Справа № 420/11801/20
Суддя: Катаєва Е.В.
Дата ухвалення: 2021-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Катаєвої Е.В., розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області (вул. Канатна, 83, (13 поверх), м. Одеса, 65107) про визнання протиправними дій, наказу, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду знаходиться справа за позовом (т.1 а.с.1-25,62) ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області (далі - ГУ ДГК), в якому просить:

- визнати протиправними дії Відповідача (Головного управління Держгеокадастру в Одеській області) у ненаданні адміністративної послуги по заяві (про затвердження проекту землеустрою та передачу земельної ділянки у власність) ОСОБА_1 , учаснику бойових дій) від 26.08.2020 року відповідно до пункту 5 статті 10 ЗУ «Про адміністративні послуги» у строк, встановлений законом (Земельним Кодексом - пункт 9 статті 118);

- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру в Одеській області затвердити учаснику АТО ОСОБА_1 проект землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення для ведення садівництва площею 0,11 га, яка розташована на території Таїровської селищної ради (за межами населеного пункту) Овідіопольського району Одеської області, кадастровий номер :01:002:3768;

- визнати протиправним та скасувати наказ ГУ ДГК від 13.10.2020 року №595-УБД про відмову у затвердженні документації із землеустрою та наданні у власність земельної ділянки;

- встановити судовий контроль за виконанням рішення суду.

Позивач зазначив, що він з метою реалізації свого права на отримання земельної ділянки до 0,11 та для ведення садівництва, знайшов вільну земельну на території Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області подав заяву до ГУ ДГК про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність вказаної земельної ділянки загальною площею 0,11 га.

У відповідності до окремого доручення голови Держземагентства України від 01.07.2014 року №349/3-14-0.1 щодо забезпечення земельними ділянками учасників антитерористичної операції та сімей загиблих учасників антитерористичної операції, які ще не скористалися правом безкоштовної приватизації землі, зазначені особи мають першочергову можливість отримати у власність земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд, ведення садівництва, індивідуального дачного будівництва та для ОСГ.

Оскільки у встановлений строк не отримав відповідь, ним за власні кошти розроблено проект землеустрою погоджено з земельним відомством (висновок експерта державної експертизи Сулік Віктор Іванович) від 20.02.2020 року - проект землеустрою погоджується.

Позивач зазначив, що проект землеустрою ним виготовлений за принципом мовчазливою згоди. Через систему екстериторіальності земельну ділянку несли в ДЗК та її кадастровий номер :01:002:3768.

Позивач з посиланням на правову позицію Верховного Суду (постанова від 30.10.2018 року у справі №820/4852/17) зазначив, що згідно з нормами ЗКУ єдиною підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою може бути лише те, що проект землеустрою не погоджено в порядку, встановленому ст.186-1 ЗКУ, а також відсутність обов`язкової державної експертизи у визначених законом випадках та відомостей щодо державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі.

Позивач вказує, що у його випадку: - проект землеустрою - погоджено (висновок від 20.02.2020 року); - обов`язкова державна експертиза - не потрібна (п. 5 та 7 зазначеного висновку); - ділянку внесено до Державного земельного кадастру та присвоєно кадастровий номер :01:002:3768

Отже, на думку позивача, ГУ ДГК не має права відмовляти йому в затвердженні проекту землевідведення, оскільки у відсутній адміністративний розсуд в даному питанні (заключна стадія - затвердження проекту), тобто повноваження не є дискреційними. А тому просить задовольнити вимоги саме зобов`язавши відповідача затвердити проект землеустрою, а не повторно розглянути заяву, оскільки вихід за межи позовних вимог допускається тільки для ефективного захисту прав. Позивач зазначає, що у разі якщо суд прийде до висновку, що необхідно вийти за межі позовних вимог і зобов`язати відповідача «повторно розглянути заяву», то позивач просить відмовити йому у задоволені вимоги, оскільки впевнений, що - повторний розгляд ні до чого не призведе, - це не є ефективний спосіб захисту.

Позивач вказує, що у судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.

Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Повноваження відповідача не є дискреційними, оскільки він зробив все необхідне для затвердження проекту землеустрою та передачі йому земельної ділянки у власність.

