Справа № 320/601/19
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2021-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/601/19 Суддя (судді) першої інстанції: Лапій С.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.

суддів: Земляної Г.В.

Мєзєнцева Є.І.

При секретарі: Марчук О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2020 року у справі за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства "Гірничовидобувний і каменеобробний комбінат "Біличі" до Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправною та скасування вимоги, -

В С Т А Н О В И В :

Публічне акціонерне товариство "Гірничовидобувний і каменеобробний комбінат "Біличі" звернулося до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Київській області, в якому просило визнати протиправною та скасувати вимогу від 05 грудня 2018 року № Ю-1451-17 про сплату недоїмки в сумі 401 563,52 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що оскаржувана вимога є протиправною, оскільки контролюючим органом незаконно визначено суму боргу та порушено приписи податкового законодавства при складанні та направленні оскаржуваної вимоги про сплату боргу. Так, рішенням Київського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2019 року у справі № 810/4033/18 визнано протиправним та скасовано рішення Вишгородської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску № від 02 вересня 2015 року.

Позивачем вказано, що фактично штрафні санкції контролюючим органом нараховано на суму зобов`язань, що увійшли до затвердженого господарським судом реєстру вимог кредиторів в рамках провадження у справі №Б8/022-12 про банкрутство ЗАТ (ПАТ) "Гірничовидобувний і каменеобробний комбінат "Біличі", які згодом стали предметом мирової угоди. Ухвалою Господарського суду Київської області від 14 грудня 2015 року у справі про банкрутство позивача №Б8/022-12 була затверджена мирова угода, якою встановлено, що суму вимог управління Пенсійного фонду у м. Ірпені Київської області у розмірі 510 442,80 грн. віднесено до шостої черги задоволення вимог кредиторів. Позивачем погашено заборгованість перед Ірпінською ОДПІ у розмірі 211 652,85 грн., однак облікова картка платника містила залишок недоїмки станом на 31 грудня 2012 року у сумі 277 454,87 грн. та пені 1 764,4 грн. Тобто, фактично сума недоїмки та пені містить в собі суму, яку включено до реєстру вимог кредиторів, а отже на зазначені суми розповсюджується дія мораторію відповідно до положень Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

На переконання позивача, платежі за поточними зобов`язаннями враховувалися в рахунок погашення боргу (недоїмки) за попередні періоди, в тому числі, зараховувалися в рахунок погашення заборгованості за зобов`язання, які були включені до затвердженого ухвалою суду реєстру вимог кредиторів. Відтак, нарахування відповідно до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" боргу (недоїмки) є незаконним.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2020 року даний позов задоволено.

Приймаючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем сплачено на рахунок відповідача кошти за єдиний соціальний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Натомість, поточні платежі, які здійснював позивач, сплачуючи податкові зобов`язання вчасно та у повному обсязі, безпідставно стягувались відповідачем як борг та нараховувалась пеня, не дивлячись на те, що він відсутній та ігноруючи судові рішення.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити.

При цьому апелянт послався на те, що контролюючий орган при прийнятті оскаржуваної вимоги діяв згідно ч.6 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», згідно якої за рахунок сум, що надходять від платника єдиного внеску або від державної виконавчої служби, погашаються суми недоїмки, штрафних санкцій та пені у порядку календарної черговості їх виникнення. У разі якщо платник має несплачену суму недоїмки, штрафів та пені, сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.

Також в апеляційній скарзі відповідачем заявлено клопотання про допущення процесуального правонаступництва шляхом заміни неналежного відповідача - ГУ ДФС у Київській області на належного - ГУ ДПС у Київській області.

Ознайомившись із заявленим клопотанням, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для його задоволення, виходячи із наступного.

Згідно статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

Згідно Постанови Кабінету Міністрів України №1200 від 18 грудня 2018 року утворено Державну податкову службу України та Державну митну службу України, реорганізувавши Державну фіскальну службу шляхом поділу. Постановою Кабінету Міністрів України від 19 червня 2019 року №537 "Про утворення територіальних органів Державної податкової служби" реорганізовано Головне управління ДФС у Київській області шляхом його приєднання до Головного управління ДПС у Київській області.

