Справа № 132/3435/20
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2021-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 132/3435/20

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Ставнійчук С.В.

Суддя-доповідач - Сторчак В. Ю.

28 січня 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Іваненко Т.В. Граб Л.С. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Колісниченко Ю.В.,

позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Химича Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 16 грудня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції НП України про визнання протиправними та скасування постанови серії ДП18 №616737 від 01.10.20 р.,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Калинівського районного суду Вінницької області з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправною та скасування постанови серії ДП 18 №616737 від 01.10.2020 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.126 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн.

Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 16 грудня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі з підстав, викладених в апеляційній скарзі. Зокрема апелянт, посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що поза увагою суду залишилось твердження позивача про згоду надати працівникам поліції посвідчення водія за умови надання йому доказів вчинення порушення Правил дорожнього руху, а відтак, в інспектора патрульної поліції були відсутні правові підстави вимагати пред`явлення ним посвідчення водія і, як наслідок, приймати рішення про притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.126 КУпАП.

Крім того, скаржник вказує на допущені судом порушення норм процесуального права, зокрема, щодо прийняття судом відеозапису, наданого відповідачем, який не може бути визнаний належним та допустимим електронним доказом у адміністративній справі, оскільки він не підтверджує наявність правоворушення.

Відповідач правом подачі відзиву у встановлений судом строк не скористався.

Позивач в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти доводів апеляційної скарги та просив залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом встановлено, що постановою інспектора взводу №1 роти №1 БУПП у Вінницькій області ДПП Казимірського В.С. від 01.10.2020 серії ДП 18 №616737 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.126 КУпАПта накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн.

У постанові зазначено, що водій ОСОБА_1 , 01.10.2020 о 14 год. 30 хв. на АД М21246 км, керував транспортним засобом «Citroen Jumpy», номерний знак НОМЕР_1 , порушив п.12.4 ПДР України, а саме перевищив встановлену швидкості руху транспортного засобу в с.Махнівка та під час розгляду справи не пред`явив посвідчення водія відповідної категорії чим порушив п.п. 2.1 «а» та 2.4 «а» ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1ст. 126 КУпАП.

Позивач, вважаючи постанову відповідача протиправною та такою, що прийнята з порушенням його прав, звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що доказів, які мали спростувати факт наявності адміністративного правопорушення та обставин, що виключають адміністративну відповідальність, позивачем у межах розгляду справи надано не було і судом таких обставин не встановлено, факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 126 КУпАП, підтверджується наявними у справі доказами.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для скасування оскаржуваної постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та враховує наступне.

Стаття 14 Закону України "Про дорожній рух" зобов`язує учасників дорожнього руху знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року №3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (із змінами та доповненнями).

Положеннями пунктів 1.3 та 1.9 ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Частиною 3 статті 122 КУпАП зазначено, що перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно - рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч.1 ст.126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка немає при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка") тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху, що затверджені постановою КМУ від 10 жовтня 2001 року № 1306 «Про правила дорожнього руху» (далі - ПДР України, Правила) передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Згідно п. 2.4 ПДР України, на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1; дати можливість перевірити номери агрегатів і комплектність транспортного засобу; дати можливість оглянути транспортний засіб відповідно до законодавства за наявності на те законних підстав, у тому числі провести з використанням спеціальних пристроїв (приладів) перевірку технічного стану транспортних засобів, які відповідно до законодавства підлягають обов`язковому технічному контролю.

