Справа № 640/6961/19
Суддя: Чудак О.М.
Дата ухвалення: 2021-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2021 року м. Київ № 640/6961/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Чудак О.М., за участю секретаря судового засідання Лисун А.А., позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Галас Г.І., третьої особи ОСОБА_2., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ОСОБА_2 , про визнання незаконними та скасування постанов,

установив:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві, в якій просить:

- визнати незаконною та скасувати постанову старшого державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві ОСОБА_5 №57116426 від 04.03.2019 про накладення штрафу в розмірі 3400,00 грн;

- визнати незаконною та скасувати постанову старшого державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві ОСОБА_5 №57116426 від 05.03.2019 про накладення штрафу в розмірі 3400,00 грн;

- визнати незаконною та скасувати постанову старшого державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві ОСОБА_5 №57116426 від 11.03.2019 про накладення штрафу в розмірі 3400,00 грн;

- визнати незаконною та скасувати постанову старшого державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві ОСОБА_5 №57116426 від 15.03.2019 про накладення штрафу в розмірі 3400 грн.

Позовна заява мотивована тим, що оскаржувані постанови є безпідставними, оскільки позивачем, як боржником у виконавчому провадженні №57116426, належним чином виконується рішення суду, на підставі якого відкрито виконавче провадження.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.04.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, залучено до участі у справі третю особу та витребувано у відповідача належним чином засвідчену копію матеріалів виконавчого провадження №57116426.

Позивач та її представник в судових засіданнях пояснили, що рішення суду у справі №752/22214/16-ц виконується ОСОБА_1 в повному обсязі і позивачем не чиняться перешкоди у спілкуванні дитини з батьком, а тому просили задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та скасувати спірні постанови.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на його безпідставність.

ОСОБА_2 також висловив незгоду із заявленими позовними вимогами, стверджуючи про необґрунтованість доводів позивача. Наголосив, що ОСОБА_1 систематично чинить йому перешкоди у спілкуванні з малолітньою донькою, що підтверджується як судовими рішеннями, так і матеріалами виконавчого провадження. Так, на позивача за невиконання рішення накладено ряд штрафів, правомірність яких підтверджена рішеннями суду, що набрали законної сили.

Отже суд, заслухавши пояснення учасників справи, оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, встановив наступне.

На примусовому виконанні державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавче провадження №57116426 з примусового виконання виконавчого листа Голосіївського районного суду міста Києва у справі №752/22214/16-ц, виданого 23.07.2018, відповідно до якого ОСОБА_3 зобов`язано не чинити ОСОБА_2 перешкод в участі у вихованні та спілкуванні з донькою ОСОБА_4 та визначено способи участі батька у вихованні малолітньої дитини наступним чином: перший місяць: - щосереди з 17 год.00 хв. до 20 год.00 хв., - щосуботи з 10 год.00 хв. до 13 год.00 хв., - без присутності матері; з другого місяця: 1-й та 3-й тиждень місяця: понеділок, п`ятниця з 17 год.00 хв. до 19 год.30 хв., 2-й та 4-й тиждень місяця: вівторок, четвер з 17 год. 00 хв. до 19 год. 30 хв. та з 17 год.00 хв. п`ятниці до 18 год.00 хв. суботи; - з 1-го по 15-те липня щороку, - на день народження дитини - спільне спілкування з урахуванням бажання дитини.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, постанови від 15.08.2019 №33 про результати перевірки виконавчого провадження, 25.02.2019 до Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві від ОСОБА_1 надійшла заява про узгодження з боржником місця виконання рішення Голосіївського районного Голосіївського районного суду міста Києва у справі №752/22214/16-ц, у рамках виконавчого провадження №57116426, в якій остання просить узгодити місце проведення виконавчих дій виключно за місцем проживання та реєстрації дитини, тобто за адресою: АДРЕСА_1 .

На відеозаписі VID_20190301_170417 зафіксовано присутність у кімнаті малолітньої ОСОБА_4 , яка відмовляється виходити до батька. Оператором озвучено дату та час відеозйомки: 01.03.2019 о 17:00 год.

Виходом державного виконавця за адресою: АДРЕСА_1 встановлено, що зустріч стягувача з дитиною не відбулася. Боржником належного виконання рішення забезпечено не було, з урахуванням чого державний виконавець дійшов висновку, що ОСОБА_1 не забезпечила виконання рішення суду та склав відповідний акт від 01.03.2019.

04.03.2019 державним виконавцем ОСОБА_5 на підставі статей 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про накладення штрафу на боржника у розмірі 3400,00 грн.

В судовому засіданні досліджено матеріали виконавчого провадження та встановлено, що 04.03.2019 виконавцем прийнято постанову про залучення представників служби у справах дітей та сім`ї та виклик ОСОБА_1 забезпечити побачення стягувача з донькою 05.03.2019 з 17 год. 00 хв. до 19 год. 30 хв. за київським часом.

