Справа № 120/5918/20-а
Суддя: Богоніс Михайло Богданович
Дата ухвалення: 2021-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

27 січня 2021 р. Справа № 120/5918/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Богоноса М.Б., розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІКІТАН до Головного управління ДПС у Миколаївській області про визнання протиправними та скасування наказу, рішення

УСТАНОВИВ

У Вінницький окружний адміністративний суд надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІКІТАН» (далі позивач, ТОВ «ВІКІТАН») до Головного управління ДПС у Миколаївській області (далі - відповідач). У позовній заяві позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ відповідача від 22.09.2020 № 1424 «Про проведення фактичної перевірки ТОВ «ВІКІТАН» ()»;

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 05.10.2020 № 19 «Про застосування адміністративного арешту майна платника податків».

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що наказом Головного управління ДПС у Миколаївській області від 22.09.2020 № 1424, призначено проведення фактичної перевірки позивача щодо порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами лічильниками та/або рівномірами лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

На думку позивача, наказ Головного управління ДПС у Миколаївській області від 22.09.2020 № 1424 про проведення фактичної перевірки ТОВ «ВІКІТАН» () прийнятий з порушенням процедури та порядку його прийняття, оскільки у наказі відсутні будь які посилання відповідача на конкретні підстави призначення такої перевірки, що передбачені п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України.

З огляду на протиправність зазначеного наказу, позивач вважає, що й рішення Головного управління ДПС у Миколаївській області від 05.10.2020 № 19 «Про застосування адміністративного арешту майна платника податків», прийняте внаслідок недопущення посадових осіб до проведення фактичної перевірки, також є протиправним та підлягає скасуванню.

Тому, з метою скасування наказу від 22.09.2020 № 1424 та рішення від 05.10.2020 № 19, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Ухвалою від 26.10.2020 позовну заяву залишено без руху.

19.11.2020 позивачем подано клопотання про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою від 23.11.2020 відкрито провадження у справі та відповідно до ст. 262 КАС України вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Цією ж ухвалою відповідачу встановлено 15-денний строк з дня вручення копії ухвали для подання відзиву на позовну заяву в порядку, передбаченому статтею 162 КАС України.

Також ухвалою від 23.11.2020 відмовлено у задоволенні клопотання позивача про розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Витребувано за ініціативою суду у відповідача інформацію, яка стала підставою для прийняття спірного наказу від 22.09.2020 № 1424 із посиланням на джерела відомостей про порушення позивачем вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами лічильниками та/або рівномірами лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального, в контексті застосованої п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України підстави для прийняття спірного наказу.

11.01.2021 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Обґрунтовуючи відзив відповідач зазначає, що перевірка була проведена на підставі п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 Податкового Кодексу України, яка визначає, що фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки, у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту платниками податків, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

Відповідач вказав, що підставою для прийняття наказу від 22.09.2020 № 1424 є п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України, а саме здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального. При цьому зазначив, що норма цього підпункту дозволяє проведення перевірки в силу приписів ст. 16 Закону від 19.12.1995 № 481/95-ВР.

В свою чергу, застосування арешту майна позивача здійснено на виконання п.п. 94.2.3 п. 94.2 ст. 94 Податкового кодексу України, яким визначено, що арешт майна може бути застосовано, якщо платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу. Таким чином, у зв`язку з не допуском працівників ГУ ДПС у Миколаївській області до проведення фактичної перевірки, відповідач правомірно прийняв рішення про застосування повного адміністративного арешту майна платника податків до ТОВ «ВІКІТАН».

Також відповідачем заявлено клопотання про поновлення строку для подання відзиву на позовну заяву. Обґрунтовуючи клопотання відповідач вказав, що копію ухвали про відкриття провадження від 23.11.2020 та матеріали позовної заяви отримано ним 14.12.2020 передано службовою запискою до управління правової роботи 30.12.2020.

Визначаючись щодо процесуального питання про поновлення строку для подання відзиву на позовну заяву, суд враховує наступне.