Таким чином, суд вважає за необхідне здійснити процесуальне правонаступництво відповідача у справі, допустивши заміну Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області на Головне управління Державної податкової служби у Київській області.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач наполягає на тому, що оскаржуване відповідачем рішення є законним та обґрунтованим. Доводи відзиву товариства аналогічні доводам позовної заяви. Зокрема, зазначено, що відповідач протиправно здійснив зарахування коштів, сплачених позивачем в рахунок оплати поточних зобов`язань з єдиного соціального внеску, в рахунок погашення недоїмки та пені з єдиного соціального внеску, яка включена до шостої черги конкурсних кредиторських вимог УПФУ у Київській області в рамках справи про банкрутство позивача.

Оскільки сторони до суду не з`явилися, справу розглянуто у відкритому судовому засіданні в м. Києві, без фіксації судового процесу, в порядку ч. 4 статті 229 КАС України.

Відповідно до ч.1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявності у ній і додатково поданими доказами, і перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, Публічне акціонерне товариство «Гірничовидобувний і каменеобробний комбінат «Біличі» зареєстроване як юридична особа 22 лютого 1994 року, номер запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 0000384, місцезнаходження: 08298 Київська область, місто Ірпінь, смт Коцюбинське, вулиця Пономарьова, будинок 13, про що свідчить Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 03 червня 2019 року № .

Публічне акціонерне товариство "Гірничовидобувний і каменеобробний комбінат "Біличі" з 26 червня 1995 року перебуває на обліку в Ірпінській ОДПІ Головного управління ДФС у Київській області як платник єдиного внеску № 10-30-04-0407.

ПАТ "Гірничовидобувний і каменеобробний комбінат "Біличі" 27 грудня 2018 року отримано Вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 05 грудня 2018 року №Ю-1451-17, складену ГУ ДФС у Київській області, згідно якої підприємству визначено суму боргу у розмірі 401 563, 52 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Згідно пп. 14.1.153 п. 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податкова вимога - це письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.

У свою чергу, згідно пп. 14.1.175 п. 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковим бором є сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до приписів п. 59.1 статті 59 Податкового кодексу України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.

Податкова вимога не надсилається (не вручається), якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі збільшення загальної суми податкового боргу до розміру, що перевищує шістдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, контролюючий орган надсилає (вручає) податкову вимогу такому платнику податків.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року №2464-VI з наступними змінами та доповненнями (далі - Закон України №2464-VI).

Як зазначено у п.2 ч.1 статті 1 згаданого Закону, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Пунктом 1 ч.1 статті 4 Закону №2464-VI встановлено, що платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Частиною 2 статті 6 Закону № 2464-VI передбачено, що платник єдиного внеску зобов`язаний, зокрема, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування. У разі надсилання звітності поштою вона вважається поданою в день отримання відділенням поштового зв`язку від платника єдиного внеску поштового відправлення із звітністю.

Відповідно до ч. 8 статті 9 Закону № 2464-VI платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

Приписами ч.11 статті 9 Закону № 2464-VI встановлено, що у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Частиною 12 цієї ж статті передбачено, що єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Згідно ч.4 статті 25 Закону №2464-VI Податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, надсилає в паперовій та/або електронній формі платникам єдиного внеску вимогу про сплату недоїмки з єдиного внеску.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Відповідно до ч.10 статті 25 Закону № 2464-VI, на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

Водночас, відповідно до п.2 ч.11 статті 25 Закону № 2464-VI, за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Таким чином, умовою, з якою законодавець пов`язує можливість застосування визначених у статті 25 Закону № 2464-VI заходів примусу та стягнення, є наявність у платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування недоїмки.

Як зазначалося вище, згідно даних облікової картки станом на 31 грудня 2012 року за позивачем обліковувалася недоїмка у сумі 274 546, 87 грн та пеня у сумі 1 764, 40 грн, що і стало підставою для визначення заборгованості за оскаржуваною вимогою.

Судом встановлено, що у 2012 році Управління Пенсійного фонду України у м. Ірпені Київської області звернулось до Господарського суду Київської області з заявою про банкрутство ЗАТ (ПАТ) "Гірничовидобувний і каменеобробний комбінат "Біличі".

Ухвалою Господарського суду Київської області від 21 лютого 2012 року порушено провадження у справі №Б8/022-12 про банкрутство ЗАТ "Гірничовидобувний і каменеобробний комбінат "Біличі"; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів відповідно до вимог статті 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Ухвалою Господарського суду Київської області від 19 червня 2015 року визнані грошові вимоги ініціюючого кредитора - Управління Пенсійного фонду України у м. Ірпені Київської області у розмірі 510 442,80 грн., у вигляді штрафних санкцій і пені.

