Справа № 380/10189/20
Суддя: Грень Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2021-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2021 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Грень Н.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Поліської митниці Держмитслужби України про скасування рішення та картки відмови в прийнятті митної декларації, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Поліської митниці Держмитслужби України, в якому просить суд:

- скасувати рішення Поліської митниці Держмитслужби України №UА204000/2020/000155/1 від 22.09.2020 року про коригування митної вартості товарів (легкового автомобілю марки VOLKSVAGEN TIGUAN, ідентифікаційний номер (VIN) - НОМЕР_1 , 2015 року виготовлення) та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UА 204000/2020/00732.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 24 червня 2020 року, ОСОБА_1 , на он-лайн аукціоні MANHEIM (США), був придбаний легковий автомобіль, який був у використанні, марки - VOLKSWAGEN TIGUAN, ідентифікаційний номер (VIN) - НОМЕР_1 , 2015 року виготовлення, згідно інвойсу №32683893 від 24.06.2020 та Контракту № 24-06/2020 від 24 червня 2020 р. між ОСОБА_1 та UAB ROLIDAS Литва (ЗАТ «Rolidas», код компанії: 304231840, адреса: Кауно, g.3A, Вільнюс, Литва) за ціною 6225 доларів США.

В подальшому, для здійснення митного оформлення вказаного автомобіля до Поліської митниці Держмитслужби було подано митну декларацію UA204020/2020/241218, відповідно до якої заявлена митна вартість автомобіля була визначена за основним (першим) методом, тобто за ціною договору (контракту) щодо товару, який імпортується, а саме за ціною у розмірі 6225 доларів США. Оскільки декларантом надано всі необхідні документи, що підтверджують заявлену митну вартість, відповідно до статей 49, 53, 57 МКУ, вищевказаний транспортний засіб мав розмитнюватись за першим (основним) методом, тобто за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції). Втім в оформленні митної декларації № UA204020/2020/241218 Поліською митницею Держмитслужби було відмовлено та складено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA204020/2020/00732.

Позивач вважає зазначене рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки декларантом надано всі необхідні документи, що дають можливість відповідачу визначити митну вартість товару за ціною договору (за основним методом), не містять розбіжностей та підтвердженні визначеними частиною другою статті 53 МК України документами для підтвердження числових значень складових митної вартості. З урахуванням наведеного, просив позов задовольнити.

Відповідач позов не визнав, 28.12.2020 подав до суду відзив на позовну заяву в якому зазначив, що до митного оформлення Поліській митниці Держмитслужби надано документ про придбання гр. ОСОБА_1 товару на аукціоні на території США у підприємства SLOANE TOYOTA OF MALVERN США Інвойс 32683893 від 24.06.2020 за ціною 6225 дол. США, однак документ про здійснення розрахунків (оплату) з продавцем товару у США та його перевезення до України не надано.

Разом з тим, митниці надано документи без підписів та даних осіб які їх оформили про придбання автомобіля VOLKSWAGEN TIGUAN 16.07.2020 литовським підприємство UAB ROLIDAS у підприємства W8 SHIPPING LLC США за ціною 6225 дол. США.

Зазначає, ОСОБА_1 за межі митної території України не виїжджав та не міг вносити готівкові кошти у касу підприємства UAB ROLIDAS.

Натомість митниці надано документи відповідно до яких литовське підприємство UAB ROLIDAS зобов`язане від свого імені, але за рахунок замовника придбати та перевезти автомобіль VOLKSWAGEN TIGUAN, а замовник зобов`язується оплатити вартість товару та перевезення, (пункт 1 Контракту від 24.06.2020 № 24-06/2020). Документи про розмір винагороди UAB ROLIDAS за здійснення комісійної операції не надано.

Будь-які документи про придбання 24.06.2020 підприємством UAB ROLIDAS для ОСОБА_1 автомобіля VOLKSWAGEN TIGUAN не надавалися, а отже факт придбання 24 червня 2020 року, ОСОБА_1 на он-лайн аукціоні у США автомобіля VOLKSWAGEN TIGUAN за ціною 6225 дол. США документально не підтверджено. Просив у задоволенні позову відмовити.

У відповіді на відзив позивач зазначив, що з твердженнями та запереченнями відповідача не погоджується, оскільки вказані сумніви митного органу, які не підтверджені документально, ніяким чином не можуть бути підставою для невизнання заявленої митної вартості товарів, та не можуть бути підставою для коригування митної вартості товарів.

Ухвалою судді від 17.11.2020 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою судді від 27.11.2020 відкрито спрощене позовне провадження у справі без проведення судового засідання та виклику сторін.

Суд всебічно і повно з`ясував всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті та встановив наступне.

24 червня 2020 року, ОСОБА_1 , на он-лайн аукціоні MANHEIM (США), був придбаний легковий автомобіль, який був у використанні, марки - VOLKSWAGEN TIGUAN, ідентифікаційний номер (VIN) - НОМЕР_1 , 2015 року виготовлення, згідно інвойсу №32683893 від 24.06.2020 та Контракту № 24-06/2020 від 24 червня 2020 р. між ОСОБА_1 та UAB ROLIDAS Литва (ЗАТ «Rolidas», код компанії: 304231840, адреса: Кауно, g.3A, Вільнюс, Литва) за ціною 6225 доларів США.

В подальшому, для здійснення митного оформлення вказаного автомобіля до Поліської митниці Держмитслужби було подано митну декларацію UA204020/2020/241218, відповідно до якої заявлена митна вартість автомобіля була визначена за основним (першим) методом, тобто за ціною договору (контракту) щодо товару, який імпортується, а саме за ціною у розмірі 6225 доларів США.

