Справа № 380/3277/20
Суддя: Сподарик Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2021-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2021 року справа №380/3277/20

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючої-судді Сподарик Н.І.,

за участю секретаря судового засідання Карпи А.В.,

представника позивачів Яцишин А.В.,

представника відповідача Заяць Б.Р.,

представник третьої особи Павлова А.А., Курса О.С.,

розглянувши у судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Львівської обласної організації Національної спілки художників України, Українського національного комітету міжнародної ради з питань пам`яток і визначних місць (ІКОМОС) до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові, треті особи які, не заявляють самостійних вимог на предмет спору товариство з обмеженою відповідальністю «Центр розвитку нерухомості», Кабінет Міністрів України, Міністерство культури, молоді та спорту України, Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності, визнання протиправним та скасування повідомлення про початок підготовчих робіт, -

В С Т А Н О В И В :

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Львівської обласної організації Національної спілки художників України (79000, м.Львів, вул.Коперніка, 17; ідентифікаційний код 02916619), Українського національного комітету міжнародної ради з питань пам`яток і визначних місць (ІКОМОС) (04071, м.Київ, Андріївський узвіз, 5/31; ідентифікаційний 20051927 ) до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові (79034, Львівська область, м. Львів, вул. Угорська, 7-А; ідентифікаційний код 26256622), з вимогами:

- визнати протиправною бездіяльність Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові, що полягає у не проведені перевірки дотримання вимог містобудівного законодавства ТОВ «Центр розвитку нерухомості» за результатами звернення Львівської обласної організації Національної спілки художників України;

- визнати протиправним та скасувати повідомлення про початок підготовчих робіт від 12.06.2019 № ЛВ 38.

Одночасно з позовною заявою представником позивачів подано заяву про забезпечення позову за вх. № 22179, в якій заявник просить суд вжити заходи забезпечення позову, шляхом: зупинення дії повідомлення про початок підготовчих робіт від 12.06.2019 № ЛВ 38 та заборонити будь яким способом підготовчі, будівельні, земляні роботи за адресою: м. Львів, пл. Міцькевича,9 до набрання рішенням законної сили у даній справі.

04.05.2020 суд ухвалою відмовив позивачу у задоволені заяви про забезпеченню позову.

Ухвалою суду від 04.05.2020 вказану позовну заяву було залишено без руху, а позивачу надано строк для усунення недоліків.

На виконання вимог зазначеної ухвали представником позивачів надано заяву про поновлення строків від 13.05.2020 за вх.№ 23908 та частково усунуто вимоги заяви без руху.

Ухвалою суду від 18.05.2020 продовжено Львівській обласні організації Національної спілки художників України, Українському національному комітету міжнародної ради з питань пам`яток і визначних місць (ІКОМОС) процесуальний строк, встановлений ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 04.05.2020 про залишення позовної заяви без руху, для усунення недоліків позовної заяви.

09.06.2020 за вх. № 28592 від представників позивачів надійшла заява з питань усунення вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху.

Ухвалою суду від 12.06.2020 відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання.

14.07.2020 від представника відповідача надійшов до суду відзив за вх. № 34968 на позовну заяву.

14.07.2020 суд протокольною ухвалою залучив до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору товариство з обмеженою відповідальністю «Центр розвитку нерухомості», Кабінет Міністрів України, Міністерство культури, молоді та спорту України, Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, ОСОБА_1 .

22.07.2020 за вх. № 36537 представником позивачів подано пояснення.

12.09.2020 за вх. № 39931 від Міністерства культури та інформаційної політики України подано пояснення.

10.09.2020 за вх. № 45422 від третьої особи Кабінету Міністрів України подано пояснення.

15.09.2020 зав вх. № 46201 від третьої особи товариства з обмеженою відповідальністю «Центр розвитку нерухомості» надійшли пояснення по справі, в засіданні суду 26.01.2021 представник третьої особи долучив письмові пояснення з приводу заявленого позову та клопотання .