В подальшому повноваження щодо адміністрування єдиного соціального внеску передано від Пенсійного фонду України до органів Міндоходів, а у 2014 році - до Державної фіскальної служби України.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 14 грудня 2015 року у справі №Б8/022-12 затверджено мирову угоду, укладену 29 жовтня 2015 року між боржником ПАТ "Гірничовидобувний і каменеобробний комбінат "Біличі" та кредиторами боржника.

Відповідно до тексту мирової угоди, вона укладена щодо вимог, включених до реєстру вимог кредиторів шостої черги у загальній сумі 510 442,80 грн.

Умовами мирової угоди передбачено відстрочку на дев`ять місяців сплати Управлінню Пенсійного фонду у м. Ірпені Київської області боргу у розмірі 510 442,80 грн., шляхом сплати його рівними частинами у сумі 85 073,80 грн. щомісяця до останнього календарного дня місяця протягом шести місяців.

Оскільки повноваження щодо адміністрування єдиного соціального внеску передано від Пенсійного фонду України до органів фіскальної служби, то частину визначених у мировій угоді зобов`язань ПАТ «ГВКК «Біличі» повинно було сплачувати до Ірпінської ОДПІ Київської області, а саме 211 652,85 грн., а решту - 298 789,95 грн. зобов`язання до Пенсійного фонду.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов мирової угоди платіжними дорученнями від 29 липня 2016 року №347, від 29 серпня 2016 року №379 та від 27 вересня 2016 року №388 позивачем було сплачено заборгованість з ЄСВ у розмірі 211 652,85 грн.

Одночасно з зарахуванням вказаних коштів на рахунок ПАТ "Гірничовидобувний і каменеобробний комбінат "Біличі" контролюючий орган в інтегрованій картці позивача з ЄСВ здійснював нарахування штрафних санкцій та пені за несвоєчасну сплату єдиного внеску та у подальшому прийняв рішенням, що є предметом оскарження.

Як стає зрозуміло з облікової картки позивача, платежі за поточними зобов`язаннями враховувались в рахунок погашення боргу (недоїмки) за попередні періоди, в тому числі, платежі зараховувалися в рахунок погашення заборгованості (недоїмки та пені) за зобов`язання, які були включені до затвердженого ухвалою суду реєстру вимог кредиторів. Слід зазначити, що позивач не заперечує, що у зв`язку зі скрутним становищем (в процесі справи про банкрутство) ним не завжди своєчасно здійснювались платежі зі сплати єдиного соціального внеску, але відповідачем неправомірно значно завищено суму недоїмки, пені, штрафів.

Отже судом першої інстанції вірно зазначено, що заборгованість позивача зі сплати ЄСВ виникла не у зв`язку з несплатою єдиного внеску, а у зв`язку з наявністю в інтегрованій картці ПАТ "Гірничовидобувний і каменеобробний комбінат "Біличі" недоїмки, у рахунок погашення якої контролюючий орган з 2013 року зараховує поточні платежі позивача, у тому числі платежі, що були здійснені платіжними дорученнями від 29 липня 2016 року №347, від 29 серпня 2016 року №379 та від 27 вересня 2016 року №388 на виконання мирової угоди.

Разом з тим, слід зазначити, що ч.15 статті 16 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" від 14 травня 1992 року № 2343-XII передбачено, що з моменту порушення провадження у справі про банкрутство пред`явлення конкурсними та забезпеченими кредиторами вимог до боржника та їх задоволення може відбуватися лише у порядку, передбаченому цим Законом, та в межах провадження у справі про банкрутство.

Відповідно до статті 19 Закону №2343-XII мораторій на задоволення вимог кредиторів - зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію.

Мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду. Ухвала є підставою для зупинення виконавчого провадження. Про запровадження мораторію розпорядник майна повідомляє органи державної виконавчої служби за місцезнаходженням (місцем проживання) боржника та знаходженням його майна.

Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів:

- забороняється стягнення на підставі виконавчих та інших документів, що містять майнові вимоги, у тому числі на предмет застави, за якими стягнення здійснюється в судовому або в позасудовому порядку відповідно до законодавства, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від продажу майна боржника), перебування майна на стадії продажу з моменту оприлюднення інформації про продаж, а також у разі звернення стягнення на заставлене майно та виконання рішень у немайнових спорах;

- забороняється виконання вимог, на які поширюється мораторій;

- не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій;

- зупиняється перебіг позовної давності на період дії мораторію;

- не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, три проценти річних від простроченої суми тощо.