Разом з митною декларацією до митного оформлення декларантом надано наступний перелік документів, передбачених ч.2 ст. 53 Митного кодексу України (далі - МКУ), що підтверджують заявлену митну вартість товарів:

- рахунок-фактура (інвойс) № 32683893 від 24.06.2020;

- акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу UA205020/2020/310201 від 18.09.2020;

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 від 18.06.2015;

- довідка від власника про витрати на доставку до кордону України, що підтверджує вартість перевезення оцінюваного товару від 21.09.2020;

- документ, що підтверджує вартість перевезення вантажу з Литви в Україну від 21.09.2020, наданий UAB «Rolidas»;

- висновок про якісні характеристики товарів, підготовлений спеціалізованими експертними організаціями №200915/024 від 15.09.2020;

- скріншот (знімок екрану) із сайту аукціону manheim.com від 24.06.2020.

Поліською митницею Держмитслужби відмовлено в оформленні митної декларації № UA204020/2020/241218 та складено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA204020/2020/00732.

22.09.2020 року Поліською митницею Держмитслужби прийнято Рішення №UA204020/2020/000155/1 про коригування митної вартості товарів за резервним методом визначення митної вартості, внаслідок чого вартість автомобіля була збільшена з 6725 доларів США до 9725 доларів США, а розмір митних платежів збільшився з 71 954,23 грн до 103 544,85 грн, що підтверджується митними деклараціями, оскаржуваним рішенням та платіжними квитанціями.

Підставою для прийняття рішення, як зазначено в останньому, є те, що митна вартість імпортованого товару не може бути визнана за заявленим декларантом рівнем, оскільки:

- при проведенні контролю правильності визначення митної вартості товару, відповідно до статті 54 МКУ, виявлено окремі неточності, а саме: при аналізі МД та поданих до неї документів встановлено наступне:

1.1 реалізація транспортного засобу здійснена на підставі інвойсу від 24.06.2020 № 32683893, згідно якого власником товару є компанія SLOANE TOYOTA OF MALVERN ATTN GREG PILONG 593 LANCASTER AVE (Malvern, PA 19355 US). Згідно наданого до митного оформлення документу реєстрації транспортного засобу (Certificate of Title від 18.06.2015 №1SC), набувачем транспортного засобу є Amber Auto Sales, дата підпису 29.06.2020, що не узгоджується з продавцем та датою за вказаним інвойсом.

1.2 Згідно наданої цінової інформації, а саме з електронного витягу «manheim.com» стосовно вартості транспортного засобу встановлено, що імпортер ОСОБА_1 не кореспондується з відомостями, які зазначені у витязі

1.3 Також, враховуючи той факт, що товар придбано фізичною особою у юридичної на підставі інвойсу від 24.06.2020 №32683893 всупереч положенням статті 368 МКУ декларантом при поданні МД до митного оформлення не надано документів, що свідчили б про факт оплати товару (чеки, касові документи, банківські платіжні документи, тощо)

1.4. До митного оформлення надано довідку б/н від 21.09.2020 щодо понесених витрат на перевезення від ROLIDAS UAB. Однак, будь-яких документів (договори на перевезення, транспортні перевізні документи (товаротранспортні накладні, коносаменти, тощо)), які б посвідчували участь даного іноземного суб`єкта у зовнішньоекономічній операції з купівлі-продажу транспортного засобу, до митного оформлення не подано. Разом з тим, витрати понесені ROLIDAS UAB, засвідчуються наданою довідкою, а не рахунками.»

Відповідно до пункту 6 частини 2 статті 53 МКУ документами, що підтверджують митну вартість товарів є транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. Поряд з тим, відповідно до графи 20 Розділу III «Правил заповнення декларації митної вартості», затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №599, для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до частини другої статті 53 МК України подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. До зазначених документів можуть належати: рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг)) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури; калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу)-товару за 1 кілометр маршруту. Однак до митного оформлення перерахованих вище документів не надано.

2. Не надано додаткові документи, витребувані митницею, згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у ч. 2 - 4 ст. 53 МКУ та у відповідності до ч. 5 ст. 54 МКУ, де зазначено, що при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів митниця має право упевнюватись в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, що позиціонується з положеннями статті 17 угоди про застосування статті VІІ ГАТТ/СОТ від 1994 р.

ІІ. Митниця володіє інформацією, яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості товарів та наявності обґрунтованих підстав вважати, що декларантом заявлено недостовірні відомості щодо вартості товару: згідно електронного довідника www.nadaguides.com (сформованого із врахуванням числового значення пробігу, зазначеного у документі реєстрації транспортного засобу (CERTIFICATE OF TITLE) від 18.06.2015 №1SC (89348 миль) вартість транспортного засобу, становить 9225 USD (дол. США) без витрат на його транспортування.»

ІІІ. Заявлена декларантом митна вартість може бути визнана митницею за умови надання підтвердження інформації щодо числових значень складових митної вартості, яка міститься у документах, поданих разом з митною декларацією, зокрема, шляхом надання додаткових документів, таких як: 1) висновок про якісні та вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією з урахуванням фактичного технічного стану імпортованого транспортного засобу; 2) виписку з бухгалтерської документації щодо формування відпускної ціни товару; 3) договір (угоду, контракт ) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 4) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 5) банківські платіжні документи, що стосуються оплати за товар (касові або товарні чеки, ярлики, інші документи роздрібної торгівлі), які містять відомості щодо вартості імпортованого транспортного засобу; 6) копія митної декларації країни відправлення; У відповідності до частини 6 статті 53 Митного кодексу України декларант має право за бажанням надати інші документи, які підтверджують числові значення складових митної вартості товарів.