Згідно ч. 1 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Як зазначає відповідач у відзиві на позовну заяву копію ухвали про відкриття провадження від 23.11.2020 та матеріали позовної заяви отримано ним 14.12.2020 передано службовою запискою до управління правової роботи 30.12.2020.

Судом встановлено, що 30.12.2020 згідно службової записки начальника управління контролю за підакцизними товарами ОСОБА_1 , копію ухвали про відкриття провадження від 23.11.2020 та матеріали позовної заяви, що отримані 14.12.2020 передано за належністю до начальника управління правової роботи ГУ ДПС у Миколаївській області Рибальченко О.

Враховуючи вказані обставини, суд доходить висновку про задоволення клопотання представника відповідача, визнання поважними причин пропуску процесуального строку та його поновлення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

Право позивача на роздрібну торгівлю пальним підтверджується ліцензією Головного управління ДПС у Миколаївській області № 1900270 (а.с.12).

22.09.2020 виконуючим обов`язки начальника ГУ ДПС у Миколаївській області Прокоф`євим Дмитром на виконання п.п. 80.2.5. п. 80.2 ст. 80 ПК України, а саме, «здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального», прийнято наказ № 1424 «Про проведення фактичної перевірки» ТОВ «ВІКІТАН» () за місцем здійснення діяльності: вул. Велика, 2/А, с. Лиса Гора, Первомайський район, Миколаївська область з 30.09.2020, терміном 10 діб, за період з 01.07.2019 на момент закінчення перевірки, з метою здійснення контролю за дотриманням платниками податків законодавства в частині виробництва, обліку, обігу, зберігання та транспортування підакцизних товарів (а.с.13).

22.09.2020 на підставі п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України та наказу № 1424 від 22.09.2020 відповідачем оформлено направлення № 1319/14-29-01-04-31 та № 1320/14-29-01-04-31 на проведення фактичної перевірки ТОВ «ВІКІТАН» з 30.09.2020 тривалістю 10 діб (а.с.14-15).

У межах встановлених наказом від 22.09.2020 № 1424 строків, посадовими особами контролюючого органу здійснено виїзд з метою проведення перевірки відповідача. Однак розпочати перевірку не вдалося у зв`язку із не допущення до її проведення. Як наслідок, складено Акт № 597/14-29-09-02/30641728 від 30.09.2020 про відмову в допуску до проведення/відмову від проведення фактичної перевірки, у зв`язку з не допуском посадових осіб до проведення перевірки (а.с.16-17).

Як встановлено із поданих відповідачем письмових доказів, 30.09.2020 під час пред`явлення службових посвідчень, направлень на перевірку та вручення копії наказу про проведення фактичної перевірки особі, що проводить розрахункові операції ОСОБА_2 останній відмовився від підпису у направленні на перевірку. Внаслідок чого працівниками податкового органу складено акт відмови від підпису у направленні на перевірку від 30.09.2020 (а.с.18).

У зв`язку із відмовою особи, що проводить розрахункові операції ОСОБА_2 від підписання та отримання акту про відмову в допуску до проведення/відмови від проведення фактичної перевірки, працівниками податкового органу 30.09.2020 складено Акт відмови від підписання та отримання акту про відмову в допуску до проведення/відмови від проведення фактичної перевірки (а.с.19).

На підставі Акта № 597/14-29-09-02/30641728 від 30.09.2020, посадовими особами контролюючого органу подано звернення про застосування адміністративного арешту майна платника податків.

Рішенням в.о. начальника ГУ ДПС у Миколаївській області від 05.10.2020 № 19 до ТОВ «ВІКІТАН» () застосовано повний адміністративний арешт майна платника податків, у зв`язку із відмовою в допуску до проведення фактичної перевірки. Також тимчасово зупинено відчуження майна платника податків ТОВ «ВІКІТАН» () (а.с.20).