Таким чином, з моменту порушення справи про банкрутство зупиняється виконання боржником зобов`язань щодо сплати податків, зборів, інших обов`язкових платежів, строк сплати яких настав на момент порушення справи про банкрутство, та виключається можливість стягнення таких зобов`язань за межами процедури банкрутства.

При цьому, за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов`язань, строк спати яких настав до дня порушення справи про банкрутство, не нараховується штраф та пеня або інші фінансові санкції.

Отже, судом першої інстанції вірно визначено, що зобов`язання боржника (позивача), строк виконання яких настав станом на 21 лютого 2012 року (дата порушення справи про банкрутство позивача) можуть виконуватись лише в процедурі провадження у справі про банкрутство у порядку господарського судочинства (конкурсні зобов`язання). Їх погашення в інший спосіб, у тому числі, шляхом самостійного зарахування контролюючим органом у рахунок такого боргу платежів, спрямованих на сплату поточних зобов`язань з ЄСВ, не ґрунтується на вимогах закону.

Таким чином, орган фіскальної служби завищив суму недоїмки на суму чітко визначених вимог кредиторів у справі про банкрутство і в подальшому зараховував платежі в рахунок попереднього боргу і здійснював нарахування штрафних санкцій та пені, починаючи з періоду внесення інформації про недоїмку в базу, хоча Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» передбачений мораторій на задоволення вимог кредиторів, а штрафні санкції та пеня на таку заборгованість не нараховуються.

Відповідно до статті 77 Закону №2343-XII під мировою угодою у справі про банкрутство розуміється домовленість між боржником і кредиторами стосовно відстрочки та/або розстрочки, а також прощення (списання) кредиторами боргів боржника, яка оформляється шляхом укладення угоди між сторонами.

Мирова угода може бути укладена на будь-якій стадії провадження у справі про банкрутство. У процедурі розпорядження майном боржника мирову угоду може бути укладено лише після виявлення всіх кредиторів і затвердження господарським судом реєстру вимог кредиторів.

Згідно ч.2 статті 78 Закону №2343-XII, у разі якщо умови мирової угоди передбачають розстрочку чи відстрочку або прощення (списання) боргів чи їх частини, орган стягнення зобов`язаний погодитися із задоволенням частини вимог з податків, зборів (обов`язкових платежів) на умовах такої мирової угоди з метою забезпечення відновлення платоспроможності підприємства. При цьому податковий борг, який виник у строк, що передував трьом повним календарним рокам до дня подання заяви про порушення справи про банкрутство до господарського суду, визнається безнадійним та списується, а податкові зобов`язання чи податковий борг, які виникли у строк протягом трьох останніх перед днем подання заяви про порушення справи про банкрутство до господарського суду календарних років, розстрочується (відстрочується) або списується на умовах мирової угоди. Зазначену мирову угоду підписує керівник відповідного органу доходів і зборів за місцезнаходженням боржника.

Не підлягає прощенню (списанню) за умовами мирової угоди заборгованість із сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та інше соціальне страхування, невикористаних та своєчасно не повернутих коштів Фонду соціального страхування України.

Відповідно до ч.5 статті 81 Закону №2343-XII, з дня затвердження мирової угоди боржник приступає до погашення вимог кредиторів згідно з умовами цієї мирової угоди.

Таким чином, вимоги конкурсних кредиторів, що є предметом мирової угоди, затвердженої у рамках провадження про банкрутство, виконуються у порядку та строки, визначені цією мировою угодою та Законом №2343-XII.

При цьому, положення Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» до вказаних правовідносин не застосовуються.

Також слід зазначити, що згідно абз.4 п.56.18 статті 56 ПК України при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Так, рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску від 05 грудня 2016 року № та № були оскаржені в судовому порядку.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2018 року, залишеним в силі постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 30 травня 2018 року, у справі №810/1284/17 позов ПАТ «ГВКК «Біличі» задоволено в повному обсязі: визнано протиправними та скасовано рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску від 05 грудня 2016 року № та №.

Крім того, сума, визначена оскаржуваною вимогою, містить в собі розмір штрафних санкцій та пені згідно Рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску № від 02 вересня 2015 року. Однак, ПАТ «ГВКК «Біличі» подано позов до Київського окружного адміністративного суду про визнання протиправним та скасування цього рішення. Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2019 року у справі №810/4033/18, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 серпня 2019 року, позов ПАТ «ГВКК «Біличі» до Ірпінського відділення Вишгородської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення про застосування штрафних санкцій та пені задоволено.