Позивач також просив встановити судовий контроль за виконанням рішення суду.

Ухвалою суду від 09.11.2020 року позов залишений без руху та наданий строк для усунення недоліків.

Ухвалою суду від 30.11.2020 року прийнята позовна заява до розгляду з урахуванням збільшення позовних вимог та відкрите провадження у справі. Вирішено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою суду від 29.01.2021 року повернута без розгляду заява позивача про збільшення позовних вимог (вх.2105/21 від 16.01.2021 року).

Представник ГУ ДГК 16.12.2020 року надав до суду відзив на адміністративний позов (т.1 а.с.233-236), в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог та зазначив, що відповідно до вимог ст.ст. 15-1, 122 ЗКУ, пп. 13 п. 4 Положення про Головне управління Держгеокадастру в Одеській області, затвердженого наказом Держгеокадастру від 17.11.2016 №308 (у редакції наказу від 20.02.2020 №53), Головне управління розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством, на території Одеської області.

Відповідно до ст. 116 ЗКУ громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених ЗК України або за результатами аукціону.

На адресу ГУ ДГК надійшла заява позивача від 26.08.2020 (від 10.09.2020 вх. № С-15775/0/36-20) про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення садівництва орієнтовною площею 0,11 га, за рахунок вільних земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області, кадастровий номер :01:002:3768.

За результатами розгляду заяви ГУ прийнято наказ від 13.10.2020 №595-УБД, яким позивачу відмовлено у зв`язку з відсутністю підстав для розробки документації із землеустрою.

Представник відповідача звертає увагу на те, що позивач звертався з заявою від 02.05.2019 (від 07.05.2019 вх. №С-5310/0/36-19) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення садівництва орієнтовною площею 0,11 га, за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області (за межами населеного пункту). За результатами розгляду заяви ГУ надано відповідь позивачу від 31.05.2019 №С-5310/0-3372/0/37-19, якою відмовлено з підстави передачі земельної ділянки у комунальну власність Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області.

Позивач оскаржив відмову у суді та рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23.10.2019 у справі №420/3784/19. На виконання рішення суду від 23.10.2019 у справі №420/3784/19 Головне управління прийняло наказ про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою від 03.01.2020 №15-44/13-20-СГ, з підстав відсутності погодження Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області щодо можливості надання дозволу на розроблення документації із землеустрою.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 31.01.2018 №60-р «Питання передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність об`єднаних територіальних громад», передбачено, що Держгеокадастр повинен забезпечити здійснення до передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності під чає передачі в користування (виключно шляхом проведення аукціонів) або у власність за погодженням з об`єднаними територіальними громадами (шляхом прийняття відповідною радою рішення згідно з статтею 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»). Станом на час надання відповіді Позивачу, у Головного управління відсутня інформація щодо позиції Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області, щодо надання позивачу даної земельної ділянки.

Позивач подав до суду позовну заяву від 10.03.2020 в якій просив суд визнати наказ про відмову Головного управління від 03.01.2020 №15-44/13-20-СГ протиправним та скасувати його.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15.05.2020 №420/2213/20 у задоволені позову відмовлено повністю. Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11.11.2020 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15.05.2020 задоволено частково.

Щодо вимоги позивача про визнання протиправними дій Головного управління у ненаданні адміністративної послуги по заяві від 26.08.2020 відповідно до пункту 5 статті 10 Закону України "Про адміністративні послуги" представник відповідача повідомляє, що за результатами розгляду заяви позивача від 26.08.2020, Головним управлінням прийнято наказ від 13.10.2020 №595-УБД, тобто адміністративна послуга є наданою, а тому зазначена вимога позивача не підлягає задоволенню.

Стосовно вимоги позивача щодо визнання наказу Головного управління від 13.10.2020 № 595-УБД протиправним та його скасування, представник зазначив, що згідно зі змістом ст. 116 ЗКУ набуття особою права власності або користування на земельну ділянку відбувається поетапно починаючи з отримання дозволу на розробку проекту землеустрою, який оформлюється відповідним рішенням органу державної влади або органом місцевого самоврядування, погодження та затвердження такого проекту землеустрою та завершується рішенням про передачу земельної ділянки у власність або користування. Рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою є першою стадією процесу отримання права власності чи користування на земельну ділянку.

