Справа № 340/3901/20
Суддя: Л.І. Хилько
Дата ухвалення: 2021-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2021 року м. Кропивницький Справа № 340/3901/20

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Хилько Л.І., розглянув в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом приватного підприємства "СІЛЬБУДСЕРВІС" (далі - позивач) до Управління Укртрансбезпеки у Кіровоградській області (далі - відповідач) про скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом та просить визнати протиправною та скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №207025 від 07.07.2020 року.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що не є перевізником у розумінні положень Закону України "Про автомобільний транспорт", а тому при винесенні спірної постанови посадові особи відповідача діяли без врахування усіх обставин, що мають значення для її прийняття. Також, відповідачем не дотримано встановленого законом порядку щодо належного повідомлення позивача про час і місце розгляду справи, чим позбавлено права бути присутнім при її розгляді та захищати свої права.

Представник відповідача у поданому до суду відзиві позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні повністю. Зазначив, що підставою для визначення відповідальної особи при прийнятті спірної постанови слугували відомості, які були відображені безпосередньо в актів перевірки. Відповідач не мав можливості ознайомитися із договором оренди транспортного засобу, на які посилається позивач у позові. Оскільки вони були відсутні, як додатки до актів проведення рейдової перевірки, що в кінцевому випадку призвело до визначення автомобільним перевізником саме позивача. Крім того, відповідачем виконано свій обов`язок щодо вчасного направлення повідомлення про розгляд справи (а.с.41-49).

Представник позивача подав відповідь на відзив, в якій з позицією відповідача не погодився (а.с.66-67).

Заперечення на таку відповідь відповідач суду не подавав.

Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження.

Дослідивши наявні в справі матеріали суд дійшов наступних висновків.

Позивач (код - 32259064) зареєстрований як юридична особа 21.01.2003 р. (а.с.8).

На підставі договору позички №02-19 від 05.02.2019 р., укладеного між ФОП ОСОБА_1 та ПП "СІЛЬБУДСЕРВІС", останньому в строкове безоплатне користування передано транспортний засіб марки МАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , а також напівпричеп марки TRAILOR, реєстраційний номер НОМЕР_2 (у договорі невірно вказано реєстраційний номер напівпричепа) (а.с.18-20, 24-25).

13.05.2020 р. водій ОСОБА_2 , керуючи вищевказаним транспортним засобом з напівпричепом, був зупинений посадовими особами Київського міжрегіонального Управління Укртрансбезпеки на вулиці Кільцева дорога, м. Київ, для здійснення перевірки габаритно-вагового контролю.

За наслідками проведеної перевірки виявлено факт перевищення нормативних вагових параметрів, а саме навантаження на одиночну вісь становило 12660 кг при нормативно допустимому 11000 кг, що у відсотковому співвідношенні склало на 15,09% більше від нормативно допустимого показника.

За цим фактом 13.05.2020 складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом; акт про перевищення транспортним засобом нормативних габаритних параметрів № 026819; довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю; розрахунок плати за проїзд № 026819 (а.с.52-56).

Ці документи стали підставою для винесення постанови від 07.07.2020 р. №207025 про застосування адміністративно-господарського штрафу, згідно до якої позивачу нараховано штраф за порушення абз.15 ч.1 ст.60 Закону України "Про автомобільний транспорт" в сумі 17000 грн. (а.с.50).

Не погоджуючись з прийнятою постановою позивач зазначає, серед іншого, що не є перевізником у розумінні Закону України "Про автомобільний транспорт".

Вирішуючи спір по суті заявлених вимог, суд зазначає наступне.

Відповідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно вимог частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів осіб і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про дорожній рух" цей Закон регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі - міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об`єднань).

Статтею 2 вказаного Закону визначено, що законодавство про дорожній рух складається з цього Закону та актів законодавства України, що видаються відповідно до нього.