Докази включення оскаржуваних сум штрафних санкцій та пені містить облікова картка платника податків наявна в матеріалах справи.

Також ГУ ДПС у Київській області 06 лютого 2018 року складено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ю-1451-17, згідно якої ПАТ «ГВКК «Біличі» визначено суму боргу зі сплати єдиного внеску у розмірі 411 162,18 грн. Зазначена вимога перебуває на оскарженні в Київському окружному адміністративному суді (справа №810/2691/18).

21 червня 2018 року позивачем отримано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 12 червня 2018 року №Ю-1451-17, згідно якої ПАТ «ГВКК «Біличі» визначено суму боргу зі сплати єдиного внеску у розмірі 413 207,56 грн. Рішенням від 13 грудня 2019 року Київський окружний адміністративний суд у справі №810/4625/18 про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 12 червня 2018 року №Ю-1451-17 позов ПАТ ГВКК «Біличі» задоволено повністю.

Крім того, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 травня 2020 року у справі №320/5181/18 залишено без задоволення апеляційну скаргу ГУ ДПС у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2018 року за адміністративним позовом ПАТ ГВКК «Біличі» до ГУ ДПС у Київській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу від 09 липня 2018 року №Ю-1451-17.

Разом з тим, судом встановлено, що позивачем сплачено на рахунок відповідача кошти за єдиний соціальний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Натомість, поточні платежі, які здійснював позивач, сплачуючи податкові зобов`язання вчасно та у повному обсязі, зараховувалися відповідачем як борг в порядку п. 87.9 статті 87 ПК України та нараховувалася пеня, незважаючи на те, що сам борг відсутній, та ігноруючи судові рішення, що призвело до безпідставного та протиправного прийняття вимоги про сплату недоїмки (боргу) №Ю-1451-17.

Враховуючи все вищевикладене, сума, визначена в оскаржуваній вимозі, необґрунтована, значно завищена та не відповідає дійсності. Жодних пояснень з даного приводу відповідачем в апеляційній скарзі не наведено.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для визнання вимоги протиправною та її скасування.

Окремо слід зазначити, що відповідач при зверненні до суду з апеляційною скаргою не конкретизував, в чому саме полягали порушення Київським окружним адміністративним судом вимог процесуального та матеріального права, що свідчить про безпідставність апеляційного оскарження законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції.

В апеляційній скарзі вказується, що апелянт не може погодитись з рішенням Київського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2020 року, вважає, що воно не відповідає вимогам приписів Кодексу адміністративного судочинства і прийнято з порушенням вимог процесуального та матеріального законодавства.

Водночас, зі змісту ч.2 статті 296 КАС України випливає, що в апеляційній скарзі повинні обов`язково зазначатись обґрунтування вимог особи, яка подала апеляційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає неправильність чи неповнота дослідження доказів і встановлення обставин у справі та (або) застосування норм права.

Однак, подана відповідачем апеляційна скарга не містить жодного аргументу на підтвердження позиції про порушення судом першої інстанції вимог матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення. Відповідач ніяк не пояснює свою незгоду із позицією суду, не конкретизує, з якими саме висновками суду чи обґрунтуванням судом своєї позиції він не погоджується.

Крім того, варто зауважити, що судом першої інстанції повно та всебічно було досліджено низку наданих у справі доказів (платіжні доручення, виписки по рахунку позивача, судові рішення тощо).

Отже, апеляційна скарга відповідача, в якій фактично наводяться лише положення нормативно-правових актів, без будь-яких аргументів для обґрунтування своєї позиції, без належного висвітлення підстав для апеляційного оскарження, без зазначення того, у чому полягає неправильність чи неповнота дослідження доказів і встановлення обставин у справі та (або) застосування норм права, не може свідчити про виконання Головним управлінням Державної податкової служби у Київській області вимог щодо зазначення правових підстав апеляційного оскарження рішення суду першої інстанції та дотримання встановлених вимог під час підготовки апеляційної скарги.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже при винесенні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для його скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 308, 315, 316, 321, 325, 329, 331 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтями 329, 331 КАС України.

Повний текст рішення виготовлено 26 січня 2021 року.

Головуючий суддя: В.В. Файдюк

Судді: Г.В. Земляна

Є.І. Мєзєнцев