Справа № 440/3258/20
Суддя: Є.Б. Супрун
Дата ухвалення: 2021-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2021 року м. ПолтаваСправа № 440/3258/20

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Супруна Є.Б., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження справу №440/3258/20 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

22 червня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (надалі - відповідач, в/ч НОМЕР_1 ), в якому просить визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати йому середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а також зобов`язати в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити йому середній заробіток у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні з розрахунку 240,46 грн/день за період з 01.09.2018 по 31.05.2020 (638 календарних днів) з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44.
В якості підстави для звернення до суду заявник вказує на обставини порушення його права на отримання від роботодавця усіх сум при звільненні, внаслідок чого та на підставі ст. 117 КЗпП України у такого працівника виникає право на відшкодування середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після звільнення 31.08.2018 з військової служби в запас позивач судився з військовою частиною з приводу нарахування та виплати йому індексації грошового забезпечення за період служби з 29.08.2014 по 31.08.2018. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 10.03.2020 у справі №520/1040/2020 його позов було задоволено. Однак фактична виплата коштів за рішенням суду була здійснена лише 01.06.2020. У зв`язку з цим позивач вважає, що колишній роботодавець зобов`язаний компенсувати йому середній заробіток за весь час затримки виплати присудженої індексації грошового забезпечення, тобто за період з 01.09.2018 по 31.05.2020.
Ухвалою судді Полтавського окружного адміністративного суду від 26.06.2020 позовну заяву залишено без руху з підстав її невідповідності вимогам статей 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України.
Іншою ухвалою суду від 26.06.2020 зобов`язано Виконавчий комітет Опішнянської селищної ради Полтавської області надати до суду інформацію про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи ОСОБА_1 .
Після усунення недоліків, ухвалою судді Полтавського окружного адміністративного суду 03.08.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).
Ухвалою від 27.11.2020 суд повторно витребував від в/ч НОМЕР_1 докази, які відповідач не надав на виконання ухвали від 03.08.2020 (засвідчену належним чином копію наказу (витягу з нього) про звільнення з військової служби ОСОБА_1 , довідки про грошове забезпечення ОСОБА_1 за останні два повні календарні місяці перед звільненням зі служби, докази виплати індексації за грошове забезпечення за рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 10.03.2020 у справі №520/1040/2020).
У зв`язку з ненаданням цих доказів суд вживав заходів витребування доказів від позивача, про що 23.12.2020 постановив відповідну ухвалу.
Незважаючи на те, що матеріали справи містять інформацію про повідомлення усіх учасників щодо відкриття провадження у справі, відповідач правом на подачу відзиву на позов не скористався.
Відповідно до частини четвертої статті 159 КАС України, неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.
У зв`язку з цим суд, керуючись ч. 6. ст. 162 КАС України, здійснює розгляд справи за наявними матеріалами.
Розгляд даної справи, відповідно до частини п`ятої статті 262 КАС України, здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження, з урахуванням строків розгляду встановлених ст. 258 КАС України.
Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.
З 29.08.2014 по 31.08.2018 ОСОБА_1 проходив військову службу в Збройних Силах України, а саме - у в/ч НОМЕР_1 , де на момент звільнення обіймав посаду старшини 3 гаубичної самохідно-артилерійської батареї 2 гаубичного самохідно-артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи у званні старший сержант. Згідно з копією посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_2 від 14.07.2015 позивач має статус ветерана війни - учасника бойових дій (а.с. 13).
Наказом командира в/ч НОМЕР_1 (по особовому складу) від 27.08.2018 №167-РС позивача звільнено з військової служби у запас за пп. "й" п. 2 ч. 5 ст. 26 (які уклали контракт на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію та вислужили не менше 24 місяців військової служби за контрактом, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду) Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", а наказом командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 31.08.2018 №182 позивача з 31.08.2018 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення (а.с. 15).
Вважаючи, що після звільнення в запас відповідач протиправно не виплатив індексацію грошового забезпечення за весь період служби з 29.08.2014 по 31.08.2018, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 10.03.2020 у справі №520/1040/2020, набрало законної сили 08.09.2020, позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправними дії в/ч НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати йому індексації грошового забезпечення за період з 29.08.2014 по 31.08.2018. Зобов`язано в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 29.08.2014 по 31.08.2018 (а.с. 18-22).
До матеріалів позову позивач надав лист в/ч НОМЕР_1 від 05.06.2020 №10/14140, яким його повідомлено про здійснення перерахунку за рішенням суду 01.06.2020 (а.с. 17).
Вважаючи протиправним зволікання відповідача з виплатою індексації грошового забезпечення, оскільки така виплата мала здійснюватися в момент остаточного розрахунку при звільненні з військової служби, позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просить зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому середній заробіток у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні за період з 01.09.2018 по 31.05.2020 із розрахунку 240,46 грн за кожний календарний день прострочення розрахунку (638 днів) із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до постанови КМУ від 15.01.2004 №44.
Вирішуючи спір по суті, суд виходить з такого.