14.12.2020 за вх. № 67218 представник позивачів надав суду заяву про забезпечення позову, в якій заявник просить суд вжити заходи забезпечення позову, шляхом: зупинення дії повідомлення про початок підготовчих робіт від 12.06.2019 № ЛВ 38 та заборонити проводити будь яким способом підготовчі, будівельні, земляні роботи за адресою: м. Львів, пл. Міцкевича,9 до набрання рішенням законної сили у даній справі.

16.12.2020 суд ухвалою відмовив у задоволені заяви про забезпечення позову.

Ухвалою від 22.12.2020 суд закрив підготовче провадження у справі та призначив справу до судового розгляду по суті.

Позовні вимоги позивача обґрунтовані тим, що оскаржене повідомлення про початок підготовчих робіт від 12.06.2019 № ЛВ 38 зареєстроване на підставі рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради від 21.12.2018 №1414 «Про затвердження містобудівних умов і обмежень для проектування об`єкта будівництва на будівництво ТзОВ «Центр розвитку нерухомості» готелю з адміністративно-торговими приміщеннями з адміністративним паркінгом та даховою котельнею на пл.А.Міцкевича, 9 у м.Льовові», яке втратило чинність. Крім того, дію вказаних містобудівних умов і обмежень зупинено, у зв`язку з порушенням містобудівного законодавства, а саме ст.1, ч.1 ст.18, п.4 ст.19, п. 6 Прикінцевих положень Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Позивачі зазначають, що вказане будівництво здійснюється в межах історичного ареалу міста Львова, внесеного до всесвітньої спадщини ЮНЕСКО. На думку позивачів, будівництво готелю з адміністративно-торговими приміщеннями з адміністративним паркінгом та даховою котельнею на пл.А.Міцкевича, 9 у м.Льовові здійснюється з порушенням вимог Конвенції про охорону культурної і природної спадщини від 16.11.1992 та Закону України «Про охорону культурної спадщини».

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позову заперечує з тих підстав, що повідомлення про початок підготовчих робіт від 12.06.2019 № ЛВ 38 подане і зареєстроване відповідно до чинного законодавства. Відповідач спростовує доводи позивачів про те, що будинок АДРЕСА_1 є об`єктом культурної спадщини, оскільки такий не внесений до Державного реєстру нерухомих пам`яток України та до Переліку об`єктів культурної спадщини. Також відповідач зазначає, що на даний момент науково-проектна документація із визначення меж історичного ареалу м.Львова не затверджена Мінкультури, як це передбачено ст.5, 32 Закону України «Про охорону культурної спадщини», п.12 Порядку визначення меж та режимів використання історичних ареалів населених місць, а до часу її затвердження відсутні підстави для застосування до території пл.Міцкевича правового режиму, встановленого для історичних ареалів населених місць.

Відповідач вважає, що він належним чином розглянув звернення голови Львівської обласної організації Національної спілки художників України від 09.04.2020 щодо припинення незаконних робіт на пл.Міцкевича, 9 у м.Львові та скасування повідомлення про початок підготовчих робіт від 12.06.2019 № ЛВ 38. Зокрема звертає увагу на законодавчі обмеження можливостей для здійснення заходів державного архітектурно-будівельного контролю, у зв`язку прийняттям постанови Кабінету Міністрів України від 13.03.2020 №219 «Про оптимізацію органів державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду». Крім того, в Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові були відсутні підстави для проведення перевірки. Так, відповідно до п.9 ст.35 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на початок виконання підготовчих робіт, набуте на підставі поданого повідомлення, може бути припинено відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю у разі: 1) подання замовником заяви про припинення права, набутого на підставі повідомлення про початок виконання підготовчих робіт; 2) отримання відомостей про ліквідацію юридичної особи, що є замовником; 3) встановлення під час перевірки порушень вимог містобудівної документації, містобудівних умов та обмежень, невідповідності об`єкта будівництва проектній документації на будівництво такого об`єкта та вимогам будівельних норм, стандартів і правил, порушень містобудівного законодавства у разі невиконання вимог приписів посадових осіб органів державного архітектурно-будівельного контролю. Жодна з наведених підстав у зверненні Львівської обласної організації Національної спілки художників України від 09.04.2020 не доведена.