ІV. За результатом проведеної відповідно до положень частини 4 статті 57 Митного кодексу України процедури консультації з декларантом та у зв`язку із відсутністю у декларанта та митниці прийнятної до застосування (згідно положень глави 9 МКУ) інформації щодо вартості операцій щодо ідентичних, подібних (аналогічних) товарів, достовірної та документально підтвердженої інформації щодо ціни одиниці товару для обчислення митної вартості за методом на основі віднімання вартості (стаття 62 Митного кодексу України), інформації щодо складових вартості товарів наданої виробником для обчислення митної вартості за методом на основі додавання вартості (стаття 63 Митного кодексу України), що унеможливлює визначення митної вартості шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 Митного кодексу України, митну вартість скориговано із застосуванням резервного методу визначення митної вартості згідно положень статті 64 Митного кодексу України.». Вартість транспортного засобу визначено на підставі положень наказу ДМСУ від 13.10.2006 №885 «Про забезпечення контролю за правильністю визначення митної вартості транспортних засобів, вузлів та агрегатів», наказу ДФСУ від 11.09.2015 №689 «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб органів доходів і зборів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України», за рівнем митної вартості 9725 USD/шт Відповідно до вартості транспортного засобу в USD згідно електронного довідника www.nadaguides.com, з урахуванням вартості його доставки в 500 USD згідно наданої до митного довідки від 21.09.2020 б/н, з розрахунку: (9225 USD /шт. (рівень вартості по довіднику www.nadaguides.com)*1шт.(обсяг партії товару) + 500 USD доставки за довідкою від 21.09.2020 б/н»)) * 28,1718 (курс валюти UАН/ USD)=273970,76UАН(гривень).

Числове значення вартості транспортного засобу, з врахуванням курсу валют, встановленого Національним банком України на день подання митної декларації до митного оформлення, становить 273970,76 UАН (гривень), або у валюті рахунку за якою подано МД- 9725 USD.

З метою митного оформлення автомобіля позивачем здійснено доплату митних платежів у розмірі 31 590,62 грн шляхом внесення коштів на рахунок Поліської митниці Держмитслужби відповідно до ч.7 ст. 55 МКУ. Після чого, було здійснено митне оформлення автомобіля та випущено його у вільний обіг за митною декларацією №UA204020/2020/242015.

08.10.2020 позивачем надано Поліській митниці додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості товарів, а саме:

копія Контракту № 24-06/2020 від 24 червня 2020 р. між ОСОБА_1 та UAB ROLIDAS (Литва), згідно якого UAB ROLIDAS від свого імені, але за рахунок та в інтересах ОСОБА_1 здійснювало придбання та перевезення транспортного засобу марки: VOLKSWAGEN модель TIGUAN, рік випуску: 2015, VIN CODE : - НОМЕР_1 , а ОСОБА_1 оплатив вартість вказаного авто та його перевезення. При чому специфікація №1 до вказаного контракту підтверджує вартість автомобіля - 6225,00 дол. США, а специфікація №2 підтверджує вартість транспортних послуг по доставці автомобіля - 500 дол. США.

копія рахунку фактури №1/24-06/2020 від 25.06.2020 до Контракту №24-06/2020 від 24.06.2020 на 6 225,00 дол. США.

копія рахунку фактури №2/24-06/2020 від 20.09.2020 до Контракту №24-06/2020 від 24.06.2020 на 500 дол. США

копії касових ордерів UAB ROLIDAS №1/24-06/2020 від 25.06.2020 та №2/24-06/2020 від 20.09.2020 які підтверджують сплату коштів від ОСОБА_1 по рахунку фактурі №1 від 24.06.2020 та рахунку фактурі №2 від 20.09.2020 відповідно.

копія платіжного банківського документу Рiauliш bankas №07161553 від 16.07.2020 року, який підтверджує оплату між UAB ROLIDAS та W8 SHIPPING LLC по інвойсах (invoices) №A572243 та №А571949 на загальну суму 10525 дол. США.

копії інвойсів (invoices) W8 SHIPPING LLC №A572243, №А571949. При чому інвойс №A572243 від 25.06.2020 виставлений на вищевказане авто VOLKSWAGEN TIGUAN в сумі - 6225 дол. США, а інвойс №А571949 виставлений на інше авто, вартістю 4300 дол. США. Таким чином, UAB ROLIDAS здійснило оплату на рахунок W8 SHIPPING LLC однією сумою по двох вищевказаних інвойсах.

Також, у супровідному листі до вказаних документів надано пояснення. Оскільки, додаткові документи підтверджували заявлену митну вартість, я просив Поліську митницю винести письмове рішення щодо визнання заявленої митної вартості та скасувати рішення про коригування заявленої митної вартості і повернути надану мною фінансову гарантію (в порядку передбаченому ч.9 ст.55 МКУ).

Однак, Поліською митницею 19.10.2020 надана відповідь (лист №7.13-1/15/10-15/8005), в якій вона повідомила, що не вбачає достатніх підстав для перегляду або скасування рішення про коригування митної вартості товарів №UA204000/2020/000155/1 від 22.09.2020.

Вважаючи вказане рішення митного органу протиправним, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено обов`язок органів держаної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Засади державної митної справи, зокрема, процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, умови та порядок справляння митних платежів, визначаються Митним кодексом України та іншими законами України.

За правилами частини першої статті 54 МК України встановлено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості (частина перша).

Відповідно до статей 49, 50 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Згідно з частиною першою статті 51, частиною першою статті 52 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу; заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Як встановлено частиною другою статті 52 МК України, декларант зобов`язаний: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Як вбачається із матеріалів справи, спір між сторонами виник з приводу правильності визначення декларантом митної вартості імпортованого товару - VOLKSWAGEN TIGUAN, ідентифікаційний номер (VIN) - НОМЕР_1 , 2015 року виготовлення, за ціною 6225,00 доларів США та ненадання відповідачу додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів.