Позивач, вважаючи прийнятий відповідачем наказ від 22.09.2020 № 1424 та, як наслідок, рішення від 05.10.2020 № 19 протиправними з метою їх скасування, звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами в справі, суд виходить з наступного.

Враховуючи аргументи сторін, предметом дослідження у справі є питання щодо механізму захисту платника податків у випадку призначення та проведення фактичної перевірки яку платник вважає неправомірною та можливості скасування у судовому порядку наказу про проведення фактичної перевірки після його реалізації. Позивач вважає наказ протиправним та обґрунтовує позов відсутністю як фактичних так і нормативних підстав для його прийняття із чим відповідач не погоджується. На думку позивача, недопуск до перевірки яка призначена без законних підстав, не може бути підставою для прийняття рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема щодо порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 № 2755-VI (далі ПК України від 02.12.2010 № 2755-VI).

Згідно з п.п 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 ПК України від 02.12.2010 № 2755-VI контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Відповідно до п. 75.1 ст. 75 ПК України від 02.12.2010 № 2755-VI контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) (п.п.75.1.3 п. 75.1 ст. 75 ПК України від 02.12.2010 № 2755-VI).

Фактична перевірка має деякі спільні ознаки із документальною виїзною перевіркою, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка. Зокрема спільним є те, що у процесі як фактичної так і виїзної документальної перевірки існує етап допуску до її проведення.

Порядок проведення фактичної перевірки встановлений ст. 80 ПК України від 02.12.2010 № 2755-VI.

Відповідно до п. 80.1 ст. 80 ПК України від 02.12.2010 № 2755-VI фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального (п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України від 02.12.2010 № 2755-VI).

Як вбачається з доданого до матеріалів справи спірного наказу від 24.06.2020 № 2049 підставою для проведення фактичної перевірки вказано п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України від 02.12.2010 № 2755-VI, а саме "здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального" (а.с.13).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як передбачено нормою п. 1 ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Відтак, прийнявши рішення у формі наказу від 22.09.2020 № 1424 «Про проведення фактичної перевірки» та зазначивши у ньому підстави, відповідач діяв у спосіб, що визначений нормами Податкового кодексу України.

Щодо аргументів позивача про відсутність передбачених нормами п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України від 02.12.2010 № 2755-VI підстав для призначення фактичної перевірки, то суд оцінюючи їх керується такими мотивами.

Відповідач у справі аргументував власну позицію із посиланням на висновки Верховного Суду суть яких зведено до того, що норма п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України від 02.12.2010 № 2755-VI дозволяє проведення фактичної перевірки, у тому числі на виконання функцій контролюючого органу, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального, які в силу приписів статті 16 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального" покладені на відповідача.

Суд погоджується із аргументами сторін щодо обов`язку врахування судом першої інстанції висновків Верховного Суду, адже така необхідність ґрунтується на нормах закону.

Так, згідно ч. 1 ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Одним із способів практичного втілення вказаної Конституційної норми є забезпечення ефективного судового захисту прав, свобод та інтересів особи за допомогою становлення єдності судової практики.

Згідно ч. 1 ст. 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII, Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

Нормою ч. 5 ст. 242 КАС України, встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Правило подібного змісту містить ч. 6 ст.13 Закону № 1402-VIII, в силу якого, висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Верховний Суд у постанові від 07.11.2019 по справі № 140/391/19 зазначив, що норма п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України від 02.12.2010 № 2755-VI дозволяє проведення фактичної перевірки, у тому числі на виконання функцій контролюючого органу, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального, які в силу приписів статті 16 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального" від 19.12.1995 481/95-ВР покладені на відповідача.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 05.11.2018 по справі № 803/988/17 дійшов висновку, що здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального є самостійною обставиною з якою законодавець пов`язує право контролюючого органу проводити фактичні перевірки суб`єктів господарювання за умови дотримання процедурних питань (прийняття наказу, вручення наказу, направлень, пред`явлення службових посвідчень) та не вимагає наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства.