Також відповідач вважає, що ні зупинення дії містобудівних умов і обмежень, ні втрата ними чинності не є підставою для скасування зареєстрованого повідомлення про початок виконання будівельних робіт.наголошує в засіданні і долучив докази. Що уже зареєстрована декларація про початок виконання будівельних робіт і дане повідомлення втратило актуальність для позивача і не породжує наслідків для третьої особи.

Третя особа без самостійних вимог на предмет спору Кабінет Міністрів України подала до суду письмові пояснення, в яких зазначає, що місто Львів внесено до Списку історичних населених міст України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.2001 №878. Третя особа також зазначила, спори щодо земельної ділянки на пл.А.Міцкевича, 9 розглядалися судами всіх інстанцій, зокрема постановою Верховного Суду від 07.09.2018 у справі №461/10997/14-а відмовлено у задоволенні заяви Львівської обласної організації Національної спілки художників України від 13 листопада 2017 року про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 17 жовтня 2017 року у справі № 461/10997/14-а за позовом Львівської обласної організації Національної спілки художників України до Виконавчого комітету Львівської міської ради, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Центр розвитку нерухомості» про визнання неправомірними та скасування рішень.

Третя особа без самостійних вимог на предмет спору товариство з обмеженою відповідальністю «Центр розвитку нерухомості» подала до суду письмові пояснення, яких зазначає, що на момент звернення голови Львівської обласної організації Національної спілки художників України з заявою від 09.04.2020 до Інспекції ДАБК у Львові була відсутня законодавча можливість для проведення перевірки. Крім того, відсутні нормативно встановлені підстави для скасування повідомлення про початок підготовчих робіт від 12.06.2019 № ЛВ 38. Третя особа спростовує доводи позивачів щодо зазначення нею неправдивих відомостей в оскарженому повідомленні. Так, відповідно до п.13 Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 №466, повідомлення про початок виконання підготовчих робіт, повідомлення про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, та повідомлення про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1) (далі - повідомлення), повідомлення про зміну даних у зазначених повідомленнях за формою згідно з додатками 1, 2 і 2-1 до цього Порядку подається замовником (його уповноваженою особою) до відповідного органу державного архітектурно-будівельного контролю через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет шляхом подання засобами програмного забезпечення Єдиного державного веб-порталу електронних послуг або заповнюється та надсилається рекомендованим листом з описом вкладення до центру надання адміністративних послуг. У вказаній формі інформація про затверджені містобудівні умови і обмеження не зазначається. Крім того, зміна містобудівних умов і обмежень не є підставою для припинення права на початок виконання підготовчих робіт.

Третя особа також звертає увагу на те, що за адресою м.Львів пл.Міцкевича, 9 відсутні пам`ятки культурної спадщини. Так, будівля, раніше розташована за вказаною адресою, справді була внесена до Списку пам`яток архітектури Української РСР, затвердженого постановою Ради міністрів УРСР від 24.08.1963 №970. Проте, вказаний об`єкт нерухомості було знесено на виконання ухвали Львівської міської ради від 09.02.1997 №775 «Про знос аварійного будинку, що загрожує обвалом на пл.Міцкевича, 9 та передачу земельної ділянки під забудову».

Дослідивши доводи позову, зібрані у справі докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін та третіх осіб, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд зазначає таке.

Рішенням Виконавчого комітету Львівської міської ради від 21.12.2018 №1414 затверджено Містобудівні умови і обмеження для проектування об`єкту будівництва ТзОВ «Центр розвитку нерухомості» готелю з адміністративно-торговими приміщеннями з адміністративним паркінгом та даховою котельнею на пл.А.Міцкевича, 9 у м.Льовові.

