Справа № 554/7136/20
Суддя: Кононенко З.О.
Дата ухвалення: 2021-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2021 р.Справа № 554/7136/20
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Кононенко З.О.,

Суддів: Калиновського В.А. , Макаренко Я.М. ,

за участю секретаря судового засідання Цибуковської А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Октябрського районного суду м. Полтава від 29.09.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Микитенко В.М., вул. Навроцького, 5, м. Полтава, Полтавська, 36002, повний текст складено 29.09.20 року по справі № 554/7136/20

за позовом ОСОБА_1

до Інспектора поліції батальйону 1 роти 2 Управління патрульної поліції в Полтавській області Гаращенка Антона Руслановича

про скасування постанови серії ЕАК № 2225161 від 10.03.2020 року про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн, зафіксоване не в автоматичному режимі,

ВСТАНОВИВ:

04.08.2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Октябрського районного суду м. Полтава із адміністративним позовом до інспектора поліції батальйону 1 роти 2 Управління патрульної поліції в Полтавській області Геращенка А.Р. про скасування постанови серії ЕАК №2225161 від 10.03.2020 року про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн, зафіксоване не в автоматичному режимі.

В обґрунтування позовних вимог позивач ОСОБА_1 послався на те, що із складеною відносно нього постановою він не погоджується, оскільки вона не відповідає дійсності та винесена з порушеннями вимог чинного законодавства щодо порядку розгляду справи. Зазначає, що розгляд справи в його присутності не проводився, а про винесену постанову дізнався під час ознайомлення із матеріалами виконавчого провадження. Також вказує на те, що йому не було надано доказів правопорушення.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтава від 29.09.2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Так, в апеляційній скарзі позивач зазначає, що в наданих відповідачем фото та відеозаписах не зафіксовано модель та номерний знак авто в якому перебуває особа.

Позивач вважає, що надані відповідачем докази (фото та відеофіксації) не надають можливості встановити в якому саме автомобілі, якої марки та з яким номерним знаком перебуває особа та відповідно не може бути кваліфіковано судом як доказ вини позивача. З наданого відповідачем матеріалу можливо встановити виключно той факт, що особа перебуває в автомобілі білого кольору.

Позивач наголошує, що на долученому в якості доказів відеоматеріалі та фото не зафіксовано факту перебування автомобіля «MAZDA б» білого кольору номерний знак НОМЕР_1 під дією знака 3.34 «Зупинку заборонено». Тобто, на відео фіксації відсутній знак 3.34 «Зупинку заборонено». Відповідно до чого, факт перебування автомобіля «MAZDA 6» білого кольору номерний знак НОМЕР_1 під дією знака 3.34 «Зупинку заборонено» не можливо встановити із наданого відео запису. Таким чином, судом помилково зазначено в тексті рішення, що наданий відповідачем відео матеріал підтверджує означені обставини.

Позивач зауважує, що на наданому відповідачем фото так наявний знак 3.34 «Зупинку заборонено», однак відсутній автомобіль «MAZDA б» білого кольору номерний знак НОМЕР_1 . На означених фото також відсутні позначення дати та часу проведення фото фіксації. Таким чином, взагалі не можливо встановити коли саме представниками Національної поліції було проведено означену фото зйомку.

Таким чином, на думку позивача, судом першої інстанції помилково зазначено в оскаржуваному рішенні, що факт перебування автомобіля «MAZDA 6» білого кольору номерний знак НОМЕР_1 під дією знака 3.34 «Зупинку заборонено» підтверджено фото та відео фіксацією, що надано до матеріалів справи.

Крім того, позивач вказує, що у разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу про адміністративне пуавопоуушення в ньому робиться відповідний запис, отже постанова набирає законної сили після її вручення особі, або отримання поштового повідомлення про вручення, або про відмову в її отриманні.

Відповідач надав до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому останній зазначає, що на диску додаються фотокадри, які підтверджують розташування дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено» за адресою м. Полтава, вул. Шевченка, 40.

Також відповідач звертає увагу, що позивач на відео, що міститься в матеріалах справи, пояснює допущене порушенням ПДР вимушеною зупинкою транспорту, а саме «я зупинився, щоб поговорити по телефону», тобто факту - порушення ним ПДР України останній не заперечує.

Відповідач наголошує, що право органів Національної поліції перевіряти наявність посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб та поліс обов`язкового страхування кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.

Відповідач зауважує, що на думку скаржника, він повинен пред`являти посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, поліс, на вимогу поліцейського для перевірки, доки останній не доведе, що зупинка його транспортного засобу була законною.

Проте, на думку відповідача, такі доводи позивача не ґрунтуються на вимогах законодавчих актів та не мають відношення до обов`язку водія транспортного засобу мати при собі та пред`явити на вимогу поліцейського для перевірки іа значені вище документи.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що у відповідності до постанови ЕАК №2225161 від 10.03.2020 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено стягнення у виді штрафу в сумі 425 грн. за ч.1 ст.122, ч. 1 ст. 126, 36 КУпАП за те, що він 10.03.2020 року о 12 годині 45 хвилин на вул. Шевченка, 40 у м. Полтаві, керуючи транспортним засобом «MAZDA 6», д.н.з. НОМЕР_1 , здійснив зупинку в зоні дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено» та не мав при собі поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, чим порушив п. 8.4 в) та п. 2.1 г) ПДР України (а.с.11).