Судом встановлено, що у графі оскаржуваного рішення 33 «Обставини прийняття рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості» зазначено в п. І, що митна вартість імпортованого товару не може бути визнана за ціною договору щодо товарів, які імпортуються та за рівнем, визначеним декларантом, у зв`язку з: «При проведенні контролю правильності визначення митної вартості товару, відповідно до статті 54 МКУ, виявлено окремі неточності, а саме: при аналізі МД та поданих до неї документів встановлено наступне:

1.1. Реалізація транспортного засобу здійснена на підставі інвойсу від 24.06.2020 № 32683893, згідно якого власником товару є компанія SLOANE TOYOTA OF MALVERN ATTN GREG PILONG 593 LANCASTER AVE (Malvern, PA 19355 US). Згідно наданого до митного оформлення документу реєстрації транспортного засобу (Certificate of Title від 18.06.2015 №1SC), набувачем транспортного засобу є Amber Auto Sales, дата підпису 29.06.2020, що не узгоджується з продавцем та датою за вказаним інвойсом.

Відповідно до ч.1 ст. 55 МКУ контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Суд зазначає, що Поліська митниця не обґрунтувала, яким саме чином інформація зазначена в документі про реєстрацію транспортного засобу Certificate of Title від 18.06.2015 №1SC може впливати на визначення числового значення заявленої митної вартості товару.

Також, суд зазначає, що Поліська митниця не обґрунтувала яким чином набувач транспортного засобу AMBER AUTO SALES в документі реєстрації транспортного засобу повинен узгоджуватися з продавцем SLOANE TOYOTA OF MALVERN та датою у вказаному інвойсі від 24.06.2020 № 32683893. Додатково зазначаю, що компанія AMBER AUTO SALES є зареєстрованим дилером та експедитором, що надає послуги з імпортних та експортних поставок зі США і була вписана 29.06.2020 в реєстраційний документ автомобіля після його продажу як безпосередній отримувач автомобіля у продавця, для подальшого забезпечення доставки від автостоянки місця продажу - аукціону MANHEIM до порту відправлення та всіх експортних процедур на митниці США. В той же час в інвойсі №32683893 чітко вказано, що покупцем вказаного авто є ОСОБА_1 , Ukraine, Lviv, з датою продажу 24.06.2020. При продажу автомобіля в США новий власник не обов`язково має зазначатись в документі про реєстрацію ТЗ, зворотного Поліською митницею теж не доведено.

Таким чином, суд критично оцінює наведені твердження відповідача, вважає таке, необґрунтованим та таким, що не стосується митної вартості товару, а тому не може розцінюватись як підстава для коригування митної вартості.

Щодо покликання відповідача на те, що: « 1.2. Згідно наданої цінової інформації, а саме з електронного витягу «manheim.com» стосовно вартості транспортного засобу встановлено, що імпортер ОСОБА_1 не кореспондується з відомостями, які зазначені у витязі, то суд зазначає, що Поліською митницею не обґрунтовано, чому інформація про імпортера має обов`язково зазначатись у електронному витязі «manheim.com».

Отже, вказане твердження Поліської Митниці , на думку суду, не може розцінюватись як підстава для коригування митної вартості.

Щодо покликання Поліської митниці викладених у пункті 1.3. оскаржуваного рішення, а саме: «Також, враховуючи той факт, що товар придбано фізичною особою у юридичної на підставі інвойсу від 24.06.2020 №32683893 всупереч положенням статті 368 МКУ декларантом при поданні МД до митного оформлення не надано документів, що свідчили б про факт оплати товару (чеки, касові документи, банківські платіжні документи, тощо).» суд зазначає наступне.

Статтею 368 МК України передбачено, що для цілей оподаткування товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, застосовується фактурна вартість цих товарів, зазначена в касових або товарних чеках, ярликах, інших документах роздрібної торгівлі, які містять відомості щодо вартості таких товарів.

При визначенні фактурної вартості товарів, які переміщуються у несупроводжуваному багажі та вантажному відправленні, крім вартості самих товарів враховується вартість їх страхування та перевезення (фрахту) до моменту перетинання ними митного кордону України (ч. 2 ст. 368 МК України).

Особа, яка декларує товари, вправі довести достовірність відомостей, представлених для визначення їх фактурної вартості (ч.3 ст. 368 МК України).

У разі наявності доказів недостовірності заявленої фактурної вартості товарів митні органи визначають їх вартість самостійно, на підставі ціни на ідентичні або подібні (аналогічні) товари відповідно до вимог цього Кодексу (ч. 4 ст. 368 МК України).

Судом встановлено, що декларантом було надано всі необхідні документи для підтвердження заявленої вартості митної вартості, фактурна вартість була підтверджена у інвойсі від 24.06.2020 №32683893.

Згідно з висновками Верховного Суду викладеними у постанові від 08.10.2019 у справі №803/776/17 декларант не зобов`язаний (звільнений від обов`язку) доводити правильність заявленої ним митної вартості: його твердження про розмір митної вартості вважається правомірним, поки протилежне не буде доведено контролюючим органом.

Оскільки Поліська митниця не зазначає жодних доказів недостовірності (у розумінні ч. 4 ст. 368 МКУ) суд вважає вказані покликання Поліської Митниці необґрунтованими, та такими, що не можуть розцінюватись як підстава для коригування митної вартості.