Відповідно до акту №30-мб/пз від 16.05.2019 перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм стандартів і правил, за результатом проведення позапланової перевірки встановлено, що рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради від 21.12.2018 №1414 «Про затвердження містобудівних умов і обмежень для проектування об`єкт будівництва на будівництво ТзОВ «Центр розвитку нерухомості» готелю з адміністративно-торговими приміщеннями з адміністративним паркінгом та даховою котельнею на пл.А.Міцкевича, 9 у м.Льовові» прийняте з порушенням містобудівного законодавства, а саме ст.1, ч.1 ст.18, п.4 ст.19, п. 6 Прикінцевих положень Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

16.05.2019 головним інспектором будівельного нагляду відділу нагляду за діяльністю уповноважених органів з питань архітектури і містобудування Департаменту ДАБІ у Львівській області Хар М.І. та головним інспектором будівельного нагляду відділу нагляду за діяльністю уповноважених органів з питань архітектури і містобудування Департаменту ДАБІ у Львівській області Федівом Р.М. винесено припис №30-мб/пз, яким зобов`язано управління архітектури та урбаністики Департаменту містобудування Львівської міської ради усунути порушення, встановлені актом №30-мб/пз від 16.05.2019 перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм стандартів і правил.

Рішенням №30-мб/пз від 17.05.2019 зупинено дію Містобудівних умов і обмежень для проектування об`єкту будівництва ТзОВ «Центр розвитку нерухомості» готелю з адміністративно-торговими приміщеннями з адміністративним паркінгом та даховою котельнею на пл.А.Міцкевича, 9 у м.Льовові, затверджених рішенням Виконавчого комітету Львівської міської ради від 21.12.2018 №1414.

12.06.2019 Інспекцією ДАБК у м.Львові зареєстровано повідомлення про початок підготовчих робіт від 12.06.2019 № ЛВ 38 на об`єкті «Будівництво готелю з адміністративно-торговими приміщеннями з адміністративним паркінгом та даховою котельнею на пл.А.Міцкевича, 9 у м.Льовові».

Рішенням Львівської міської ради №100 від 07.02.2020 затверджено нові містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва ТзОВ «Центр розвитку нерухомості» готелю з адміністративно-торговими приміщеннями з адміністративним паркінгом та даховою котельнею на пл.А.Міцкевича, 9 у м.Льовові, а рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради від 21.12.2018 №1414 визнано таким, що втратило чинність.

09.04.2020 голова Львівської обласної організації Національної спілки художників України звернувся до Інспекції ДАБК у м.Львові з заявою про припинення незаконних робіт на пл.Міцкевича, 9 у м.Львові та скасування повідомлення про початок підготовчих робіт від 12.06.2019 № ЛВ 38.

Згідно відповіддю Інспекції ДАБК у м.Львові від 23.04.2020 №0006-вих-31427 підстави для скасування повідомлення про початок будівельних робіт, визначені ч.9 ст.35 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», відсутні. Встановлення недостовірних даних у повідомленні про початок підготовчих робіт від 12.06.2019 № ЛВ 38 можливе за результатами проведення позапланової/планової перевірки. Проведення таких перевірок неможливе з огляду на заборону проведення планових заходів (перевірок) у сфері господарської діяльності, встановлену Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», та зупинення дії постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю» до початку виконання функцій і повноважень Державною інспекцією містобудування.

Вважаючи протиправною бездіяльність Інспекції ДАБК у м.Львові, що полягає у не проведені перевірки дотримання вимог містобудівного законодавства ТОВ «Центр розвитку нерухомості» за результатами звернення Львівської обласної організації Національної спілки художників України та з визнанням протиправним та скасуванням повідомлення про початок підготовчих робіт від 12.09.2019, позивачі звернулися з відповідним позовом до суду.