Суд зазначає, що в цьому випадку достатньо факту покладення на контролюючий орган здійснення контролю за дотриманням норм законодавства у відповідній сфері правовідносин (виробництво і обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального).

Аргументуючи підстави для скасування наказу від 22.09.2020 № 1424 позивач посилається на те, що в наказі не зазначено інформацію, яка стала підставою для його прийняття із посиланням на джерела відомостей про порушення позивачем вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами лічильниками та/або рівномірами лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального, в контексті застосованого п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України від 02.12.2010 № 2755-VI.

Однак позивачем не враховано, що п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України від 02.12.2010 № 2755-VI передбачено дві підстави для проведення фактичної перевірки:

1) у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками;

2) а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

Позиція позивача, покладена в основу цього адміністративного позову, зосереджена виключно на першій підставі для призначення фактичної перевірки, і позивач акцентує увагу суду на відсутності в оскаржуваному наказі вказівок на наявність інформації про ймовірні порушення зі сторони Товариства, посилань на конкретні підстави тощо.

Натомість, суд зазначає, що п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України від 02.12.2010 № 2755-VI містить дві окремі підстави для призначення фактичної перевірки, про що свідчить застосований в конструкції норми сполучник "а також", який з`єднує рівноправні частини речення, що є суттєвим, проте повністю ігнорується стороною позивача.

Відповідно до приписів ст. 16 Закону від 19.12.1995 № 481/95-ВР контроль за дотриманням норм цього Закону здійснюють органи, які видають ліцензії, а також інші органи в межах компетенції, визначеної законами України.

При цьому, відповідачем у відзиві наголошується, що підставою для фактичної перевірки слугувало саме реалізація контролюючим органом функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

Враховуючи викладене, а також зміст функцій, закріплених в п.п 191.1.14, 191.1.16, 191.1.17 п. 191.1 статті 191 ПК України від 02.12.2010 № 2755-VI, обов`язок по виконанню яких покладено на податкові органи, у цих правовідносинах Головне управління ДПС у Миколаївській області мало беззаперечне право на призначення проведення фактичної перевірки позивача з метою "здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального".

Щодо посилання позивача на правову позицію Верховного Суду висловлену у постановах від 18.12.2018 у справі № 820/4895/18, від 05.03.2019 у справі № 820/4893/18, то суд не бере їх до уваги, оскільки предметом розгляду цих справ є оскарження наказу прийнятого на підставі п.п. 80.2.2, п. п. 80.2.7 п. 80.2 ст. 80 ПК України від 02.12.2010 № 2755-VI.

Однак, суд наголошує, що оскаржуваний у цій справі наказ прийнятий на підставі п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України від 02.12.2010 № 2755-VI.

Щодо посилання позивача на правову позицію Верховного Суду висловлену у постановах від 30.01.2018 у справі № 821/1957/16, від 18.05.2018 у справі № 813/3977/16, то суд зазначає, що предметом позову у цих справах є оскарження наказу прийнятого на підставі п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України від 02.12.2010 № 2755-VI, яка як зазначалося вище, окремою підставою виділяє "наявність та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками". І саме вказана підстава була застосована контролюючими органами при прийнятті наказу у цих справах.

Разом з тим, суд зазначає, що підставою для прийняття оскаржуваного наказу у цій справі є не інформація про порушення вимог законодавства...., а саме здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального, що прямо зазначено в наказі від 22.09.2020 № 1424.

Щодо посилання позивача на правову позицію Верховного Суду висловлену у постанові від 02.09.2020 у справі № 821/1828/16, то суд зазначає, що у цій справі Верховний Суд дійшов висновку, що в оскаржуваному наказі не міститься жодної конкретної інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, що свідчить про можливі порушення платником податків вимог законодавства, доказів отримання податковим органом письмового звернення покупця (споживача), оформленого відповідно до закону, про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій, касових операцій, патентування або ліцензування (підпункт 80.2.3). Позивачем не враховано, що підставою для прийняття оскаржуваного у справі № 821/1828/16 наказу стала інша норма ПК України, а саме п.п. 80.2.3 п. 80.2 ст. 80 ПК України.

