Справа № 280/5834/20
Суддя: Божко Л.А.
Дата ухвалення: 2020-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

10 грудня 2020 року м. Дніпросправа № 280/5834/20

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Божко Л.А. (доповідач),

суддів: Суховарова А.В., Мельника В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 19.10.2020 (суддя Татаринов Д.В.) по справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства про соціальної політики України про зобов`язання вчинити певні дії ,-

в с т а н о в и В:

У серпні 2020р до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Міністерства соціальної політики України про соціальної політики України про зобов`язання вчинити певні дії в якому позивач просить суд зобов`язати Міністерство соціальної політики України донарахувати та виплатити ОСОБА_1 разову грошову допомогу до 5 травня за 2017 - 2020 роки (з урахуванням вже виплаченої допомоги) в розмірі 24260,00 грн.

Ухвалою судді Запорізького окружного адміністративного суду від 01 вересня 2020 року позовну заяву залишено без руху у зв`язку з невідповідністю позовної заяви вимогам статей 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: позивачем всупереч вимог пункту 5, пункту 8 частини 5 статті 160, частини 4 статті 161 КАС України, не зазначено нормативного та документального обґрунтування пред`явлення позову до Міністерства соціальної політики України.

Також, позивачем всупереч вимог частини 4 статті 161 КАС України до позову не додано: доказів наявності правовідносин між позивачем та відповідачем (докази того, що саме відповідач невиплатив кошти); доказів не виплати/або виплати у меншому розмірі разової грошової допомоги до 5 травня за 2017-2020 роки.

Позивачем у порушення вимог пункту 4, пункту 5, пункту 8 частини 5 статті 160, частини 4 статті 161 КАС України не подано до суду заяву про поновлення строку звернення з позовною заявою до адміністративного суду з обґрунтуванням та наданням доказів поважності причин пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду за період з 2017 року по 2019 рік, передбаченого статті 122 КАС України.

Ухвалою судді Запорізького окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2020 року позовну заяву повернуто позивачу.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Зазначає, що норма процесуального закону, якою суд першої інстанції обґрунтовує залишення без руху адміністративного позову, не надає адміністративному суду повноважень оцінювати законність позовних вимог (в тому числі правильність визначення відповідача) та докази з точки зору їх належності, достовірності, допустимості, достатності на стадії відкриття провадження в адміністративній справі.

Тим більше, що після відкриття провадження у справі позивач може змінити (уточнити) предмет адміністративного позову, подати заяву про заміну відповідача.

Таким чином, на стадії відкриття провадження в адміністративній справі адміністративний позов оцінюється з формально-юридичної точки зору, а не з точки зору законності позовних вимог, оцінку чого можливо зробити, лише, при винесенні судового рішення по суті справи.

Що стосується обґрунтування пред`явлення позову до Міністерства соціальної політики України, то в позовній заяві прямо зазначено про те, що оскільки відповідно до Постанов № № 170, 237, 112 виплату разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законом № 3551, проводить Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту, то, саме, Міністерство соціальної політики України має виступати відповідачем у даній справі.

Отже, норма процесуального закону, якою суд першої інстанції обґрунтовує залишення без руху адміністративного позову, не надає адміністративному суду повноважень оцінювати законність позовних вимог (в тому числі правильність визначення відповідача) та докази з точки зору їх належності, достовірності, допустимості, достатності на стадії відкриття провадження в адміністративній справі.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

З огляду на фактичні обставини, норми процесуального закону, апеляційний суд не погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

За правилами ч.1 ст.169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Згідно ч.2 ст.160 КАС України позовна заява подається в письмовій формі позивачем або особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Пунктом 1 частини 4 статті 169 КАС України передбачено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Разом з цим, колегія суддів вважає, що, з урахуванням належного забезпечення права Позивача на судовий захист, обставини, які свідчать про недодержання вимог, передбачених процесуальним законодавством для звернення до суду, мають бути такими, що перешкоджають відкриттю провадження у справі, зокрема, на звернення до суду не сплинув.

Проте, дослідивши зміст оскаржуваної ухвали, колегія суддів дійшла висновку, що повертаючи заявлений позов позивачеві, судом першої інстанції не надано належної оцінки тому, яким чином виявлені недоліки позовної заяви перешкоджають відкриттю провадження у справі.

Відповідно до вимог ч.2 ст. КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Так, у справі «Bellet v. France», Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та в рішенні у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступ до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Приймаючи рішення по суті заявлених апеляційних вимог колегія суддів бере до уваги те, що Європейський Суд з прав людини у своїй практиці наголошує на тому, що право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. При цьому, особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя. Перешкоди у доступі до правосудді можуть виникати як через особливості внутрішнього процесуального законодавства, так і через передбачені матеріальним право обмеження. Для Суду природа перешкод у реалізації права на доступ до суду не має принципового значення.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, тому апеляційну скаргу скаржника слід задовольнити, а ухвалу суду першої інстанції - скасувати з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 29, 243, 250, 312, 315, 320, 321, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 19.10.2020 - скасувати.Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий - суддя Л.А. Божко

суддя А.В. Суховаров

суддя В.В. Мельник