При вирішенні спору по суті суд виходить з такого.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльності Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові, що полягає у не проведені перевірки дотримання вимог містобудівного законодавства ТОВ «Центр розвитку нерухомості» за результатами звернення Львівської обласної організації Національної спілки художників України суд зазначає таке.

Порядок здійснення державного архітектурно-будівельного контролю затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 №553 (далі - Порядок №553).

Вказаний Порядок визначає процедуру здійснення заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками, сертифікованими відповідальними виконавцями робіт, підприємствами, що надають технічні умови щодо інженерного забезпечення об`єкта будівництва, та експертними організаціями (далі - суб`єкти містобудування) вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт.

Відповідно до п.7 Порядку №553 позаплановою перевіркою вважається перевірка, що не передбачена планом роботи органу державного архітектурно-будівельного контролю. Підставою для проведення позапланової перевірки є, зокрема звернення фізичних чи юридичних осіб про порушення суб`єктом містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про оптимізацію органів державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду» від 13.03.2020 №219 зупинено дію Порядку №533 до початку виконання функцій і повноважень Державної інспекції містобудування. Дію Порядку №553 відновлено згідно з Постановою Кабінету Міністрів України № 1339 від 16.12.2020.

Таким чином, суд встановив, що на момент звернення голови Львівської обласної організації Національної спілки художників України до Інспекції ДАБК у м.Львові з заявою 09.04.2020 про припинення незаконних робіт на пл.Міцкевича, 9 у м.Львові та скасування повідомлення про початок підготовчих робіт від 12.06.2019 № ЛВ 38, норми Порядку №553 не діяли, а відтак, у відповідача не було можливості провести перевірку на спірному об`єкті будівництва, з огляду на відсутність нормативного закріпленого порядку здійснення такої перевірки.

У своїй заяві від 09.04.2020 голова Львівської обласної організації Національної спілки художників України просить відповідача скасувати повідомлення про початок підготовчих робіт від 12.06.2019 № ЛВ 38. Підставою для такого скасування, на думку позивача, є зазначення в оскарженому повідомленні неправдивих відомостей, а саме те, що воно зареєстроване на підставі рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради від 21.12.2018 №1414 «Про затвердження містобудівних умов і обмежень для проектування об`єкт будівництва на будівництво ТзОВ «Центр розвитку нерухомості» готелю з адміністративно-торговими приміщеннями з адміністративним паркінгом та даховою котельнею на пл.А.Міцкевича, 9 у м.Льовові», яке втратило чинність.

Відповідно до п.13 Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 №466, повідомлення про початок виконання підготовчих робіт, повідомлення про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, та повідомлення про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1) (далі - повідомлення), повідомлення про зміну даних у зазначених повідомленнях за формою згідно з додатками 1, 2 і 2-1 до цього Порядку подається замовником (його уповноваженою особою) до відповідного органу державного архітектурно-будівельного контролю через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет шляхом подання засобами програмного забезпечення Єдиного державного веб-порталу електронних послуг або заповнюється та надсилається рекомендованим листом з описом вкладення до центру надання адміністративних послуг.

Суд звертає увагу на те, що у вказаній формі інформація про затверджені містобудівні умови і обмеження не зазначається. Крім того, зміна містобудівних умов і обмежень не є підставою для припинення права на початок виконання підготовчих робіт.

У пункті 9 статті 35 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» зазначено, що право на початок виконання підготовчих робіт, набуте на підставі поданого повідомлення, може бути припинено відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю у разі: 1) подання замовником заяви про припинення права, набутого на підставі повідомлення про початок виконання підготовчих робіт; 2) отримання відомостей про ліквідацію юридичної особи, що є замовником; 3) на підставі судового рішення, що набрало законної сили.