Згідно з ст. 3 Закону України "Про дорожній рух" державне управління у сфері дорожнього руху та його безпеки здійснюється Кабінетом Міністрів України, спеціально уповноваженими на це центральними органами виконавчої влади, органами виконавчої влади в Автономній Республіці Крим, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України "Про автомобільний транспорт" від 05.04.2001 року № 2344-III (далі - Закон № 2344-III).

Відповідно до ч. 12 ст. 6 Закону № 2344-III державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

Відповідно до статей 4 і 29 Закону України "Про дорожній рух", статті 33 Закону України "Про автомобільні дороги" постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 р. №879 затверджено Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні.

Відповідно до пп. 4 п. 2 Порядку №879 габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.

Пунктом 21 Порядку №879 визначено, що у разі виявлення факту перевищення хоча б одного вагового та/або габаритного нормативного параметра більш як на 2 відсотки подальший рух транспортного засобу забороняється до внесення плати за його проїзд автомобільними дорогами загального користування (далі - плата за проїзд). Плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, що рухався без відповідного дозволу, здійснюється у подвійному розмірі за пройдену частину маршруту по території України.

З метою забезпечення безпеки руху великовагових та великогабаритних транспортних засобів постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 р. № 30 затверджено Правила проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами (далі Правила №30).

Згідно з п.3 Правил №30 транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

Пунктом 4 Правил №30 визначено, що рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - дозвіл), виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.

Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.

Отже, з наведеного слідує, що перевищення вагових параметрів транспортного засобу порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху дозволяється не більше ніж на 2 %.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про автомобільний транспорт" постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567 затверджено Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті (далі - Порядок №1567).

Відповідно до п. 20 Порядку № 1567 виявлені під час перевірки порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму.

Згідно з п. 21 Порядку № 1567 у разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

Відповідно до п. 25 Порядку № 1567 справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

Пунктами 26-27 Порядку № 1567 передбачено, що справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб`єкта господарювання. Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб`єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням. У разі неявки уповноваженої особи суб`єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі. За наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5. За наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.

З матеріалів справи слідує, що 13.05.2020 року здійснено габаритно-ваговий контроль транспортного засобу МАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з напівпричепом TRAILOR, реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належать ОСОБА_1 (свідоцтво про реєстрацію серії НОМЕР_3 , серії НОМЕР_4 ) та яким керував водій ОСОБА_3 ..

За наслідками габаритно-вагового контролю було виявлено факт перевищення нормативних вагових параметрів, а саме навантаження на одиночну вісь становило 12660 кг при нормативно допустимому 11000 кг, що у відсотковому співвідношенні склало на 15,09% більше від нормативно допустимого показника.

За перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів та порушення вимог Закону України "Про автомобільний транспорт" органом державного контролю прийнята оскаржувана постанова від 07.07.2020 №207025 про застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу в розмірі 17000 грн..

Оскаржуваною постановою позивача притягнуто до відповідальності на підставі абз. 15 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", у відповідності до якого за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10 %, але не більше 20 % при перевезенні вантажу без відповідного дозволу - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, адміністративно-господарські штрафи на підставі положень ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" застосовуються до автомобільних перевізників.

За визначеннями, наведеними у ст. 1 Закону України "Про автомобільний транспорт" автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; водій - особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка.

Притягуючи позивача до відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт відповідач вважав, що позивач є автомобільним перевізником.

При цьому, відомості про позивача як перевізника не наведені в складених 13.05.2020 р. документах (такі складено відносно власника ОСОБА_1 ).

З матеріалів справи слідує, що транспортний засіб МАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , а також напівпричеп TRAILOR, реєстраційний номер НОМЕР_2 , на праві власності належать ОСОБА_1 (а.с.24-25).

На підставі договору позички № 02-19 від 05.02.2019 р., укладеного між ФОП ОСОБА_1 та ПП "Сільбудсервіс", останньому в строкове безоплатне користування було передано транспортний засіб МАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , а також напівпричеп TRAILOR, реєстраційний номер НОМЕР_2 (у договорі невірно вказано реєстраційний номер напівпричепа) (а.с.18-20).

