Справа № 188/42/21
Суддя: Бурда П. О.
Дата ухвалення: 2021-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 188/42/21
Провадження № 2-а/188/2/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2021 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області в складі головуючого судді Бурди П.О.,

при секретарі судового засідання Фесик Ю.С.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Петропавлівка Дніпропетровської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Петропавлівського відділення поліції Павлоградського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області та інспектора сектору реагування патрульної поліції Петропавлівського відділення поліції Павлоградського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області Старини Олега Вікторовича про скасування постанови про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Петропавлівського відділення поліції Павлоградського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області (далі - відповідач 1) та інспектора сектору реагування патрульної поліції Петропавлівського відділення поліції Павлоградського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області Старини Олега Вікторовича (далі - відповідач 2) про скасування постанови про адміністративне правопорушення серії БАБ №391941 від 08 грудня 2020 року. Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що 08 грудня 2020 відповідачем 2

була складена постанова серії БАБ №391941 (далі - постанова), якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.121 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) та накладено штраф у розмірі 340 грн 00 коп.

З указаною постановою позивач не згоден, оскільки вважає її винесеною з порушенням норм чинного законодавства.

Він посилається на те, що на виконання вимог пп. «а» п.2.3. Правил дорожнього руху (далі - ПДР) України він перед початком руху перевірив технічний стан транспортного засобу і габаритні вогні та підсвітка номерного знаку працювали.

Під час руху у нього, як з`ясувалося потім, відійшов контакт вмикача, що він виправив одразу ж після зупинки його поліцейськими та повідомлення про це.

Враховуючи, що перед початком руху він пересвідчився у справності транспортного засобу, позивач вважає, що в його діях відсутня винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, адже габаритні вогні перестали працювати під час руху, і він цього не міг бачити.

Позивач вважає, що відповідач 2 на порушення вимог ст. 245 КУпАП неповно з`ясував обставини справи, не з`ясував обставини, що пом`якшують відповідальність та поставився до нього упереджено.

Посилаючись на приписи ст. 280 КУпАП, позивач вважає, що факт вчинення правопорушення не доведений, як і не доведена його вина у скоєнні правопорушення, а тому в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення.

Позивач також зауважив, що жодних прав та обов`язків йому роз`яснено не було, хоча відповідно до ч.2 ст. 279 КУпАП посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки.

Позивач зазначив, що було порушено його права, як особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, передбачені ст.268 КУпАП, а саме на заявлені клопотання про необхідність залучення захисника відповідач 2 ніяк не відреагував.

Позивач також вважає, що відповідачем 2 порушено процесуальний порядок розгляду справи, оскільки він обмежився лише формальним складанням постанови, без дотримання встановленої законом процедури, чим порушив ст.ст. 276, 277, 277-2, 278, 279, 280, 281 КУпАП.

Позивач наголошує, що постанова у справі про адміністративне правопорушення винесена незаконно, з грубим порушенням норм законодавства, відомчих актів МВС України, упереджено, за неіснуюче правопорушення, якого він не скоїв, з порушенням його законних прав, що призвело до незаконного притягнення до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення. Позивач просить постанову про адміністративне правопорушення серії БАБ №391941від 08.12.2020 скасувати.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити, стверджував, що поліцейські умисно його переслідують, тому що він засуджений за незаконний посів та вирощування наркотичних рослин і звільнений від покарання з випробуванням з іспитовим строком. Він також вказав, що взяв машину тимчасово у товариша, який самостійно встановив LED-підсвітку заднього номерного знаку, оскільки там начебто не було передбачено підсвітки номерного знаку взагалі за конструкцією автомобіля. Перед виїздом він перевірив задні габаритні вогні і вони працювали. Мабуть, під час їзди відійшов контакт вмикача (кнопки), тому що коли його зупинили поліцейські і показали на цю несправність, він поклацав вмикачем і задні габаритні вогні запрацювали.

Представник відповідача 1 в судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав, з супровідним листом надав доказ у вигляді диску з відеозаписом з нагрудної камери поліцейського.

Відповідач 2 в судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву про розгляд справи в його відсутність і просив в задоволенні позову відмовити, оскільки позивачем було скоєно адміністративне правопорушення, ним з`ясовано та досліджено всі обставини та прийнято рішення відповідно до норм чинного законодавства, що підтверджується відеозаписом з нагрудної камери «CammPro i826» №188. Відзив на позов не надав.

Суд, вислухавши позивача, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, вважає, що в задоволенні адміністративного позову слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС) України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За нормами ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У статті 129 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, задекларовано, що основними засадами судочинства, серед іншого, є змагальність та забезпечення доведеності вини.

При вирішенні спору суд також виходить із загальних засад презумпції невинуватості, недопустимості притягнення особи до адміністративної відповідальності на припущеннях та усі сумніви щодо доведеності провини особи тлумачить на її користь відповідно до частини 2 статті 62 Конституції України.