Разом з тим, суд ще раз наголошує що підставою для прийняття оскаржуваного наказу у цій справі є п.п. 80.2.5, п. 80.2 ст. 80 ПК України від 02.12.2010 № 2755-VI, а саме здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального, що прямо зазначено в наказі від 22.09.2020 № 1424.

Щодо посилання позивача на правову позицію Верховного Суду висловлену у постанові від 08.09.2020 у справі № 640/21536/19, то суд зазначає, що підставою для прийняття наказу оскаржуваного у цій справі була інформація, а саме лист Державної податкової служби України № 4039/7/99-00-04-01-02-17 від 30.10.2019.

Однак, суд наголошує, що підставою для прийняття наказу від 22.09.2020 № 1424 є не інформація про порушення..., а "здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального", що прямо зазначено в оскаржуваному наказі.

Підсумовуючи наведене, суд доходить висновку, що правові висновки Верховного Суду на які зіслався позивач не можуть враховуватися у цій справі адже їх сформовано у справах в яких оскаржувалися накази прийняті на інших як нормативних так і фактичних підставах.

З огляду на викладене, враховуючи встановлені обставини, суд дійшов висновку, що податковим органом правомірно прийнято наказ про призначення фактичної перевірки позивача від 22.09.2020 № 1424. Тому оскаржуваний наказ не підлягає скасуванню.

Крім цього, позовна вимога про визнання протиправним та скасування наказу від 22.09.2020 № 1424 «Про проведення фактичної перевірки», не може бути задоволена ще й з таких підстав.

Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 21 лютого 2020 року (справа № 826/17123/18) дійшов висновку, що оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.

Відтак, аналіз обов`язкового до врахування висновку Верховного Суду дає підстави вважати, що позивач вправі посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення податкової перевірки, однак таке право платник податків може реалізувати при оскарженні в подальшому наслідків проведеної контролюючим органом перевірки, у даному випадку рішення про застосування адміністративного арешту майна, а не при оскарженні наказу про проведення перевірки. Оцінка таких підстав позову є першочерговою.

Як встановлено судом при розгляді цієї справи, за наслідками проведеної на підставі оскаржуваного наказу фактичної перевірки, відповідачем 05.10.2020 прийнято рішення № 19, яким до ТОВ «ВІКІТАН» застосовано повний адміністративний арешт майна платника податків (а.с.20).

Відтак, реалізуючи гарантоване Основним Законом право на судовий захист від незаконної, на думку платника податків, податкової перевірки, позивач вправі висловити свою незгоду як із підставами призначення та проведення фактичної перевірки так і з іншими, наявними на його переконання, процедурними порушеннями, при оскарженні рішення № 19, що прийняте на підставі акту проведеної фактичної перевірки.

Крім цього, суд вважає, що позовна вимога про визнання протиправним та скасування наказу про проведення фактичної перевірки від 22.09.2020 № 1424 вже після його реалізації суперечить правовій природі наказу як різновиду індивідуальних актів. Висновок суду ґрунтується на таких мотивах.

Пунктом 19 частини першої статті 4 КАС України визначено, що індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

В абзаці 4 пункту 1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 23 червня 1997 року № 2-зп у справі № 3/35-313 вказано, що «…за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію.»

У пункті 5 Рішення Конституційного Суду України від 22 квітня 2008 року № 9-рп/2008 в справі № 1-10/2008 вказано, що при визначенні природи «правового акту індивідуальної дії» правова позиція Конституційного Суду України ґрунтується на тому, що «правові акти ненормативного характеру (індивідуальної дії)» стосуються окремих осіб, «розраховані на персональне (індивідуальне) застосування» і після реалізації вичерпують свою дію.