В свою чергу, на підставі договору оренди транспортного засобу з екіпажем від 30.03.2020 №ТЗ 1/30-03-20, зазначений транспортний засіб з напівпричепов передано в оренду ТДВ "Хрещатий Вимір" (у договорі невірно вказано реєстраційний номер напівпричепа), що останнім підтверджено у поданих суду поясненнях (а.с.21-23, 81-83).

В матеріалах справи відсутня інформація щодо визнання зазначених договорів нечинним, нікчемним чи удаваним, тому в силу положень ст.ст.73-74 КАС України вони є належним, допустимим, достовірним та достатнім доказом.

Згідно ст.48 Закону України "Про автомобільний транспорт" автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Пунктом 1 Переліку документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом у внутрішньому сполученні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 207 від 25.02.2009 р. визначено, що для водія юридичної особи або фізичної особи - підприємця, що здійснює вантажні перевезення на договірних умовах документами, необхідними для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом у внутрішньому сполученні, є: фотокопія ліцензії, засвідчена автомобільним перевізником, або ліцензійна картка; товарно-транспортна накладна; посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії; реєстраційний документ на транспортний засіб або інший засвідчений в установленому порядку документ, що підтверджує право керування, користування чи розпорядження транспортним засобом; талон про проходження державного технічного огляду; поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно до Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 року № 363, товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами.

Відповідно до п. 11.1 вказаних Правил, основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.

Згідно до товарно-транспортної накладної № б/н від 13.07.2020 р. (дійсна дата складення 13.05.2020 р.), автомобільним перевізником вантажу на момент зупинки транспортного засобу посадовими особами Укртрансбезпеки було ТДВ "Хрещатий Вимір", а не позивач (а.с.29, 80, 83, 86).

Доказів ненадання водієм вказану товарно-транспортну накладну представникам Управління суду не надано. При цьому, як вбачається з акту від 13.05.2020 р. (а.с.52) та наданих відповідачем до суду доказів, така товарно-транспортна накладна була наявна в посадових осіб Управління, а при винесенні спірної постанови саме їй була надана оцінка як доказу, що підтверджував факт порушення правил перевезення вантажу 13.05.2020 р. (а.с.78-79).

Проте, адміністративно-господарський штраф у розмірі 17000 грн. було застосовано до позивача, а не автомобільного перевізника ТДВ "Хрещатий Вимір".

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Частина 2 ст. 77 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Однак, відповідачем не доведено, що у спірних правовідносинах автомобільним перевізником був саме позивач, тому суд приходить до висновку про неправомірне притягнення його до відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених вимог не спростовують. При цьому, згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010 року, заява №4909/04, відповідно до п. 58 якого Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі"Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torijav.Spain) від 09.12.1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Таким чином, враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Пунктом 8 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, яке було затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №103, передбачено, що Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Відповідно з п. 16 Положення, Укртрансбезпека є юридичною особою публічного права, має печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, власні бланки, рахунки в органах Казначейства.

Відтак, у порядку розподілу судових витрат за результатами розгляду даної справи, документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2102 грн. (а.с.7) підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті відповідно до ст.139 КАС України.

Керуючись ст.ст.6, 9, 11, 14, 72, 73, 77, 90, 139, 241, 250 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Управління Укртрансбезпеки у Кіровоградській області про застосування адміністративно-господарського штрафу № 207025 від 07.07.2020 року.

Стягнути на користь приватного підприємства "СІЛЬБУДСЕРВІС" (код - 32259064) документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору у сумі 2102 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті (код - 39816845).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, встановленому ст.255 КАС України та може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Третього апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295-297 КАС України.

Відповідно до підпункту 15.5 п.15 Розділ VII Перехідні положення КАС України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Л.І. Хилько