Частиною 1 статті 121 КУпАП встановлено, що керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З пояснень позивача та відеозапису з нагрудної камери «CammPro i826» №188 вбачається, що позивач дійсно рухався в темну пору доби на транспортному засобі, на якому не світилися задні габаритні ліхтарі та освітлювався задній номерний знак саморобною підсвіткою, яка встановлена не заводом-виробником і не відповідає вимогам до освітлення номерного знаку. Цей факт частково визнаний позивачем.

Відповідно до пункту 2.3 ПДР для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

а)перед виїздом перевірити і забезпечити технічно справний стан і комплектність транспортного засобу, правильність розміщення та кріплення вантажу;

б)бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Суд погоджується, що перед виїздом позивач перевірив технічний стан транспортного засобу і задні габаритні ліхтарі працювали, він не міг виявити несправність, яка виникла з ними під час руху, це правопорушення не призвело до будь-яких наслідків, позивач відразу після його зупинки працівниками поліції виявив та полагодив освітлення задніх габаритних ліхтарів, що могло би бути оцінено судом як малозначність вчиненого правопорушення.

Однак, матеріалами справи також встановлено, що позивач керував автомобілем з переобладнаною підсвіткою заднього номерного знаку.

Технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.

Розміщення і режим роботи зовнішніх світлових приладів, а саме: підсвітка заднього номерного знаку не відповідає вимогам конструкції транспортного засобу - встановлено підсвітку синього кольору, чим водій порушив п.31.4.3 ПДР України.

На підставі п.31.4.3 ПДР України забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам: кількість, тип, колір, розміщення і режим роботи зовнішніх світлових приладів не відповідають вимогам конструкції транспортного засобу.

Статтею 37 Закону України "Про дорожній рух" визначені підстави для заборони експлуатації транспортних засобів, а саме:

Забороняється експлуатація незареєстрованих (неперереєстрованих) транспортних засобів, ідентифікаційні номери складових частин яких не відповідають записам у реєстраційних документах, знищені чи підроблені, без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому засобу чи не відповідає вимогам стандартів, або з номерними знаками, які закріплені у не встановлених для цього місцях, закриті іншими предметами чи забруднені, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 метрів, перевернуті чи не освітлені, а також без талона про проходження державного технічного огляду в установлений строк чи з талоном, що не належить цьому транспортному засобу.

Експлуатація транспортних засобів також забороняється, а талон про проходження державного технічного огляду вилучається в разі:

порушення вимог щодо їх переобладнання;

порушення порядку встановлення і використання спеціальних світлових і звукових сигнальних пристроїв;

виявлення технічних несправностей і невідповідності вимогам правил, норм та стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також неукомплектованості відповідно до призначення.

Отже, позивач вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.121 КУпАП.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 11 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням ПДР його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Як встановлено судом, стосовно позивача інспектором сектору реагування патрульної поліції Петропавлівського відділення поліції Павлоградського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області Стариною О.В. (відповідач 2) 08 грудня 2020 року було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії БАБ №391941, у якій вказано, що 08 грудня 2020 року о 23 год. 25 хвилин позивач керував автомобілем ВАЗ - 21013 д/н НОМЕР_1 по вулиці Самарська у смт. Петропавлівка з непрацюючими задніми габаритними ліхтарями в темну пору доби та з переобладнаною підсвіткою заднього номерного знаку, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.121 КУпАП.

На підставі цього порушення на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 гривень.

Таким чином, оскаржуваною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121 КУпАП, яка передбачає відповідальність за керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів.

В постанові зазначено відомості про особу, що притягується до адміністративної відповідальності, серію та номер посвідчення водія, суть правопорушення, підпис особи про отримання копії постанови. Позивачем надано суду завірену копію першої сторінки оскаржуваної постанови, тоді як на зворотній стороні зазначеної постанови, яка була йому вручена, перелічені всі права особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, зокрема передбачені ст.63 Конституції України та ст. 268 КУпАП.

Отже, посилання позивача на те, що відповідачем не були роз`яснені його права та обов`язки, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Посилання позивача на порушення відповідачем його права на захист також не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки ніхто йому не перешкоджав зателефонувати адвокатові.

Відповідно до ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених Законом.

Частиною 1 ст.9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст.10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Керування автомобілем з переобладнаною підсвіткою заднього номерного знаку є умисним адміністративним правопорушенням, яке кваліфікується за ч.1 ст.121 КУпАП.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного суду від 23.12.2005р. № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. У ній, зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Доказом вчинення правопорушення у цій справі є відеозапис з нагрудної камери «CammPro i826» №188.

Відповідно до ст.252 КУпАП посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Посилання позивача на те, що справа про адміністративне правопорушення була розглянута на місці вчинення, суд не може взяти до уваги з таких підстав.

Оскаржуваною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 121 КУпАП, яка передбачає відповідальність за порушення правил дорожнього руху.

У висновку Науково-консультативної ради при Вищому адміністративному суді України (далі - НКР) щодо застосування положень ст. 258 КУпАП під час вирішення справ про оскарження постанов про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень, передбачених статтею 121 КУпАП, зазначено, що випадки розгляду справ про адміністративні правопорушення уповноваженими на те особами на місці вчинення правопорушення визначені статтею 258 КУпАП, в інших випадках справи про адміністративні правопорушення розглядаються за місцем вчинення правопорушення, відповідно до статті 276 КУпАП.