Як встановлено судом, у межах встановлених наказом від 22.09.2020 № 1424 строків, посадовими особами контролюючого органу здійснено виїзд з метою проведення перевірки відповідача. Однак розпочати перевірку не вдалося у зв`язку із не допущення до її проведення. Як наслідок, складено Акт № 597/14-29-09-02/30641728 від 30.09.2020 про відмову в допуску до проведення/відмову від проведення фактичної перевірки, у зв`язку з не допуском посадових осіб до проведення перевірки (а.с.16-17).

У зв`язку із відмовою особи, що проводить розрахункові операції ОСОБА_2 від підписання та отримання акту про відмову в допуску до проведення/відмови від проведення фактичної перевірки, працівниками податкового органу 30.09.2020 складено Акт відмови від підписання та отримання акту про відмову в допуску до проведення/відмови від проведення фактичної перевірки (а.с.19).

На підставі Акта № 597/14-29-09-02/30641728 від 30.09.2020, посадовими особами контролюючого органу подано звернення про застосування адміністративного арешту майна платника податків.

Рішенням в.о. начальника ГУ ДПС у Миколаївській області від 05.10.2020 № 19 до ТОВ «ВІКІТАН» () застосовано повний адміністративний арешт майна платника податків, у зв`язку із відмовою в допуску до проведення фактичної перевірки. Також тимчасово зупинено відчуження майна платника податків ТОВ «ВІКІТАН» () (а.с.20).

Отже, враховуючи, що на підставі наказу від 22.09.2020 № 1424 про проведення фактичної перевірки, контролюючим органом не було проведено перевірку, у зв`язку із відмовою в допуску до проведення фактичної перевірки і за наслідками якого прийнято рішення № 19 від 05.10.2020 про застосування до ТОВ «ВІКІТАН» повного адміністративного арешту майна платника податків, оскаржуваний наказ як індивідуальний акт вичерпав свою дію, адже є реалізованим фактом застосуванням, а тому його оскарження не є належним способом захисту права платника податків, оскільки скасування наказу не може призвести до відновлення порушеного права. Належним способом захисту порушеного права платника податків у такому випадку є саме оскарження рішення, прийнятого за результатами перевірки. Такий висновок узгоджується із висновком Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду викладеного у постанові від 21 лютого 2020 року (справа № 826/17123/18).

За встановлених судом обставин справи та вище зазначених правових висновків, підстави для скасування наказу від 22.09.2020 № 1424 «Про проведення фактичної перевірки» ТОВ «ВІКІТАН» ()» відсутні.

Щодо вимоги позивач про визнання протиправним та скасування рішення № 19 від 05.10.2020 про застосування адміністративного арешту майна платника податків, суд зазначає наступне.

Як встановлено судом, наказ від 22.09.2020 № 1424 «Про проведення фактичної перевірки» ТОВ «ВІКІТАН» прийнятий за наявності законних підстав.

Відтак, прийнявши рішення у формі наказу від 22.09.2020 № 1424 «Про проведення фактичної перевірки» ТОВ «ВІКІТАН» та зазначивши у ньому підстави перевірки правомірність яких перевірено судом, відповідач діяв у спосіб, що визначений нормами Податкового кодексу України.

Відповідно до п. 81.1 ст. 81 ПК України від 02.12.2010 № 2755-VI, посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

- направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;

- копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;

- службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Судом встановлено, що вихід з метою проведення фактичної перевірки ТОВ «ВІКІТАН» здійснено за місцем провадження позивачем його господарської діяльності: (вул. Велика, 2/А, с. Лиса Гора, Первомайський район, Миколаївська область, відповідно до наказу від 22.09.2020 № 1424, який відповідає вимогам п. 81.1 ст. 81 ПК України від 02.12.2010 № 2755-VI та прийнятий за наявності підстав передбачених п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України від 02.12.2010 № 2755-VI.

22.09.2020 на підставі п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України та наказу № 1424 від 22.09.2020 відповідачем оформлено направлення № 1319/14-29-01-04-31 та № 1320/14-29-01-04-31 на проведення фактичної перевірки ТОВ «ВІКІТАН» з 30.09.2020 тривалістю 10 діб (а.с.14-15).