Так, із наданого відповідачем відеозапису та фотознімків убачається, що о 12.45 год 10.03.2020 року по вул. Шевченка, 40 у м. Полтава автомобіль «MAZDA 6», д.н.з. НОМЕР_1 під керування водія ОСОБА_1 здійснив зупинку в зоні дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено» та на зауваження працівників поліції цього не заперечував, розмовляючи по телефону. Після чого працівник поліції повідомив його про розгляд справи про адміністративне правопорушення.

Згідно відомостей паспорту НОМЕР_2 , позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 25.04.2000 року зареєстрований у АДРЕСА_1 , що відповідає його анкетним даним, вказаним у оспорюваній постанові.

За даними бази даних моторного (транспортного) страхового бюро України (МБСТУ), транспортний засіб «MAZDA 6», д.н.з. НОМЕР_1 на момент винесення оспорюваної постанови 10.03.2020 року не був забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що у спірних правовідносинах відповідач діяв у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження йому надані.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову з наступних підстав.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі КупАП), Законом України "Про автомобільний транспорт", який визначає правові, економічні, організаційні та соціальні засади забезпечення функціонування автомобільних доріг, їх будівництва, реконструкції, ремонту та утримання в інтересах держави і користувачів автомобільних доріг.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху (далі ПДР), затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст.52 Закону України «Про дорожній рух», контроль у сфері безпеки дорожнього руху здійснюється Кабінетом Міністрів України, місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, Національною поліцією, іншими спеціально уповноваженими на те державними органами (державний контроль), а також міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади (відомчий контроль).

Згідно ст.222 Кодексу України про адміністративні правопорушення, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 441, частина друга статті 1061, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 1162, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124 - 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128 - 129, стаття 132-1, частини перша, друга та п`ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев`ята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, статті 161, 1644, статтею 1751 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 1811, частина перша статті 182, статті 183, 184, 1892, 192, 194, 195).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України від 02 липня 2015 року №580-VIII "Про Національну поліцію" (далі - Закон №580-VIII) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР України).

Пунктом 1.9. ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Як встановлено у п. 2.4«а» ПДР України на вимогу працівника міліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в п. 2.1. У зв`язку з прийняттям Закону України «Про національну поліцію» повноваження працівників міліції передані поліцейським.

Згідно з п.п. «а» п. 2.1 ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

ПДР України встановлено, що водій особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії.

У п. 2.1 "б" ПДР України передбачено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної Гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту технічний талон).

У п. 2.1«ґ» ПДР України передбачено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Зі змісту зазначених правових норм вбачається, що Національна поліція України уповноважена через своїх робітників притягувати осіб до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху зокрема за відсутність або ненадання полісу (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката Зелена картка).

З матеріалів справи вбачається, що у відповідності до постанови ЕАК №2225161 від 10.03.2020 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено стягнення у виді штрафу в сумі 425 грн. за ч.1 ст.122, ч. 1 ст. 126, 36 КУпАП за те, що він 10.03.2020 року о 12 годині 45 хвилин на вул. Шевченка, 40 у м. Полтаві, керуючи транспортним засобом «MAZDA 6», д.н.з. НОМЕР_1 , здійснив зупинку в зоні дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено» та не мав при собі поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, чим порушив п. 8.4 в) та п. 2.1 г) ПДР України (а.с.11).

З дослідженого колегією суддів відеозапису з нагрудної камери інспектора поліції, вбачається, що о 12.45 год 10.03.2020 року по вул. Шевченка, 40 у м. Полтава автомобіль «MAZDA 6», д.н.з. НОМЕР_1 під керування водія ОСОБА_1 здійснив зупинку в зоні дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено» та на зауваження працівників поліції цього не заперечував, розмовляючи по телефону. Після чого працівник поліції повідомив його про розгляд справи про адміністративне правопорушення.

На думку скаржника, постанова серії ЕАК №2225161 від 10.03.2020 року підлягає скасуванню, оскільки інспектором поліції не зафіксовано на відео розміщення автомобіля «MAZDA 6», д.н.з. НОМЕР_1 безпосередньо за знаком 3.34 «Зупинку заборонено», а зафіксовано лише процедуру розгляду адміністративної справи та притягнення водія до адміністративної відповідальності.

Такі доводи позивача не ґрунтуються на вимогах законодавчих актів, а тому не є підставою для визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, оскільки не мають відношення до обов`язку водія транспортного засобу мати при собі та пред`явити на вимогу поліцейського для перевірки поліс обов`язкового страхування цивільно-правої відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 03 квітня 2019 року по справі №675/1207/17, від 05 червня 2019 року по справі №572/703/17.