Щодо твердження Поліської митниці про те, що: « 1.4. До митного оформлення надано довідку б/н від 21.09.2020 щодо понесених витрат на перевезення від ROLIDAS UAB. Однак, будь-яких документів (договори на перевезення, транспортні перевізні документи (товаротранспортні накладні, коносаменти, тощо)), які б посвідчували участь даного іноземного суб`єкта у зовнішньоекономічній операції з купівлі-продажу транспортного засобу, до митного оформлення не подано. Разом з тим, витрати понесені ROLIDAS UAB, засвідчуються наданою довідкою, а не рахунками.», суд зазначає наступне.

Пунктом 6 ч. 2 ст.53 МК України визначено, що документами, які підтверджують митну вартість товарів є транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.

Судом встановлено, що для підтвердження витрат на транспортування декларантом надано документ, що підтверджує вартість перевезення товару від 07.10.2020 р. (довідка від власника про витрати, що містить відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів).

Суд зазначає, що Законом не визначено доказ (докази), виключно яким (-ми) повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами. Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 06.09.2019 у справі №815/2501/18.

З урахуванням наведеного, вказане твердження не може розцінюватись як підстава для коригування митної вартості.

Щодо твердження відповідача про те, що декларантом: « 2. Не надано додаткові документи, витребувані митницею, згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у ч. 2 - 4 ст. 53 МКУ та у відповідності до ч. 5 ст. 54 МК України, де зазначено, що при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів митниця має право упевнюватись в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, що позиціонується з положеннями статті 17 угоди про застосування статті VІІ ГАТТ/СОТ від 1994 р.» суд зазначає таке.

Статтею 51 МК України визначено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст. 53 МКУ документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та (або) бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Згідно з ч.3 ст.53 МК України у разі, якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.

Документи передбачені ч.2 ст. 53 МКУ були подані моїм декларантом для митного оформлення. Жодних розбіжностей, ознак підробки або неповноти відомостей, які мають вплив на правильність визначення митної вартості (у розумінні ч.3 ст.53 МКУ) в наданих до митного оформлення документах Поліською митницею в оскаржуваному рішенні не вказано. Поліська митниця вказує лише на «виявлені окремі неточності», однак, такі не можуть слугувати підставою для витребування митним органом додаткових документів, а тим більше бути підставою для коригування митної вартості.

Позивач зазначив, що Митному органу було надано всі наявні документи, які містять всю необхідну інформацію, що має вплив на правильність визначення митної вартості. Таких документів, на думку позивача, було достатньо для правильного визначення митної вартості товару.

Суд зауважує, що неподання декларантом документів, перелічених у частині другій статті 53 МКУ, саме собою не тягне для нього негативних правових наслідків та не може тягнути за собою відмову у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю та, як наслідок, коригування митної вартості товарів з тих підстав, коли контролюючий орган вважає, що таке неподання зумовило неповноту та/або недостовірність відомостей про митну вартість. Вказана правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 08.10.2019 у справі №803/776/17.

Таким чином, суд вважає необґрунтованими твердження відповідача про не надання додаткових документів, витребуваних митницею, згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у ч. 2 - 4 ст. 53 МКУ та у відповідності до ч. 5 ст. 54 МК України, тому, такі не можуть слугувати підставою для коригування митної вартості.

Щодо твердження відповідача про те, що: «ІІ. Митниця володіє інформацією, яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості товарів та наявності обґрунтованих підстав вважати, що декларантом заявлено недостовірні відомості щодо вартості товару: згідно електронного довідника www.nadaguides.com (сформованого із врахуванням числового значення пробігу, зазначеного у документі реєстрації транспортного засобу (CERTIFICATE OF TITLE) від 18.06.2015 №1SC (89348 миль) вартість транспортного засобу, становить 9225 USD (дол. США) без витрат на його транспортування.», суд зазначає наступне.

Відповідно до п.2 та п.4 ч.2 ст. 55 МК України, прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Суд зауважує, що в оскаржуваному рішенні не вказано якою саме «інформацією» володіє митниця та яким чином така інформація вплинула на виникнення сумнівів, щодо заявлення декларантом неповних відомостей. В чому саме полягає неповнота заявлених відомостей відповідачем не зазначено. Крім того, жодних витягів чи інших джерел такої «інформації» до оскаржуваного рішення не додано.

Більше того, суд зазначає, що в оскаржуваному рішенні не вказано, яка саме інформація із www.nadaguides.com була використана, яка ціна була взята за основу, які цінові пропозиції на аналогічні автомобілі ним взято до уваги, які конкретно автомобілі порівнювались, які комерційні умови досліджувались. Сама лише інформація з сайту, яка була взята митницею за основу при коригуванні митної вартості товару, не може бути достатнім доказом ціни, за якою відповідний товар - легковий автомобіль - дійсно було імпортовано до України.

Відтак, визначення митним органом митної вартості ввезеного автомобіля виключно на підставі цінової інформації наявної в довіднику NADA GUIDES та з врахуванням пробігу, не відповідає механізму оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів, затверджених Методикою, яка повинна застосовуватись при визначення вартості колісних транспортних засобів, що ввозяться на митну територію України. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 06.09.2019 у справі №815/2501/18.

Крім того згідно Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів затверджених наказом Міністерства фінансів України № 598 від 24.05.2012 таке рішення повинно містити чіткі посилання на джерела які були використані, яка ціна була взята за основу, які цінові пропозиції на аналогічні автомобілі було взято до уваги, які конкретно автомобілі порівнювались, які комерційні умови досліджувались.

Судом встановлено, що в оскаржуваному рішенні не доведено, що вартість транспортного засобу, яка вказана на сайті, визначено з урахуванням індивідуальних ознак автомобілю, які мають місце у даній ситуації; митницею не проведено повного порівняння характеристик товару, що вплинуло на об`єктивність взяття нею до уваги даних авто з іншими технічними характеристиками та відповідно його вартості.