Однак ні вказана постанова, ні виклик позивачу не вручені.

05.03.2019 у визначений час боржник, стягувач та державний виконавець були присутні за адресою АДРЕСА_1 .

На відеозаписі VID_20190305_171110 зафіксовано, що ОСОБА_1 входить до квартири і зачиняє за собою двері (дата файла 05.03.2019 16:11 год.).

В свою чергу, на відеозаписах VID_20190305_170742 (файл створено 05.03.2019 о 17:07 год.) та VID_20190305_170844 (файл створено 05.03.2019 о 17:08 год.) дитина зібрана для проведення виконавчих дій за адресою: АДРЕСА_1 , проте ОСОБА_4 відмовилася виходити до батька і спілкуватися з ним.

Таким чином, виходом державного виконавця за адресою: АДРЕСА_1 встановлено, що боржник ОСОБА_1 не забезпечила виконання рішення суду, оскільки зустріч стягувача з дитиною не відбулася. У зв`язку з невиконанням рішення суду, державним виконавцем складено відповідний акт від 05.03.2019.

05.03.2019 державним виконавцем ОСОБА_5 на підставі статей 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про накладення штрафу на боржника у розмірі 3400,00 грн за невиконання рішення суду.

05.03.2019 державним виконавцем боржнику особисто вручено вимогу забезпечити побачення ОСОБА_2 з донькою ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2 в службі у справах дітей та сім`ї міський центр дитини 11.03.2019 з 17 год. 00 хв. до 19 год. 30 хв. за київським часом.

11.03.2019 державним виконавцем ОСОБА_5 винесено постанову про залучення представників служби у справах дітей та сім`ї міський центр дитини для участі у проведенні виконавчих дій, копію якої відповідно до супровідного листа направлено до Служби у справах дітей та сім`ї міський центр дитини та сторонам виконавчого провадження до виконання та до відома.

Виходом державного виконавця за адресою: м. Київ, вул. Дегтярівська, 3-А, Міський центр дитини встановлено, що боржник ОСОБА_1 дитину до центру не привезла, тобто не забезпечила виконання рішення суду. Враховуючи, що рішення суду не виконано, зустріч батька з дитиною не відбулася, державним виконавцем у присутності психолога складено акт від 11.03.2019 та винесено постанову про накладення штрафу на боржника у розмірі 3400,00 грн за невиконання рішення суду.

В судовому засіданні позивач обґрунтувала неявку непослідовністю дій державного виконавця з огляду на попереднє винесення постанови від 04.03.2019 та надала складений нею у присутності свідків акт про перебування її та дитини за адресою АДРЕСА_1 .

13.03.2019 до відділу надійшли заяви від боржника, про те що нею виконується рішення суду добровільно і в повному обсязі.

На відеозаписі VID_20190315_172556 (файл створено 15.03.2019 о 16:25 год.) зафіксовано, що ОСОБА_1 відмовляється вивести малолітню ОСОБА_4 з квартири для спілкування з батьком, обґрунтовуючи небажанням дитини спілкуватися зі стягувачем. Окрім того, у даному записі, зокрема, зафіксована розмова державного виконавця ОСОБА_5 зі ОСОБА_1 , в якій державний виконавець стверджує, що боржник чинить перешкоди у спілкуванні стягувача з дитиною. Так, державний виконавець зазначає, що ОСОБА_1 лише 1 раз завела ОСОБА_4 в будівлю Міського центру дитини та, зі слів психолога, чинила перешкоди для спілкування дитини з психологом (6 хв. 00 с. - 6 хв. 30 с. запису).

Таким чином, виходом державного виконавця за адресою: АДРЕСА_1 встановлено, що боржник ОСОБА_1 не забезпечила виконання рішення суду, оскільки чинить перешкоди у вихованні та спілкуванні стягувачу з донькою ОСОБА_4 . Так, в акті від 15.03.2019 державний виконавець вказав, що на неодноразові прохання стягувача поспілкуватися з донькою, ОСОБА_1 такі прохання проігнорувала, вказуючи на небажання дитини спілкуватися з батьком, з урахуванням чого державний виконавець дійшов висновку, що рішення суду не виконано.

15.03.2019 державним виконавцем ОСОБА_5 на підставі статей 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про накладення штрафу на боржника у розмірі 3400,00 грн. за невиконання рішення суду.

Отже, дослідивши матеріали справи, оцінивши пояснення, надані учасниками справи, а також докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1291 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України та є обов`язковими для виконання. Аналогічні положення закріплені в Законі України "Про судоустрій і статус суддів" і в процесуальному законодавстві України.