Згідно зі статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
У силу положень статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.
Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи.
До структури заробітної плати, за змістом ст. 2 Закону України "Про оплату праці", крім основної і додаткової заробітної плати, відносяться інші заохочувальні та компенсаційні виплати.
Саме такий компенсаційний характер носить індексація грошових доходів, а тому ця виплата входить до структури заробітної плати.
Як свідчать встановлені судом обставини справи, при звільненні ОСОБА_1 з військової служби відповідач не виплатив індексацію грошового забезпечення.
Лише після набрання рішенням суду у справі №520/1040/2020 законної сили відповідач 05.05.2020 здійснив зарахування на банківський рахунок позивача суми заборгованості у розмірі 5 376,80 грн, факт чого підтверджується наданою позивачем випискою з власного рахунку.
Таким чином, період затримки остаточного розрахунку з працівником у даному випадку складає період з 31.08.2018 по 05.05.2020, а не по 31.05.2020, як стверджує позивач.
Відтак, у ОСОБА_1 виникло право на компенсацію, передбачену статтею 117 КЗпП України.
Однак, встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.
Тож суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми.
Виходячи з мети відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, яка полягає у компенсації працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, і які розумно можна було б передбачити, суд вважає, що, з одного боку, не всі чинники, сформульовані у зазначеному висновку, відповідають такій меті. Так, сама лише наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум; момент виникнення такого спору, прийняття судом рішення щодо задоволення вимог працівника, істотність розміру недоплаченої суми порівняно із середнім заробітком працівника не впливають на розмір майнових втрат, яких зазнає працівник у зв`язку з простроченням розрахунку. З іншого боку, істотним є період такого прострочення.
Відтак, суд вважає, що зменшуючи розмір відшкодування за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:
- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;
- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;
- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;
- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.
Суд встановив, що на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.03.2020 у справі №520/1040/2020 відповідачем 05.05.2020 на рахунок позивача здійснено зарахування суми індексації грошового забезпечення у розмірі 5 376,80 грн, про що свідчить надана позивачем виписка з банківського рахунку в АТ КБ "Приватбанк" (а.с. 68).
Час затримки виплати такої індексації за період з 31.08.2018 по 05.05.2020 складає 613 календарних днів.
Для приблизної оцінки розміру майнових втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, які розумно можна було би передбачити, на підставі даних Національного банку України про середньозважені ставки за кредитами в річному обчисленні за вересень 2018 року - травень 2020 року можна розрахувати розмір сум, які працівник, недоотримавши належні йому кошти від роботодавця, міг би сплатити як відсотки, взявши кредит з метою збереження рівня свого життя.
Вищевказаний висновок узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, яка була викладена у постанові від 26.06.2019 по справі №761/9584/15-ц.
Згідно з ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Так, згідно з інформацією, розміщеною на офіційному сайті Національного банку України (https://bank.gov.ua/ua/statistic/sector-financial/data-sector-financial), середній розмір процентних ставок по кредитам за період з вересня 2018 року по травень 2020 року складав 16,29% річних або 0,04% за день (16,29%/365).
Відтак, з урахуванням розміру індексації грошового забезпечення у сумі 5376,80 грн, виплата якої прострочена відповідачем, приймаючи до уваги тривалість затримки у днях з 31.08.2018 по 05.05.2020, що складає 613 календарних днів та з урахуванням розміру середньозважених ставок за кредитами в річному обчисленні за вересень 2018 року - травень 2020 року, суд визначає обсяг відповідальності відповідача за несвоєчасний розрахунок з позивачем в еквівалентній сумі, яка становить 1 318,39 грн (5376,80 грн х 24,52%(0,04%*613)).
Тож враховуючи правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 26.06.2019 по справі №761/9584/15-ц, суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, обрати міру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат у сумі, які працівник, недоотримавши належні йому кошти від роботодавця, міг би сплатити як відсотки, взявши кредит з метою збереження рівня свого життя, у розмірі 1 318,39 грн.
Зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було би передбачити з урахуванням статистичних усереднених показників, а також визначена не за весь період заборгованості відповідача перед позивачем по виплаті індексації грошового забезпечення, а лише в межах строку у період з 31.08.2018 (дата звільнення та розрахунку по виплатах з позивачем) по 05.05.2020 (дата виплати заборгованості за рішенням суду).
Суд зауважує, що присуджена сума є доходом працівника, який підлягає оподаткуванню.
З огляду на вищевикладене суд вважає необхідним визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 1 318,39 грн з вирахуванням обов`язкових податків та зборів.
В решті вимог позов належить залишити без задоволення.
Відтак позов слід задовольнити частково.
Позивач звільнений від сплати судового збору, тому підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) середній заробіток за період з 31.08.2018 по 05.05.2020 (у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні) у розмірі 1 318 (одна тисяча триста вісімнадцять) грн 39 коп з вирахуванням обов`язкових податків та зборів.
В решті вимог позов залишити без задоволення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Другого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня підписання судового рішення з урахуванням положень п.п. 15.5 п. 15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Є.Б. Супрун