Таким чином, визначена Поліською митницею скоригована вартість транспортного засобу в 9725 USD жодним чином не обґрунтована та не підтверджена.

Таким чином, вищевказане твердження Поліської Митниці не може розцінюватись як підстава для коригування митної вартості.

Щодо твердження про те, що: «ІІІ. Заявлена декларантом митна вартість може бути визнана митницею за умови надання підтвердження інформації щодо числових значень складових митної вартості, яка міститься у документах, поданих разом з митною декларацією, зокрема, шляхом надання додаткових документів, таких як: 1) висновок про якісні та вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією з урахуванням фактичного технічного стану імпортованого транспортного засобу; 2) виписку з бухгалтерської документації щодо формування відпускної ціни товару; 3) договір (угоду, контракт ) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 4) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 5) банківські платіжні документи, що стосуються оплати за товар (касові або товарні чеки, ярлики, інші документи роздрібної торгівлі), які містять відомості щодо вартості імпортованого транспортного засобу; 6) копія митної декларації країни відправлення; У відповідності до частини 6 статті 53 Митного кодексу України декларант має право за бажанням надати інші документи, які підтверджують числові значення складових митної вартості товарів.» суд зазначає , що Поліською митницею не наведено обґрунтованих підстав для подання декларантом додаткових документів, адже ціна товару в сумі з 6225 доларів США підтверджується як рахунком-фактурою (інвойсом), так і витягом із сайту аукціону manheim.com від 24.06.2020.

Суд зазначає, що Поліською митницею не надано жодного доказу, який би спростував зміст документів, наданих при митному оформленні транспортного засобу позивача.

У постанові від 30.10.2018 у справі №826/25605/15 Верховним Судом зроблено правовий висновок про те, що ненадання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.

Отже, суд дійшов висновку, що Поліською митницею не доведено обставин, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного декларантом розрахунку митної вартості транспортного засобу за ціною зазначеною в рахуноку-фактурі (інвойсі) № 32683893 від 24.06.2020, а інших обставин, які б впливали на рівень задекларованої митної вартості товару не встановлено.

Окрім того, суд зазначає, що, згідно позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 20.02.2018 за результатом розгляду справи №809/1884/16, посилання на те, що сума, яка зазначена в рахунку-фактурі (інвойсі), поданому декларантом, не була підтверджена, є безпідставними, оскільки положення статті 53 Митного кодексу України не містять вимог щодо додаткового підтвердження ціни, вказаної у документах, які підтверджують митну вартість товару.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що умова Поліської митниці щодо надання підтвердження числових значень складових митної вартості, є безпідставною, оскільки положення статті 53 МКУ не містять вимог щодо додаткового підтвердження ціни, вказаної у документах, які підтверджують числові значення складових митної вартісні товару.

Окрім того, судом встановлено, що 08.10.2020 позивачем було надано додатково всі необхідні документи для підтвердження заявленої митної вартості товарів, які могли спростувати всі сумніви, що виникли у митного органа.

Щодо твердження відповідача про те, що: «V. За результатом проведеної відповідно до положень частини 4 статті 57 Митного кодексу України процедури консультації з декларантом та у зв`язку із відсутністю у декларанта та митниці прийнятної до застосування (згідно положень глави 9 МКУ) інформації щодо вартості операцій щодо ідентичних, подібних (аналогічних) товарів, достовірної та документально підтвердженої інформації щодо ціни одиниці товару для обчислення митної вартості за методом на основі віднімання вартості (стаття 62 Митного кодексу України), інформації щодо складових вартості товарів наданої виробником для обчислення митної вартості за методом на основі додавання вартості (стаття 63 Митного кодексу України), що унеможливлює визначення митної вартості шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 Митного кодексу України, митну вартість скориговано із застосуванням резервного методу визначення митної вартості згідно положень статті 64 Митного кодексу України.», то суд критично оцінює вказане твердження Поліської митниці оскільки, консультацій з метою визначення митної вартості з декларантом не проводилось, доказів протилежного до матеріалів справи не надано.

Також, суд вважає за необхідне зазначити, що спрацювання системи управління ризиками є лише рекомендацією посадовій особі митного органу більш детально проаналізувати умови зовнішньоекономічної операції, та не може бути безумовною підставою для відмови в оформленні товару за самостійно заявленою декларантом митною вартістю товарів. Різниця між вартістю товару, задекларованого особою та вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією особою чи іншими особами у попередніх періодах також не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками. Вказаний висновок у постанові Верховного Суду від 19.02.2019 у справі №805/2713/16-а).

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що жоден з перелічених доводів оскаржуваного рішення Поліської митниці не може бути підставою для коригування митної вартості товару.

Окрім того, оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів не відповідає вимогам ст. 55 МКУ, зокрема, не містить обґрунтувань причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано, інформації наявної у митного органу (у тому числі стосовно числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості.

Разом з тим, приймаючи рішення про визначення митної вартості імпортованого позивачем товару за резервним методом, митний орган не навів жодних розрахунків, за якими ним було визначено таку вартість товару, що теж є порушенням ст. 55 МК України, крім того, митний орган не навів доказів того, що документи, подані до митного оформлення є недостатніми чи такими, що викликають сумніви у достовірності наданої інформації. Враховуючи вищевикладене, витребування митним органом додаткових документів є незаконним. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 03.04.2018 по справі № 826/8797/16.

Правилами заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затвердженими наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 року № 598, встановлено, що графа 33 рішення про коригування митної вартості товарів "Обставини прийняття Рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості" має містити, зокрема, обов`язкове зазначення номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо.