Дозвіл на розробку проекту землеустрою позивачу надано на виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду лише 30.11.2020 за №1003-УБД.

Проте позивач під час розгляду справи №420/3784/19 не отримавши дозволу на розробку проекту землеустрою, безпідставно уклав договір від 10.06.2019 №260/ПР-МЗ про розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та в подальшому розробив проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки за принципом Мовчазної згоди минувши першу стадію, а саме отримання дозволу на розробку проекту землеустрою.

Представник стверджує, що Головним управлінням у встановлений строк частиною 7 ст.118 ЗКУ розглянуто заяву позивача від 07.05.2019 вх. № С-5310/0/36-19 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою та вчасно надано вмотивовану відповідь від 31.05.2019 №С-5310/0-3372/0/37-19, тому принцип Мовчазної згоди в даному випадку не підлягає застосуванню.

Враховуючи, що Головне управління правомірно відмовило у затвердженні проекту землеустрою з підстав відсутності дозволу на розробку проекту землеустрою, тому вказана вимога позивача також не підлягає задоволенню. Інші позовні вимоги є похідними, не потребують додаткових заперечень та не можуть бути задоволені.

21.12.2020 року надійшла заява позивача, в якій він просить врахувати висновки Верховного Суду по справі №376/943/17 викладені у постанові від 24.09.2020 року (т.1 а.с.214-246)

29.12.2020 року до суду надійшла відповідь на відзив (т.2 а.ч.1-5), в якій позивач вважав доводи відповідача безпідставними та такими, що не ґрунтуються на положеннях законодавства.

Справа розглянута у письмовому проваджені.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з метою реалізації свого права на отримання земельної ділянки звернувся з заявою від 02.05.2019 (вх.№С-5310/0/36-19 від 07.05.2019) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення садівництва орієнтовною площею 0,11 га, за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області (за межами населеного пункту)

За результатами розгляду заяви ГУ повідомило позивача листом від 31.05.2019 № С-5310/0-3372/0/37-19, що відповідно до доручень Уряду України Головне управління Держгеокадастру в Одеській області здійснює заходи щодо передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області, в тому числі і земельну ділянку, яку бажає отримати заявник, а тому Головне управління Держгеокадастру в Одеській області відмовляє у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Вважаючи неправомірною відмову ГУ ДГК позивач 10.06.2019 року уклав договір з ФОП ОСОБА_2 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення індивідуального садівництва орієнтовною площею 0,11 га на території Таїровської селищної ради (у межах населеного пункту) Овідіопольського району Одеської області за рахунок земель державної власності сільськогосподарського призначення.

У той же час позивач оскаржив дії відповідача до суду.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23.10.2019 року по справі №420/3784/19 позов ОСОБА_1 - задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність ГУ ДГК, зобов`язано ГУ ДГК розглянути заяву ОСОБА_1 від 02.05.2019 року та вирішити питання про надання або відмову у наданні ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення індивідуального садівництва орієнтовною площею 0,11 га на території Таїровської селищної ради (у межах населеного пункту) Овідіопольського району Одеської області за рахунок земель державної власності сільськогосподарського призначення, з урахуванням встановлених судом обставин.

На виконання рішення суду від 23.10.2019 у справі № 420/3784/19 ГУ ДГК прийняло наказ про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою від 03.01.2020 №15-44/13-20-СГ, з підстав відсутності погодження Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області щодо можливості надання дозволу на розроблення документації із землеустрою.

Позивач оскаржив наказ 03.01.2020 №15-44/13-20-СГ до суду.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15.05.2020 року по справі №420/2213/20 у задоволені позову відмовлено.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11.11.2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15.05.2020 задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність ГУ ДГК та зобов`язано Головне управління Держгеокадастру в Одеській області розглянути заяву ОСОБА_1 від 02.05.2019 року та вирішити питання про надання або відмову у наданні ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення індивідуального садівництва орієнтовною площею 0,11 га на території Таїровської селищної ради (у межах населеного пункту) Овідіопольського району Одеської області за рахунок земель державної власності сільськогосподарського призначення, з урахуванням встановлених судом обставин.