Як встановлено із поданих відповідачем письмових доказів, 30.09.2020 під час пред`явлення службових посвідчень, направлень на перевірку та вручення копії наказу про проведення фактичної перевірки особі, що проводить розрахункові операції ОСОБА_2 останній відмовився від підпису у направленні на перевірку. Внаслідок чого працівниками податкового органу складено акт відмови від підпису у направленні на перевірку від 30.09.2020 (а.с.18).

Надаючи оцінку підставам для не допуску до проведення перевірки, суд керується такими мотивами.

В силу п. п. 16.1.13 п. 16.1 ст. 16 ПК України від 02.12.2010 № 2755-VI, платник податків зобов`язаний допустити посадових осіб контролюючого органу під час проведення ними перевірок до обстеження приміщень, територій (крім житла громадян), що використовуються для одержання доходів чи пов`язані з утриманням об`єктів оподаткування, а також для проведення перевірок з питань обчислення і сплати податків та зборів у випадках, встановлених цим Кодексом.

Разом із цим, платнику податків надано право не допустити посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення фактичної перевірки лише у разі непред`явлення ними документів, що передбачені п. 81.1 ст. 81 ПК України від 02.12.2010 № 2755-VI (абз 5 п. 81.1 ст. 81 ПК України від 02.12.2010 № 2755-VI).

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п`ятому цього пункту, не дозволяється (абз 6 п. 81.1 ст. 81 ПК України від 02.12.2010 № 2755-VI).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що особою, яка проводить розрахункові операції ОСОБА_2 протиправно відмовлено у допуску посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки, адже при призначенні перевірки та виході з метою проведення фактичної перевірки відповідача, посадові особи контролюючого органу діяли на підставі та в межах повноважень і в спосіб, що передбачений нормами Податкового кодексу України.

Відповідно до п. 81.2 ст. 81 ПК України від 02.12.2010 № 2755-VI у разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки посадовими (службовими) особами контролюючого органу за місцем проведення перевірки, невідкладно складається та реєструється в контролюючому органі не пізніше наступного робочого дня у двох примірниках акт, що засвідчує факт відмови, із зазначенням заявлених причин відмови, один примірник якого вручається під підпис, відразу після його складання, платнику податків та/або уповноваженій особі платника податків.

Судом встановлено, що позивачем було складено Акт № 597/14-29-09-02/30641728 від 30.09.2020 про неможливість проведення перевірки, у зв`язку з не допуском посадових осіб до проведення перевірки (а.с.16-17).

30.09.2020 під час пред`явлення службових посвідчень, направлень на перевірку та вручення копії наказу про проведення фактичної перевірки особі, що проводить розрахункові операції ОСОБА_2 останній відмовився від підпису у направленні на перевірку. Внаслідок чого працівниками податкового органу складено акт відмови від підпису у направленні на перевірку від 30.09.2020 (а.с.18).

У зв`язку із відмовою особи, що проводить розрахункові операції ОСОБА_2 від підписання та отримання акту про відмову в допуску до проведення/відмови від проведення фактичної перевірки, працівниками податкового органу 30.09.2020 складено Акт відмови від підписання та отримання акту про відмову в допуску до проведення/відмови від проведення фактичної перевірки (а.с.19).

Відтак, Акт № 597/14-29-09-02/30641728 від 30.09.2020 є належним способом реагування контролюючого органу на факт не допуску до проведення податкової перевірки та складений за наявності для цього підстав.

На підставі Акта № 597/14-29-09-02/30641728 від 30.09.2020, посадовими особами контролюючого органу подано звернення про застосування адміністративного арешту майна платника податків.

Рішенням в.о. начальника ГУ ДПС у Миколаївській області від 05.10.2020 № 19 до ТОВ «ВІКІТАН» () застосовано повний адміністративний арешт майна платника податків, у зв`язку із відмовою в допуску до проведення фактичної перевірки. Також тимчасово зупинено відчуження майна платника податків ТОВ «ВІКІТАН» () (а.с.20).