У рішенні про коригування заявленої митної вартості митний орган повинен навести номер та дату митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, пояснення щодо зроблених коригувань, зважаючи, зокрема, на технічний стан транспортного засобу, умови поставки, комерційні умови тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням другорядних методів (Постанова Верховного Суду від 19.08.2020 справа № 140/754/19).

Відповідно до ч. 4, 5 ст. 58 МКУ, митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Положеннями ст. 57 МКУ встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Частиною 6 статті 54 МКУ передбачено, що митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та (або) недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Жодної із вищеперерахованих підстав для відмови у митному оформленні транспортного засобу VOLKSWAGEN TIGUAN, ідентифікаційний номер (VIN) - НОМЕР_1 , 2015 року виготовлення, згідно інвойсу №32683893 від 24.06.2020 та Контракту № 24-06/2020 від 24 червня 2020 за заявленою декларантом митною вартістю Поліською Митницею не наведено.

Водночас, ч. 7 ст. 54 МК України визначено, що у разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Окрім того, судом встановлено, що позивачем 08.10.2020 відповідно до ч.8 ст.55 МК України було надано Поліській митниці додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості товарів (копія Контракту № 24-06/2020 від 24 червня 2020 р., копія рахунку фактури №1/24-06/2020 від 25.06.2020, копія рахунку фактури №2/24-06/2020 від 20.09.2020, копії касових ордерів UAB ROLIDAS №1/24-06/2020 від 25.06.2020 та №2/24-06/2020 від 20.09.2020, копія платіжного банківського документу Рiauliш bankas № 07161553 від 16.07.2020 року, копії інвойсів (invoices) W8 SHIPPING LLC №A572243, №А571949), однак Поліська митниця відмовила у скасуванні оскаржуваного рішення.

Відповідно до ч.3 ст.318 МК України, митний контроль має передбачати виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Ця норма також відповідає стандартним правилам, встановленим пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15.02.2011 року № 3018-VI «Про внесення змін до Закону України «Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур», якими запроваджено стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.

Крім того, це узгоджується з проголошеними у ст.8 МКУ принципами здійснення державної митної справи на засадах законності та презумпції невинуватості, єдиного порядку переміщення товарів, транспортних засобів через митний кордон України, спрощення законної торгівлі, заохочення доброчесності та інших.

Декларант не зобов`язаний (звільнений від обов`язку) доводити правильність заявленої ним митної вартості: його твердження про розмір митної вартості вважається правомірним, поки протилежне не буде доведено контролюючим органом (постанова Верховного Суду від 08.10.2019 у справі №803/776/17).

Рішення митного органу не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах (постанова Верховного Суду від 22.08.2020 у справі №810/2784/18).

За встановлених в ході розгляду справи обставин в їх сукупності, суд дійшов висновку, що Поліською митницею Держмитслужби не доведено існування обставин, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного декларантом позивача розрахунку митної вартості транспортного засобу у митній декларації № UA204020/2020/241218 за ціною договору, або неможливості спростування таких сумнівів поданими декларантом документами, а отже такі сумніви відповідача є необґрунтованими та безпідставними. Інших обставин, які б впливали на рівень задекларованої позивачем митної вартості товару, судом не встановлено.

З огляду на наведене, за результатами судового розгляду справи суд дійшов висновку, що рішення про коригування митної вартості товарів №UA204000/2020/000155/1 від 22.09.2020 не відповідає критеріям правомірності, обґрунтованості, добросовісності та розсудливості, встановленим в ч.2 ст.2 КАС України, порушує права та законні інтереси позивача, які підлягають до судового захисту шляхом скасування відповідного рішення суб`єкта владних повноважень.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач не виконав процесуального обов`язку доказування своєї позиції та не довів правомірності своєї поведінки у спірних правовідносинах, натомість доводи позивача відповідають обставинам справи та ґрунтуються на нормах матеріального закону.

Суд зазначає, що згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує таке.

Відповідно до ч.1 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Враховуючи положення ч.1 ст.139 КАС України суд стягує на користь позивача понесені ним судові витрати у вигляді судового збору за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів.

Поряд з цим, щодо стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу, суд враховує таке.

Відповідно до ч.2 ст.134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно з ч.3 та ч.4 ст.134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У позовній заяві позивач заявив клопотання про стягнення на його користь судових витрат в сумі 15000,00 грн.

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 (Клієнт) та Адвокатським Бюро Романа Посікіри укладено договір про надання професійної правничої допомоги №11/11-1 від 11.11.2020, згідно з яким Бюро в особі адвоката Посікіри Романа Романовича надає позивачу професійну правничу допомогу у даній справі.

На підставі договору про надання професійної правничої допомоги ведення справи Клієнта та вчинення усіх необхідних для цього дій доручено адвокату Посікірі Р.Р., для чого Бюро видало Ордер ВС 1044908 від 11.11.2020.

Згідно з п. 6.1. договору про надання професійної правничої допомоги винагорода адвоката за надання послуг згідно цього Договору визначена сторонами згідно ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" з урахуванням складності справи, зайнятості адвоката, економічної вигоди для Клієнта та його господарської діяльності, а саме шляхом встановлення фіксованої суми гонорару у розмірі 27500, 00 грн. Розмір гонорару включає в себе надання усіх послуг, що визначені п.п.2.2.-2.4. Договору без обмеження їх кількості та тривалості, попри те розподіляється таким чином: 1) 15 000,00 грн. (п`ятнадцять тисяч гривень та 0 коп.) за усі послуги з представництва Клієнта в суді першої інстанції та пов`язані із такими; 2) 7500,00 (сім тисяч п`ятсот гривень та 0 коп.) за усі послуги з представництва Клієнта в суді апеляційної інстанції та пов`язані із такими; 3) 5000,00 (п`ять тисяч гривень та 0 коп.) за усі послуги з представництва Клієнта в суді касаційної інстанції та пов`язані із такими.