У той же час позивачу був виготовлений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність шляхом безоплатної передачі на виконання договору від 10.06.2019 року (т.1 а.с.112-174).

Позивачем отриманий висновок про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 20.02.2020 року №2486/82-20 експерта державної експертизи Сулик В.І. (т.1 а.с.32-33), згідно з яким відсутні зауваження до проекту землеустрою.

Позивач 08.09.2020 року поштою направив відповідачу через центр надання адміністративних послуг заяву про затвердження проекту землеустрою.

Не отримавши відповідь звернувся до суду 03.11.2020 року з даним позовом.

Між тим, листом від 05.11.2020 року центр надання адміністративних послуг повідомив позивача, що строк доставки поштової кореспонденції не зараховується до строку надання адміністративної послуги та додав до вказаного листа копію наказу №595-УБД від 13.10.2020 року про відмову у затвердженні документації із землеустрою та наданні у власність земельної ділянки (т.1 а.с.71).

Оскільки позов позивача, якій надійшов до суду 03.11.2020 року ухвалою суду був залишений без руху, позивач під час усунення недоліків позову також подав заяву про збільшення позовних вимог та просив скасувати вказаний наказ (т.1 а.с.62-69).

Спірні правовідносини між ОСОБА_1 та ГУ ДГК виникли з підстав реалізації позивачем свого права на отримання земельної ділянки.

Відповідно до частини 1 статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Згідно з частиною 6 статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення зокрема особистого селянського господарства подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Частиною 7 статті 118 ЗК України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Аналіз зазначених норм ЗК України свідчить про те, що законодавством встановлено виключні підстави, за наявності яких заявникові може бути відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

У такому випадку відмова може бути визнана обґрунтованою лише тоді, коли компетентним суб`єктом владних повноважень встановлюється невідповідність місця розташування об`єкта вимогам зазначеним у ЗК України документів, які повинні бути затверджені у встановленому законом порядку або вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Згідно з п. «в» ч. 1 ст. 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення садівництва - не більше 0,12 гектара.

Судом встановлено, що позивачем подавались до ГУ ДГК клопотання, в якому вказано орієнтовну площу земельної ділянки та її цільове призначення, що встановлено рішеннями судів по справам №420/3784/19, № 420/2213/20. Вказаними рішеннями визнані неправомірними дії ГУ ДГК щодо ненадання дозволу на виготовлення проекту землеустрою позивачу.

Відповідач в обґрунтування відзиву щодо відмови у задоволенні позову позивача вказує, що адміністративна послуга була позивачу надана, оскільки він отримав наказ ГУ ДГК від 13.10.2020 року №595-УБД , якій оскаржує.

Відповідач вважає наказ правомірним, оскільки дозвіл на розробку проекту землеустрою позивачу надано на виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду лише 30.11.2020 за №1003-УБД. Проте позивач під час розгляду справи №420/3784/19 не отримавши дозволу на розробку проекту землеустрою, безпідставно уклав договір від 10.06.2019 № 260/ПР-МЗ про розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та в подальшому розробив проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки за принципом Мовчазної згоди минувши першу стадію, а саме отримання дозволу на розробку проекту землеустрою.

Але Головним управлінням у встановлений строк частиною 7 ст.118 ЗКУ розглянуто заяву позивача від 07.05.2019 вх. №С-5310/0/36-19 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою та вчасно надано вмотивовану відповідь від 31.05.2019 №С-5310/0-3372/0/37-19, тому принцип Мовчазної згоди в даному випадку не підлягає застосуванню.

Суд не приймає до уваги посилання на те, що позивачем не дотримано процедури набуття у власність земельної ділянки, а саме виготовлення ним проекту землеустрою без отримання відповідного дозволу.

При цьому суд враховує правовий висновок Верховного суду, викладений у постановах від 14.03.2018 року у справі №804/3703/16, від 29.07.2019 року у справі №815/3474/17.