Процедура виконання судових рішень в Україні врегульована Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" (у редакції, чинній станом на момент прийняття оскаржуваних постанов) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно зі статтею 3 вказаного Закону рішення підлягають примусовому виконанню на підставі, зокрема, виконавчих листів, що видаються судами у передбачених законом випадках.

Положеннями частини першої статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Порядок виконання рішення про встановлення побачення з дитиною, рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною встановлений статтею 641 Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідно до частин першої, другої зазначеної статті виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням. Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем.

Згідно з частиною третьою статті 641 Закону України "Про виконавче провадження" у разі невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт та виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною першою статті 75 цього Закону. У постанові зазначаються вимога виконувати рішення та попередження про кримінальну відповідальність.

Положеннями частини четвертої статті 641 вказаного Закону передбачено, що у разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт, виносить постанову про накладення на боржника штрафу в подвійному розмірі, надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, звертається з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України до суду за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби, виносить вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами (із врахуванням обмежень, передбачених частиною десятою статті 71 цього Закону) та вживає інші заходи примусового виконання рішення, передбачені цим Законом.

Окрім того, згідно із частиною сьомою статті 641 Закону України "Про виконавче провадження" рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною виконується у порядку, встановленому статтею 63 цього Закону.

Так, статтею 63 вказаного Закону передбачено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження (ч. 1).

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність (ч. 2 ст. 63 Закону України "Про виконавче провадження").

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження (ч. 3 ст. 63 Закону України "Про виконавче провадження").

Виконавець під час виконання рішення про заборону вчиняти певні дії або про утримання від вчинення певних дій доводить до відома боржника резолютивну частину такого рішення, про що складає відповідний акт. Після складення акта виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження (ч. 4).

Також частинами першою, другою статті 75 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Судом встановлено, що до винесення постанов від 04.03.2019, 05.03.2019, 11.03.2019 та 15.03.2019, які є предметом оскарження у даній справі, державний виконавець у межах виконавчого провадження №57116426 неодноразово складав постанови про накладення штрафу на ОСОБА_1 за невиконання рішення Апеляційного суду міста Києва від 12.07.2018 у справі №752/22214/16-ц без поважних причин.

Вирішуючи питання про наявність у державного виконавця правових підстав для неодноразового накладення на штрафу, передбаченого частиною четвертою статті 641 Закону України "Про виконавче провадження", суд зазначає наступне.

Окрім Закону України "Про виконавче провадження", порядок виконання судових рішень визначений також в Інструкції з організації примусового виконання рішень, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5 (далі - Інструкція).

Зазначена Інструкція розроблена відповідно до Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", Закону України "Про виконавче провадження", інших законодавчих актів України та нормативно-правових актів Міністерства юстиції України і визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню.

Закон України "Про виконавче провадження" та Інструкція не містять визначення поняття "повторне невиконання судового рішення".

Разом з тим, у розділі ІХ Інструкції наведений порядок виконання рішень немайнового характеру, у тому числі рішення про встановлення побачення з дитиною у час та місці побачення стягувача з дитиною.

Відповідно до пунктів 8, 9 розділу ІХ Інструкції передбачено, що державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником рішення про встановлення побачення з дитиною у час та місці побачення стягувача з дитиною, визначені рішенням або державним виконавцем.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення про встановлення побачення з дитиною державний виконавець здійснює заходи примусового виконання рішення, передбачені частиною третьою статті 641 Закону.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення про встановлення побачення з дитиною державний виконавець здійснює заходи примусового виконання рішення, передбачені частиною четвертою статті 641 Закону.

При кожному наступному невиконанні боржником зазначеного рішення державний виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною четвертою статті 641 Закону.

Зазначені норми права у своїй сукупності вказують на те, що "повторним невиконанням судового рішення" в розумінні статті 641 Закону України "Про виконавче провадження" є встановлений відповідним актом факт кожного наступного невиконання боржником судового рішення після складення акту про невиконання такого рішення вперше та винесення відповідної постанови про накладення штрафу за невиконання судового рішення без поважних причин.

Таким чином, суд вважає необґрунтованими доводи позивача про неможливість повторного накладення штрафу у сумі 3400,00 грн за невиконання рішення суду у виконавчому провадженні №57116426.

Окрім того, наполягаючи на визнанні незаконними та скасуванні постанов державного виконавця ОСОБА_1. вказує на те, що ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27.03.2019 зупинено дію постанови Апеляційного суду міста Києва від 12.07.2018 у справі №752/22214/16-ц до закінчення касаційного провадження.

Суд зазначає, що дані обставини виникли після прийняття оскаржуваних постанов державного виконавця, тому не приймаються до уваги, оскільки постанова Апеляційного суду міста Києва від 12.07.2018 згідно з вимогами статті 273 Цивільного процесуального кодексу України набрала законної сили з дня її прийняття, а відтак до прийняття ухвали Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27.03.2019 підлягала обов`язковому виконанню боржником.