Як слідує з відеозапису, долученого до матеріалів справи, позивач не заперечував проти відсутності в нього полісу страхування. Це також підтверджується матеріалами справи, зокрема інформацією МТСБУ.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до ст. 32 Закону України Про Національну поліцію поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у таких випадках: 1) якщо особа володіє зовнішніми ознаками, схожими на зовнішні ознаки особи, яка перебуває в розшуку, або безвісно зниклої особи; 2) якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення; 3) якщо особа перебуває на території чи об`єкті із спеціальним режимом або в місці здійснення спеціального поліцейського контролю; 4) якщо в особи є зброя, боєприпаси, наркотичні засоби та інші речі, обіг яких обмежений або заборонений, або для зберігання, використання чи перевезення яких потрібен дозвіл, якщо встановити такі права іншим чином неможливо; 5) якщо особа перебуває в місці вчинення правопорушення або дорожньо-транспортної пригоди, іншої надзвичайної події; 6) якщо зовнішні ознаки особи чи транспортного засобу або дії особи дають достатні підстави вважати, що особа причетна до вчинення правопорушення, транспортний засіб може бути знаряддям чи об`єктом вчинення правопорушення.

Згідно пунктів 21.2., 21.3, 21.4 статті 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» контроль за наявністю договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється:

Відповідними підрозділами Національної поліції при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод;

органами Державної прикордонної служби України під час перетинання транспортними засобами державного кордону України.

При використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов`язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред`являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу.

У разі експлуатації транспортного засобу на території України без наявності чинного поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності особа несе відповідальність, встановлену законом.

Згідно ст. 53 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яка має назву «обов`язки відповідних підрозділів Національної поліції щодо перевірки та контролю обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності», посадові особи відповідних підрозділів Національної поліції, що мають право здійснювати контроль за дотриманням правил дорожнього руху, перевіряють документи водія транспортного засобу, які підтверджують наявність чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що поліцейський має право вимагати надання полісу страхування, оскільки вказані вище норми відрізняють «перевірку» і «контроль», а тому перевірки здійснюється незалежно від вчинення правопорушення або оформлення ДТП.

Згідно ч. 1 ст. 126 КУпАП, керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

При цьому, Законом України № 222-VIII від 02.03.2015 року до частини другої статті 126 КУпАП були внесені зміни, а саме виключені слова "а у випадках, передбачених законодавством, ліцензійної картки на транспортний засіб", в наслідок чого теперішня конструкція цієї норми передбачає відповідальність за відсутність або ненадання до перевірки полісу страхування незалежно від інших умов, передбачених законодавством.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем надано до суду першої інстанції витяг з бази даних МТСБУ з якого вбачається, що транспортний засіб Mazda 6, номерний знак НОМЕР_1 , на момент винесення оскаржуваної постанови (10.03.2020) не був забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно-правої відповідальності власників наземних транспортних засобів. (а.с. 27)

Аналіз змісту вказаних норм дає підстави для висновку про те, що на вимогу поліцейського водій механічного транспортного засобу повинен пред`явити для перевірки, зокрема, поліс (договір) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. При цьому, вказаний поліс повинен знаходитись безпосередньо у розпорядженні водія (у транспортному засобі, яким водій керує).

Таким чином, відсутність фіксації на відеозаписі розміщення автомобіля «MAZDA 6», д.н.з. НОМЕР_1 безпосередньо за знаком 3.34 «Зупинку заборонено», не нівелює порушення водієм п. 2.1. «ґ» та не звільняє останнього від відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Крім того, колегія суддів зауважує, що на місці розгляду справи позивача було ознайомлено із усіма правами згідно ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, отже позивач відповідно до ст. 268 КУпАП мав можливість на місці ознайомитись із усіма наявними матеріалами справи, надати пояснення, докази, заявити клопотання та користуватись правовою допомогою.

Колегією суддів під час дослідження відеозапису, жодних обмежень позивача в користуванні правами, передбаченими ст. 268 КУпАП під час розгляду адміністративної справи інспектором поліції виявлено не було, що підтверджується матеріалами відеофіксації.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, позивач не дотримався вимог дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено» та не мав при собі полісу обов`язкового страхування власників транспортних засобів, чим порушив 2.1 «ґ» Правил дорожнього руху України, що є адміністративним правопорушенням, передбаченим частиною першою статті 126 КУпАП України, а тому на нього правомірно накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень, що в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано відмовив у задоволенні адміністративного позову.

Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що рішення Октябрського районного суду м. Полтава від 29.09.2020 року по справі № 554/7136/20 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог позивача.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтава від 29.09.2020 року по справі № 554/7136/20 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно до ч .3 ст. 272 КАС України є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя (підпис)З.О. Кононенко
Судді(підпис) (підпис) В.А. Калиновський Я.М. Макаренко
Повний текст постанови складено 28.01.2021 року