Частиною 5 ст.242 КАС України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Проаналізувавши норми ЗКУ, Верховний Суд дійшов правового висновку, що ненадання відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або вмотивованої відмови у його наданні у встановлений строк не перешкоджає розробці проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, оскільки особа має право замовити розробку такого проекту самостійно.

Таким чином, дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не є рішенням, без якого не може бути реалізоване право на отримання земельної ділянки у власність. Відтак, відмова відповідного органу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, навіть якщо вона, на думку особи, є протиправною, не має наслідком порушення прав та інтересів особи, яка має намір отримати земельну ділянку. Звертаючись до суду з позовом зобов`язати Головне Управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області надати дозвіл на виготовлення документації із землеустрою, позивач намагався усунути перешкоду у реалізації його прав, якої у дійсності немає.

Тому, оскільки позивач вважав неправомірною відмову відповідача у наданні йому дозволу на розробку проекту землеустрою, він уклав договір на його розробку, що узгоджується з положеннями ЗКУ.

Крім того, неправомірна відмова позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою встановлена рішеннями судів по справам №420/3784/19, № 420/2213/20.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про протиправність наказу №595-УБД від 13.10 2020 року «Про відмову у затвердженні документації із землеустрою та наданні у власність земельної ділянки», оскільки підставою для видання вказаного наказу зазначено - відсутність підстав для розробки документації із землеустрою.

Питання погодження проекту землеустрою та передачі земельної ділянки у власність регламентовані ст.ст.118,186-1 ЗКУ.

Частиною 9 ст.118 ЗКУ встановлено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Тобто наявність погодженого у встановленому законодавством порядку проекту землеустрою є підставою для його затвердження та прийняття рішення про передачу у власність.

Частиною 8 ст. 118 ЗКУ визначено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому ст.186-1 цього Кодексу.

Статтею 186-1 ЗКУ встановлені повноваження органів виконавчої влади в частині погодження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Частиною 1 ст.186-1 встановлено, зокрема, що проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності (крім земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи) підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Згідно з ч.4 ст.186-1 ЗКУ розробник подає на погодження до органу, визначеного в частині першій цієї статті, за місцем розташування земельної ділянки оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Відповідно до ч.5 статті органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері.

Таким чином, проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. При цьому розробник подає на погодження оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки до органу, визначеного в частині першій цієї статті, саме за місцем розташування земельної ділянки.

Позивач додав до позову висновок погодження проекту землеустрою від 20.02.2020 року погоджений експертом державної експертизи виготовлений на бланку зі штріхкодом ГУ Держгеокадастру у Дніпропетрівській області (т.1 а.с.32-33).

Також судом встановлено, що на час розгляду справи ГУ ДГК виданий наказ «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність» від 16.12.2020 року під №81-ОТГ, згідно з яким передано Таїровський селищній рада Одеського району Одеської області у комунальну власність земельні ділянки загальною площею 11,1442га, які розташовані на території Одеського (Овідіопольського) району Одеської області згідно з актом приймання-передачі. У вказаному акті зазначена спірна земельна ділянка з кадастровим номером :01:002:3768 до комунальної власності.

Вищезазначені обставини перешкоджають прийняттю рішення судом зобов`язального характеру по відношенню до відповідача щодо спірної земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:3768.

Позивач будучи обізнаним про це, звернувся із заявою про збільшення позовних вимог, проте вказана заява була повернута йому ухвалою суду від 29.01.2021 року з огляду на недотримання позивачем норм адміністративного процесу.

Частиною 1 ст.5 встановлено, що кожна особа має право звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист, але в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно з ч.3 ст.9 КАС України кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача.

Керуючись статтями 2, 3, 6, 7, 8, 9, 12, 139, 241-246 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області (вул. Канатна, 83, (13 поверх), м. Одеса, 65107) про визнання протиправними дій, наказу, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 13.10.2020 року №595-УБД про відмову у затвердженні документації із землеустрою та наданні у власність земельної ділянки.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили у порядку ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене у порядку та строки встановлені ст. 295-297 КАС України.

Суддя Е.В. Катаєва

.