Справа № 580/5301/20
Суддя: В.О. Гаврилюк
Дата ухвалення: 2021-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2021 року справа № 580/5301/20

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гаврилюка В.О.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення часників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) подав позов, в якому просить стягнути з Головного управління Національної поліції в Черкаській області (далі - Головне управління, відповідач) середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку невиплаченого грошового забезпечення при звільненні, починаючи з наступного дня звільнення, а саме з 15.02.2019 по 31.08.2020 на користь ОСОБА_1 в сумі 210668,97 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено те, що в останній день служби з позивачем не було проведено остаточний розрахунок, що порушує норми частини 1 статті 116 КЗпП України.

Ухвалою судді Черкаського окружного адміністративного суду від 30.11.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у адміністративній справі, вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

17 грудня 2021 року до суду надійшов письмовий відзив на адміністративний позов, в якому відповідач просив в задоволенні позову відмовити повністю, зазначивши при цьому, що 14 лютого 2020 року Черкаський окружний адміністративний суд прийняв рішення у адміністративній справі № 580/3281/19, яким адміністративний позов задоволено частково, зокрема стягнуто з Головного управління Національної поліції в Черкаській області на користь ОСОБА_1 заборгованість у вигляді доплати за службу в нічний час за період з 01.03.2016 по 15.02.2019 в сумі 2579 (дві тисячі п`ятсот сімдесят дев`ять) грн 06 коп.

Вказане рішення набрало законної сили 18.05.2020, а тому на час звільнення ОСОБА_1 у ГУНП в Черкаській області не було підстав для нарахування та виплати грошового забезпечення у вигляді доплати за службу в нічний час. Лише 18.05.2020 у відповідності до судового рішення у ГУНП в Черкаській області виникли підстави для нарахування зазначених коштів.

31 серпня 2020 року Головним управлінням перераховані кошти позивачеві на виконання рішення від 14.02.2020 у адміністративній справі № 580/3281/19.

Отже, оскільки стягнення грошового забезпечення у вигляді доплати за службу і нічний час було предметом спору у адміністративній справі № 580/3281/19 та рішення щодо стягнення на користь позивача коштів в сумі 2579,06 грн набрало законної сили 18.05.2020, то і право на отримання зазначених коштів у позивача виникли лише з 18.05.2020.

Щодо позовної вимоги про стягнення з Головного управління на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з конкретною сумою, то дана позовна вимога виходить за межі завдань адміністративного судочинства та є втручанням у дискрецію (вільний розсуд) діяльності суб`єкта владних повноважень.

31 грудня 2020 року позивач подав до суду клопотання, в якому просив врахувати при вирішенні даного спору постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.12.2020 у справі № 823/1427/18.

Розгляд справи по суті відповідно до частини 3 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) розпочато через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, повно, всебічно, об`єктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов до такого висновку.

Суд встановив, що рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 14.02.2020 у адміністративній справі № 580/3281/19 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково:

- стягнуто з Головного управління Національної поліції в Черкаській області на користь ОСОБА_1 заборгованість у вигляді доплати за службу в нічний час за період з 01.03.2016 по 15.02.2019 в сумі 2579 (дві тисячі п`ятсот сімдесят дев`ять) грн 06 коп.;

- визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Черкаській області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.06.2016 до 31.10.2017;

- зобов`язано Головне управління Національної поліції в Черкаській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.06.2016 до 31.10.2017;

- у задоволенні решти вимог відмовлено.

Дане рішення набрало законної сили 18.05.2020.

31 серпня 2020 року Головне управління перерахувало кошти позивачеві на виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 14.02.2020 у адміністративній справі № 580/3281/19.

Разом з тим, позивач вважає, що оскільки відповідачем проведено розрахунок лише 31.08.2020, то Головним управлінням не проведено з позивачем повного розрахунку в день звільнення, а відтак Головне управління має виплатити середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку невиплаченого грошового забезпечення при звільненні, починаючи з наступного дня звільнення, а саме з 15.02.2019 по 31.08.2020 на користь ОСОБА_1 в сумі 210668,97 грн.

Під час вирішення спору по суті суд зазначає, що ні Закон України "Про Національну поліцію" від 2 липня 2015 року № 580-VIII, ні Закон України "Про індексацію грошових доходів населення" від 3 липня 1991 року № 1282-XII, ні Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011-XII не містять норм щодо порядку відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні з поліції, тому для вирішення спору судом враховано правову позицію Верховного Суду у постанові від 18.12.2018 (справа № 820/4619/16), яка відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України підлягає врахуванню судами нижчих інстанцій.

Верховний Суд у вказаній справі вказав, що за загальним правилом норми спеціального законодавства є пріоритетними перед нормами загальними. Тобто, норми Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП) підлягають застосуванню у разі, коли нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини.

Відповідно до частини 1 статті 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводяться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Частиною 1 статті 117 КЗпП встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Для вирішення спору суд також врахував висновки Верховного Суду у постанові від 27.06.2018 у справі № 810/1543/17.

Верховний Суд у цьому рішенні вказав, що за такого правового врегулювання, передбаченого частиною першою статті 117 Кодексу законів про працю України, обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 Кодексу законів про працю України.

При цьому стаття 117 Кодексу законів про працю України не розповсюджується на правовідносини, що виникають у порядку виконання судового рішення про присудження виплати заробітної плати.

Така позиція суду узгоджується з судовою практикою Європейського Суду з прав людини, яка підлягає застосуванню згідно з частиною другою статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України.

Зокрема, рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Меньшакова проти України" від 08.04.2010 передбачено, що компенсація за затримку виплати заробітної плати відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України може вимагатись лише за період до присудження заборгованості із заробітної плати. З прийняттям судових рішень положення статей 116, 117 Кодексу законів про працю України більше не застосовуються, а зобов`язання колишніх роботодавців виплатити заборгованість із заробітної плати та компенсацію замінюється на зобов`язання виконати судові рішення на користь позивача, що не регулюється матеріальними нормами трудового права. Таким чином, немає обґрунтованих підстав стверджувати, що ці положення передбачають право на отримання компенсації за затримку виплати заробітної плати, що мала місце після того, як її сума була встановлена судом.

За таких обставин, Верховний Суд у згаданому рішенні № 810/1543/17 зазначив, що за наявності спірних правовідносин, які стосуються саме розміру належних звільненому працівникові сум, доводи позивача про наявність підстав для стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку з виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 18.05.2020 у справі № 580/3281/19 в розумінні частини першої статті 117 Кодексу законів про працю України є безпідставними.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 18 листопада 2019 року у справі № 0940/1532/18.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є необґрунтованими, а вимоги такими, в задоволенні яких слід відмовити.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат, суд враховує таке.

Згідно статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до частини 5 статті 139 вказаного Кодексу у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Зважаючи на те, що позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до Закону України "Про судовий збір", а відповідач не надав доказів понесення судових витрат, то підстави для їх розподілу відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 9, 14, 73-77, 139, 242 - 246, 255, 295, підпунктом 15.5 пункту 15 частини 1 розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

вирішив:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Розподіл судових витрат не здійснювати.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд у строк, встановлений статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням вимог пункту 3 розділу VI Прикінцеві положення цього Кодексу.

Учасники справи:

1) позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

2) відповідач - Головне управління Національної поліції в Черкаській області (18036, м. Черкаси, вул. Смілянська, 57, ).

Рішення складене у повному обсязі та підписане 29.01.2021.

Суддя В.О. Гаврилюк