Згідно з пунктом 6.2 договору сторони домовились, що сума гонорару за весь час дії Договору є незмінною і не залежить від тривалості розгляду справи, часу виконання рішення суду, чи розгляду такої справи судами апеляційної і касаційної інстанції, а також не залежно від повторного (нового) розгляду справи, у разі скасування рішень судом касаційної інстанції, та обсягу і тривалості необхідних, і вчинених дій до моменту, визначеного п.п.2.4. цього Договору.

Відповідно до п. 6.3. Договору гонорар у сумі 15000,00 грн. (п`ятнадцять тисяч гривень та 0 коп.) за усі послуги з представництва Клієнта в суді першої інстанції сплачується Клієнтом на розрахунковий рахунок Бюро не пізніше, ніж через 5 днів після набрання законної сили рішенням суду першої інстанції.

Згідно з долученого акта прийому-передачі наданих послуг до договору про надання професійної правничої допомоги №11/11-1 від 11.11.2020, адвокатське бюро"Романа Посікіри", на підставі договору про надання правової допомоги №11/11-1 від 11.11.2020, виконавцем надано, а замовником прийнято наступні послуги: ознайомлення з матеріалами справи, їх вивчення, консультація клієнта, узгодження правової позиції; написання та подання позовної заяви, написання та подання відповіді на відзив.

Судом встановлено із зазначеного вище акта, що замовник сплатив за договором про надання професійної правничої допомоги гонорар у розмірі 15000,00 грн.

Згідно з квитанцією №Н211392 від 24.12.2020 ОСОБА_1 сплачено Бюро 20000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

04.01.2021 відповідач подав до суду клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, в якому вказав, що зі змісту акта наданих послуг від 24.12.2020 слідує, що замовник правової допомоги, та Адвокатське бюро, склали акт наданої правової допомоги до Договору про надання правової допомоги від 11.11.2020, яким засвідчується, що загальна вартість правової допомоги складає 27500 грн. Разом з тим предметом судового розгляду є надмірна, на думку позивача, сплата митних платежів в сумі 27077,67 грн, що на думку відповідача є неспівмірним.

Відповідач вказує, що у Акті лише в загальному зазначено про характер виконаної роботи, а саме вказано «Консультування Клієнта, вивчення матеріалів, судової написання позову та відповіді на відзив, тощо», що не відповідає критерію обґрунтованості.

Окрім того, відповідач зауважує, що беручи до уваги характер спірних правовідносин, предмет доказування, вказана справа не потребує значного часу, на вивчення нормативної бази та документів у сфері визначення митної вартості та картки відмови у митному оформленні, для захисту порушеного права позивача.

Дослідивши подані позивачем докази, суд виходить з такого.

Частиною 7 статті 134 КАС України, визначено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідач у клопотанні про зменшення витрат на оплату правничої допомоги зазначив, що позивач повинен подати детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, всупереч вказаному, в акті наданих послуг в загальному зазначено про характер виконаної роботи, що, на думку відповідача, не відповідає критерію обґрунтованості.

Суд, з огляду на умови договору про надання правової допомоги, враховуючи складання і підписання адвокатом всіх процесуальних документів від імені і в інтересах позивача, дійшов висновку, що в даній конкретній справі витрати на правову допомогу в сумі 15000,00 грн є реальними, підтвердженими матеріалами справи.

Щодо відсутності детального опису робіт на виконання положень частини 4 статті 134 КАС України, суд звертає увагу на зміст цієї норми, яка запроваджена «для визначення розміру витрат», в той час як в межах цієї справи розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 28.12.2020 у справі № 640/18402/19 (адміністративне провадження № К/9901/27657/20).

У пункті 269 Рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Ятрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

Виходячи з аналізу вищевказаних правових норм вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 14.11.2019 у справі №826/7375/18.

Крім того, як встановлено частинами другою, третьою статті 30 Закону України від 05.07.2012 №5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, перевіривши їх розумну необхідність для цієї справи та відповідність наданих послуг видам правової допомоги, визначеним статтями 19, 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а також враховуючи предмет спору, значення справи для сторін та конкретні обставини справи, яка не є складною, суті виконаних послуг, зокрема, відсутності юридичного супроводу адвоката в суді у зв`язку з розглядом справи в порядку спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні, без проведення судового засідання), суд вважає, що сума, заявлена до відшкодування у розмірі 15 000,00 грн. є надмірною та неспівмірною з фактичним обсягом наданих адвокатом послуг, а тому дійшов висновку про стягнення на користь позивача витрат на правову допомогу в розмірі 5000,00 грн.

Окрім того, відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача необхідно стягнути судовий збір в сумі 1681,60 грн.

Таким чином, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати в загальній сумі 6681,60 грн., що складаються із суми судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 243-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України та на підставі Митного кодексу України, суд, -

вирішив:

позов задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати рішення Поліської митниці Держмитслужби України №UА204000/2020/000155/1 від 22.09.2020 року про коригування митної вартості товарів (легкового автомобілю марки VOLKSVAGEN TIGUAN, ідентифікаційний номер (VIN) - НОМЕР_1 , 2015 року виготовлення) та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UА 204000/2020/00732.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) за рахунок бюджетних асигнувань Поліської митниці Держмитслужби (33028, Рівненська область, місто Рівне, вулиця Соборна, будинок 104, ) судовий збір у розмірі 1681,60 (одна тисяча шістсот вісімдесят одна) грн 60 копійок та 5000 (п`ять тисяч п`) грн 00 коп витрат на професійну правничу допомогу.

У задоволенні вимог про стягнення 10000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили, згідно зі ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Грень Н.М.