація) Закону України Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років, приймаються довідки органів внутрішніх справ, видані на підставі наявних у них відповідних документів (постанови про вислання, особистих справ на висланих осіб тощо), а за відсутності таких документів - довідки районних комісій з поновлення прав реабілітованих, видані на підставі встановленого факту переселення.

Відповідно до довідки про реабілітацію №12166 від 23.07.2009 виданої управлінням внутрішніх справ по Хабаровському краю Позивач, який народився на спец поселенні батьків, репресованих за політичними мотивами на підставі постанови Особливої ради при МДБ СРСР від 24.08.1949, батьки як члени сім`ї учасника ОУН були вислані зі Львівської області до Хабаровського краю реабілітований.

Львівською обласною радою 22.08.2019 ОСОБА_1 видано посвідчення серія №218/21-П, відповідно до якого позивач має право на пільги і компенсації, встановлені Законом України Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні.

Таким чином, наявність у позивача посвідчення реабілітованого №218/21-П, виданого 22.08.2019 Львівською обласною радою є, відповідно до пункту 2.13 Порядку №22-1, належним доказом того, що позивач є особою яка визнана реабілітованою та слугує підставою для виплати позивачу підвищення пенсії згідно з пунктом г статті 77 Закону України Про пенсійне забезпечення у розмірі 50 процентів мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до пункту 6 розділу XV Прикінцеві положення Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до прийняття відповідного закону до пенсій, передбачених цим Законом, установлюються надбавки та здійснюється їх підвищення згідно із Законом України Про пенсійне забезпечення. Зазначені надбавки та підвищення встановлюються в розмірах, що фактично виплачувалися на день набрання чинності цим Законом з наступною індексацією відповідно до законодавства про індексацію грошових доходів населення. Виплата їх здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до частини першої статті 28 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Згідно з частиною четвертою статті 28 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений частинами першою - третьою цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом.

На думку суду, положення частини четвертої статті 28 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування не є перешкодою для застосування величини мінімального розміру пенсії за віком до обрахування інших пенсій чи доплат пов`язаних з мінімальною пенсією за віком, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого крім передбаченого частиною 1 цієї статті мінімального розміру пенсії за віком.

Відповідно до підпункту 2 пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян №654 від 16.07.2008 (далі - Постанова № 654) установлено, що з 01.09.2008 репресованим особам, яких у подальшому було реабілітовано, до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачуються замість пенсії, підвищення проводиться в розмірі 54,4 гривні, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - 43,52 гривні.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, позивачу на підставі заяви від 30.07.2020 не було встановлено підвищення до пенсії у розмірі, гарантованому пунктом г статті 77 Закону України Про пенсійне забезпечення.

Водночас відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Згідно із пунктами 1, 6 статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються права і свободи людини та громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту.

Згідно із частиною третьою статті 7 КАС України у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Виходячи із визначених загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, при визначенні розміру підвищення до пенсії громадянам, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані та членам їх сімей, підлягають застосуванню положення пункту г статті 77 Закону України Про пенсійне забезпечення та статті 47 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб, який має вищу юридичну силу, а не норми постанови Кабінету Міністрів України Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян №654 від 16.07.2008, яка істотно звужує обсяг встановлених законом прав.

Отже, відповідач протиправно не виплачує позивачу підвищення до пенсії в розмірі, визначеному пунктом г статті 77 Закону України Про пенсійне забезпечення, а посилання на Постанову №654 є протиправним, оскільки остання звужує розмір сум, які підлягають виплаті реабілітованим громадянам та суперечить Закону України Про пенсійне забезпечення, який має вищу юридичну силу.

Таким чином, відповідачем допущено протиправні дії щодо невиплати позивачу надбавки до пенсії як громадянину, який необґрунтовано зазнав політичних репресій і був реабілітований згідно з пунктом г статті 77 Закону України Про пенсійне забезпечення.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, виходячи з наданих суду статтею 245 КАС України повноважень, суд вважає, що інтереси позивача будуть захищеними, а права поновленими, шляхом визнання протиправними дій ГУ ПФ України у Львівській області щодо не нарахування та не виплати позивачу підвищення до пенсії, визначеного пунктом г статті 77 Закону України Про пенсійне забезпечення та статтею 47 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, виходячи з мінімального розміру пенсії за віком, встановленого частиною першою статті 28 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до п. 1.7 Порядку 22-1 днем звернення за перерахунком пенсії, переведенням з одного виду пенсії на інший, поновленням виплати пенсії, виплатою недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, заяви з усіма необхідними документами.

Оскільки дії відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу підвищення до пенсії, визначеного пунктом г статті 77 Закону України Про пенсійне забезпечення у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, виходячи з мінімального розміру пенсії за віком, встановленого частиною першою статті 28 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування є протиправними, тому суд зобов`язує відповідача провести нарахування та виплату ОСОБА_1 підвищення до пенсії відповідно до пункту г статті 77 Закону України Про пенсійне забезпечення у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, виходячи з мінімального розміру пенсії за віком, встановленого частиною першою статті 28 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з 30.07.2020 і до настання обставин, з якими Закон пов`язує зміну чи припинення таких виплат.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 19, 22, 25,72-77, 90, 241-246, 250, пп. пп. 15.5 п. 15 розділу VІІ Перехідні положення КАС України, суд -

вирішив:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 з 30.07.2020 підвищення до пенсії, визначеного пунктом г статті 77 Закону України Про пенсійне забезпечення у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, виходячи з мінімального розміру пенсії за віком, встановленого частиною першою статті 28 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 підвищення до пенсії, відповідно до пункту г статті 77 Закону України Про пенсійне забезпечення у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, виходячи з мінімального розміру пенсії за віком, встановленого частиною першою статті 28 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, з 30.07.2020 і до настання обставин, з якими Закон пов`язує зміну чи припинення таких виплат.

Стягнути на користь ОСОБА_1 з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів, 79016; ), за рахунок бюджетних асигнувань, судовий збір в сумі 840,80 грн (вісімсот сорок гривень, 80 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення через Львівський окружний адміністративний суд до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Гулкевич І.З.