Як зазначалось судом, одним із елементів предмету доказування у цій справі є обставини, які характеризують підстави прийняття рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків.

Загальна процедура і підстави застосування адміністративного арешту органами державної податкової служби визначені статтею 94 ПК України від 02.12.2010 № 2755-VI та Порядком застосування адміністративного арешту майна платника податків, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 14.07.2017 № 632 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України від 02.08.2017 за № 948/30816 (далі Порядок № 632).

Пунктом 94.1 ст. 94 ПК України від 02.12.2010 № 2755-VI передбачено, що адміністративний арешт майна платника податків є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов`язків, визначених законом.

Відповідно до п.п. 94.2.3 п. 94.2 ст. 94 ПК України від 02.12.2010 № 2755-VI арешт майна може бути застосовано, якщо платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.

Згідно з п. 94.3 ст. 94 ПК України від 02.12.2010 № 2755-VI арешт майна полягає у забороні платнику податків вчиняти щодо свого майна, яке підлягає арешту, дії, зазначені у пункті 94.5 цієї статті.

Пунктом 94.5 ст. 94 ПК України від 02.12.2010 № 2755-VI передбачено, що арешт майна може бути повним або умовним.

Повним арештом майна визнається заборона платнику податків на реалізацію прав розпорядження або користування його майном. У цьому випадку ризик, пов`язаний із втратою функціональних чи споживчих якостей такого майна, покладається на орган, який прийняв рішення про таку заборону.

Умовним арештом майна визнається обмеження платника податків щодо реалізації прав власності на таке майно, який полягає в обов`язковому попередньому отриманні дозволу керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу на здійснення платником податків будь-якої операції з таким майном. Зазначений дозвіл може бути виданий керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу, якщо за висновком податкового керуючого здійснення платником податків окремої операції не призведе до збільшення його податкового боргу або до зменшення ймовірності його погашення.

Положеннями п. 94.6 ст. 94 ПК України від 02.12.2010 № 2755-VI передбачено, що керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу за наявності однієї з обставин, визначених у пункті 94.2 цієї статті, приймає рішення про застосування арешту майна платника податків, яке надсилається платнику податків з вимогою тимчасово зупинити відчуження його майна.

Аналогічні норми передбачені Порядком № 632.

Суд зазначає, що рішенням № 19 від 05.10.2020 про застосування повного адміністративного арешту платника податків ТОВ «ВІКІТАН» зобов`язано надіслати його позивачу з вимогою тимчасово зупинити відчуження майна (а.с.20).

Аналіз наведених вище норм статті 94 ПК України від 02.12.2010 № 2755-VI та Порядку № 632 дозволяє зробити висновок, що арешт майна платника податків може бути застосовано за наявності підстав, визначених пунктом 94.2 статті 94 ПК України від 02.12.2010 № 2755-VI, зокрема, якщо платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.

Відтак, суд дійшов висновку, що рішення № 19 від 05.10.2020 про повний адміністративний арешт майна платника податків ТОВ «ВІКІТАН», прийнято правомірно, оскільки підстави, визначені пунктом 94.2 статті 94 ПК України від 02.12.2010 № 2755-VI знайшли своє підтвердження при розгляді цієї справи.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відтак, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності оскаржуваного наказу та рішення і докази, надані стороною позивача, суд дійшов висновку, що у задоволенні адміністративного позову належить відмовити повністю.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає, що у зв`язку із відмовою у задоволенні позовних вимог, сплачений позивачем при зверненні до суду судовий збір та заявлені витрати на правову допомогу відшкодуванню не підлягає.

Керуючись ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ

У задоволенні вимог адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІКІТАН» (вул. Гайсинське шосе, 2, м. Немирів, Вінницька область, 22800, );

Відповідач: Головне управління ДПС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, Миколаївська область, 54001, ).

Суддя Богоніс Михайло Богданович