Згідно з п. 2.1. Правил дорожнього руху водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі:

а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії;

б) реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, внутрішніх військ МВС, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - технічний талон);

в) у разі встановлення на транспортних засобах проблискових маячків і (або) спеціальних звукових сигнальних пристроїв - дозвіл, виданий Державтоінспекцією МВС;

г) на маршрутних транспортних засобах - схему маршруту та розклад руху; на великовагових і великогабаритних транспортних засобах та транспортних засобах, що здійснюють дорожнє перевезення небезпечних вантажів, - документацію відповідно до вимог спеціальних правил;

ґ) поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається із відеозапису з нагрудної камери інспектора взводу №1 роти №1 БУПП у Вінницькій області ДПП Казимірського В.С. від 01.10.2020, водієві транспортного засобу «Citroen Jumpy», номерний знак НОМЕР_1 працівником поліції було повідомлено, підстави зупинки транспортного засобу, а саме, що ним порушено правила дорожнього руху України, щодо швидкісного режиму в населеному пункті, за що передбачена відповідальність ч.1 ст. 122 КУпАП та з метою розгляду справи про адміністративне правопорушення та встановлення особи працівник поліції пред`явив вимогу водієві, пред`явити посвідчення водія.

Проте, на неодноразові вимоги пред`явити посвідчення водія, водій відмовився, при цьому лише один раз продемонстрував наявність певного посвідчення водія, тримаючи у своїх руках на відстані, не надавши змоги працівнику поліції ознайомитися з його змістом, реквізитами (зокрема, категорії) та встановити особу, якій це посвідчення належить.

Таким чином, з наданого відповідачем відеозапису встановлено невиконання водієм вимоги поліцейського пред`явити посвідчення водія.

Суд першої інстанції вірно зауважив, що демонстрація на камеру наявності посвідчення водія не вважається виконанням водієм обов`язку пред`явити працівнику поліції таке посвідчення.

Також, з наданого відеозапису вбачається, що позивачу були роз`яснені його права, передбачені ст.ст. 63 Конституції України, 268 КУпАП, при цьому на його вимогу продемонстровані показники приладу TruCam.

За змістом ст. 251 КУпАП та ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в зазначеній справі є будь - які фактичні дані, на основі яких компетентним органом (посадовою особою)/судом встановлюється наявність чи відсутність обставин, що мають значення для справи, в тому числі винність особи, обставини, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зі змісту ч. 1 ст. 73 КАС України слідує, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати такі превентивні заходи, зокрема, як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 вказаного Закону поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Наданий відповідачем відеозапис містить інформацію про обставини події, підтверджує скоєння позивачем адміністративного правопорушення, тому має розглядатись судом як доказ і оцінюватись у визначений процесуальним законом спосіб.

Зазначений доказ відповідає критеріям належності та допустимості, оскільки одержаний з дотриманням закону та, як зазначалось вище, містить інформацію про обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Колегія суддів вважає, що електронний документ - відеозапис з нагрудної камери інспектора патрульної поліції, є документом, який відповідно до ст. 251 КУпАП може містити фактичні дані, встановлені таким документом, а тому є належним доказом у справі.

Відтак, доводи позивача щодо відеозапису як недопустимого доказу по справі, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки з урахуванням відсутності будь-яких заперечень в оскаржуваній постанові, дає підстави стверджувати, що такий доказ є належним та допустимим.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 12 березня 2018 року по справі № 751/6165/17 (провадження № К/9901/1457/17).

Твердження позивача про те, що оскільки поліцейським не доведено належними доказами факт порушення ним як водієм ПДР, то вимога інспектора до водія про пред`явлення документів, передбачених п. 2.1 ПДР є неправомірною, не береться до уваги судом, оскільки чинним законодавством визначено право органів Національної поліції перевіряти наявність посвідчення водія, що кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи. Окрім того, як встановлено з відеозапису, вимога поліцейських надати посвідчення мала місце у зв`язку із порушенням позивачем ПДР.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з того, що судом першої інстанції було надано належну правову оцінку доводам, викладеним у позовній заяві та у відзиві на позов, а також наведеним сторонами під час судового розгляду справи. Жодних нових доводів, які б вказували на порушення норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваного судового рішення, у апеляційній скарзі не зазначено.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до переконання в тому, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 16 грудня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий Сторчак В. Ю.

Судді Іваненко Т.В. Граб Л.С.