При цьому, варто звернути увагу на те, що словосполучення «на місці вчинення правопорушення», яке міститься у статті 258 КУпАП, та словосполучення «за місцем вчинення правопорушення», вжите у статті 276 КУпАП, мають різний правовий зміст.

Зазначену проблему аналізував Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26.05.2015 р. № 5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У пункті 2.4 мотивувальної частини цього рішення зазначено, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення «на місці вчинення правопорушення» і «за місцем його вчинення», які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Зокрема, словосполучення «за місцем його вчинення», застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України. Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що словосполучення «за місцем його вчинення», яке міститься в положенні частини першої статті 276 Кодексу, визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Проаналізувавши п. 2.3 наведеного рішення Конституційного Суду України, суд приходить висновку, що Конституційний Суд, говорячи про порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280 КУпАП, мав на увазі виключно випадки застосування скороченого провадження у справах, на які не розповсюджуються вимоги ст. 258 КУпАП.

Однак, вже після прийняття Конституційним Судом зазначеного рішення, норми КУпАП та, зокрема, ст. 258 зазнали змін, в результаті чого на справи, які віднесено до компетенції Національної поліції розповсюджено вимоги ч.4 ст.258 - постанова у справі про адміністративне правопорушення виноситься на місці вчинення правопорушення.

Таким чином, аналіз законодавчих норм, чинних на момент виникнення спірних правовідносин, рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015 № 5-рп/2015, дає підстави для висновку, що працівники підрозділів Національної поліції мають право виносити постанови у справах про адміністративні правопорушення з порушення ПДР (ст.ст. 121, 122, 126 КУпАП) на місці вчинення такого правопорушення.

У пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду від 23.12.2005 р. № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зазначено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. У ній, зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Факт вчинення позивачем інкримінованого адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КУпАП, знайшов підтвердження під час розгляду справи.

Адміністративне стягнення накладено відповідачем на позивача відповідно до санкції вказаної статті.

Згідно зі ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

Таким чином, суд вважає постанову від 08 грудня 2020 року про накладення на позивача адміністративного стягнення за ч.1 ст.121 КУпАП законною та такою, що не підлягає скасуванню, тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ст.244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно зі ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч.1).

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (ч.2).

У цій справі судові витрати складаються із судового збору.

За статтею 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 28 листопада 2013 року № 12-рп/2013 зазначив, що гарантією реалізації права на судовий захист в аспекті доступу до правосуддя є встановлення законом помірного судового збору для осіб, які звертаються до суду. Отже, сплата судового збору за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів є складовою доступу до правосуддя, який є елементом права особи на судовий захист, гарантованого статтею 55 Конституції України.

Відповідно до ч.4 ст.288 КУпАП особа, яка оскаржила постанову у справі про адміністративне правопорушення, звільняється від сплати державного мита.

В ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір» наведено перелік справ за подання яких судовий збір взагалі не справляється, а ст.5 Закону містить перелік осіб, які звільняються від сплати судового збору при пред`явленні позову до суду.

У постанові від 18.03.2020 Велика Палата Верховного Суду прийшла до висновку, що «за системного, цільового та граматичного тлумачення до наведеного законодавчого регулювання відносин, пов`язаних зі сплатою судового збору, Велика Палата Верховного Суду в контексті фактичних обставин справи та зумовленого ними застосування норм процесуального права зазначає, що у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні положень статей 287, 288 КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосовувати статті 2-5 Закону № 3674-VІ, які пільг за подання позовної заяви, відповідних скарг у цих правовідносинах не передбачають».

За правовою позицією Великої Палати Верховного Суду діюче законодавство розмежовує дві правові категорії «державне мито» та «судовий збір» та вони не є тотожними у випадках оскарження постанов про притягнення до адміністративної відповідальності.

Таким чином, згідно з новою правовою позицією Верховного Суду у випадках оскарження постанов у справах про адміністративні правопорушення, скаржнику (позивачу) необхідно сплачувати судовий збір, що дорівнює 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (з 01.01.2021 в розмірі 484 грн.).

Правова позиція Великої Палати Верховного Суду є обов`язковою для врахування судами в силу ч. 5 ст. 242 КАС України.

Позивач сплатив судовий збір в розмірі 484 гривні.

Відповідно до змісту ст.139 КАС України у разі відмови у задоволенні вимог позивача, його судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Оскільки позивачу відмовлено в задоволенні позову у повному обсязі, його судові витрати залишаються на ньому.

Згідно зі ст.286 КАС України апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня його проголошення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.9, 14, 77, 122, 123, 243, 246, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Петропавлівського відділення поліції Павлоградського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області та інспектора сектору реагування патрульної поліції Петропавлівського відділення поліції Павлоградського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області Старини Олега Вікторовича про скасування постанови про адміністративне правопорушення відмовити.

Судові витрати залишити на позивачеві ОСОБА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин.

Суддя П. О. Бурда