Суд також відхиляє посилання позивача на те, що вона не може тиснути і примушувати дитину, яка не хоче бачитися з батьком, до спілкування зі стягувачем, а також висновок Голосіївського районного в місті Києві центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді від 04.07.2018 №100/09/10-696, копія якого наявна у справі, оскільки даним обставинам надавалася оцінка при прийнятті постанови Апеляційного суду міста Києва від 12.07.2018 №752/22214/16. Так, Апеляційний суд міста Києва у даному рішенні оцінював аргументи сторін, їх посилання на психоемоційний стан дитини і, зокрема, на вказаний висновок, та прийняв рішення, виходячи з інтересів дитини, яке у подальшому залишено без змін постановою Верховного Суду від 08.04.2019.

Відповідно до частини першої статті 641 Закону України "Про виконавче провадження" виконання постанови Апеляційного суду міста Києва від 12.07.2018 у справі №752/22214/16-ц полягає у забезпеченні ОСОБА_1 побачень ОСОБА_2 з дитиною, та невчиненні перешкод для участі у вихованні та спілкуванні з донькою ОСОБА_4 .

Таким чином, станом на час прийняття ОСОБА_1 постанов у виконавчому провадженні №57116426 від 04.03.2019, 05.03.2019, 11.03.2019 та 15.03.2019 у позивача існував обов`язок виконувати постанову Апеляційного суду міста Києва від 12.07.2018 у справі №752/22214/16-ц.

Щодо посилань позивача на те, що в актах державного виконавця не зазначено, які саме чинить перешкоди позивач, слід зазначити, що стаття 641 Закону України "Про виконавче провадження" передбачає складення акта у разі невиконання рішення суду без поважних причин, але не встановлює його зміст. Акти від 01.03.2019 та від 05.30.2019 дійсно не відображають обставин невиконання позивачем судових рішень, проте ОСОБА_1 скористалася своїм правом надати зауваження до актів державного виконавця від 01.03.2019, 05.03.2019, 11.03.2019 та 15.03.2019 , які досліджені судом.

Суд зазначає, посилання позивача на те, що за результатами розгляду заяви про відвід державного виконавця відповідачем не прийнято відповідне рішення не є підставою вважати оскаржувані постанови про накладення штрафу протиправними і скасовувати їх, адже обов`язок виконання рішення суду у позивача не припинявся. Крім того, заяви про відвід розглядаються не державним виконавцем, а відповідною посадовою особою органу державної виконавчої служби. В той же час за результатами перевірки виконавчого провадження №57116426, що викладені в постанові від 15.08.2019, дії державного виконавця ОСОБА_5 у період з 13.02.2019 по 16.5.2019 визнано такими, що вчинені у відповідності до вимог Закону України "Про виконавче провадження".

Відтак доводи позивача і надані нею докази не свідчать про поважність причин невиконання постанови Апеляційного суду міста Києва від 12.07.2018 у справі №752/22214/16-ц.

Щодо доводів позивача про невинесення державним виконавцем при відкритті виконавчого провадження постанови про визначення місця вчинення виконавчих дій, то судом враховано обізнаність позивача про відкриття виконавчого провадження, вчинення нею дій в ході його виконання та власне подання заяви від 25.02.2019.

Що стосується непослідовності дій державного виконавця щодо визначення місць зустрічі 05.03.2019 та 11.03.2019, то такі доводи також, на думку суду, є необґрунтованими, оскільки виклик з`явитися 11.03.2019 позивач отримала 05.03.2019, засвідчивши це власним підписом без жодних зауважень чи незгод.

Згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи відсутність прямої заборони, передбаченої Законом, на прийняття державним виконавцем постанов про накладення на боржника штрафу за повторне або кожне наступне невиконання судового рішення без поважних причин, а також невиконання боржником судового рішення без поважних причин 04.03.2019, 05.03.2019, 11.03.2019 та 15.03.2019, суд вважає, що оскаржувані постанови винесені на підставі та в межах повноважень, що визначені чинним законодавством.

Згідно із частинами першою, другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінюючи подані учасниками справи докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням обставин зазначених вище, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення.

Вирішуючи питання про розподіл між сторонами судових витрат, суд виходить з того, що за обставин необґрунтованості заявлених позивачем вимог та відсутності доказів на підтвердження понесення сторонами судових витрат, судові витрати розподілу не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись статтями 139, 241-243, 246, 255, 287, 272 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ОСОБА_2 , про визнання незаконними та скасування постанов, - відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 287, 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ).

Відповідач - Голосіївський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (місцезнаходження юридичної особи: вул. Ломоносова, 22/15, м. Київ, 0322, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 34999976).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ОСОБА_2 ( АДРЕСА_4 ).

Повний текст складено та проголошено 26.01.2021.

Суддя О.М. Чудак