Як вбачається з відповіді Інспекції ДАБК у м.Львові від 23.04.2020 №0006-вих-31427 відповідач належним чином розглянув звернення голова Львівської обласної організації Національної спілки художників України від 09.04.2020, а саме перевірив наявність підстав для скасування повідомлення про початок підготовчих робіт від 12.06.2019 № ЛВ 38, встановлених у п.9 ст. 35 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та відмовив позивачу у скасуванні вказаного повідомлення з огляду на відсутність таких підстав.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що Інспекцією ДАБК у м.Львові належним чином розглянута заява голова Львівської обласної організації Національної спілки художників України від 09.04.2020 та надана аргументована відповідь від 23.04.2020 №0006-вих-31427.

Таким чином, з урахуванням зупинення дії Порядку №553 (з 13.03.2020 по 16.12.2020) суд вважає правомірною відмову Інспекції ДАБК у м.Львові в проведенні позапланової перевірки за зверненням голови Львівської обласної організації Національної спілки художників України від 09.04.2020 на об`єкті будівництва ТзОВ «Центр розвитку нерухомості» готелю з адміністративно-торговими приміщеннями з адміністративним паркінгом та даховою котельнею на пл.А.Міцкевича, 9 у м.Льовові, а відтак, у задоволенні позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльності Інспекції ДАБК у м. Львові, що полягає у не проведені перевірки дотримання вимог містобудівного законодавства ТОВ «Центр розвитку нерухомості» за результатами звернення Львівської обласної організації Національної спілки художників України необхідно відмовити повністю.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправним та скасування повідомлення про початок підготовчих робіт від 12.06.2019 № ЛВ 38 суд зазначає таке.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України від 17.02.2011 №3038-VI «Про регулювання містобудівної діяльності» (далі - Закон України №3038-VI) визначені правові та організаційні основи містобудівної діяльності, забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Згідно із частиною 2 статті 4 Закону України № 3038 суб`єктами містобудування є органи виконавчої влади, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи.

Відповідно до частини 3 статті 6 Закону України № 3038 до органів державного архітектурно-будівельного контролю належать: 1) структурні підрозділи з питань державного архітектурно-будівельного контролю Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій; 2) виконавчі органи з питань державного архітектурно-будівельного контролю сільських, селищних, міських рад.

Постановою Кабінету Міністрів від 13.04.2011 № 466 Про деякі питання виконання підготовчих і будівельних робіт, затверджений Порядок який визначає механізм набуття права на виконання підготовчих та будівельних робіт (далі - Порядок № 466).

Пунктом 3 Порядку № 466 передбачено, що надання (отримання), відмова у видачі чи анулювання (скасування) документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю, визначеними статтею 7 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності".

За приписами пункту 27 Порядку № 466 дозвіл видається на безоплатній основі відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю за формою, наведеною у додатку 9 до цього Порядку.

Отже, за змістом наведених норм відповідач є суб`єктом владних повноважень в розумінні пункту 7 частини 1 статті 4 КАС України.

В контексті завдань адміністративного судочинства (статті 2 КАС України) звернення до суду є способом захисту порушених прав, свобод або законних інтересів позивача. Тому особа повинна довести (а суд - встановити), що їй належать права, свободи або законні інтереси, за захистом яких вона звернулася до суду. Права, свободи та законні інтереси, які належать конкретній особі (особам) є предметом судового захисту.

Заінтересованість повинна мати правовий характер, який виявляється в тому, що рішення суду повинно мати правові наслідки для позивача.

Заінтересованість повинна мати об`єктивну основу. Юридична заінтересованість не випливає з факту звернення до суду, а повинна передувати йому. Тому для відкриття провадження у справі недостатньо лише твердження позивача, наведеного у позовній заяві, про порушення права, свободи або законного інтересу.

Отже, суд встановив, що звертаючись до суду позивачі покликались на реалізацію статутних завдань організації, спрямованих на протидію незаконному будівництву.

Водночас, позивачами не зазначено, в чому саме полягає порушення спірним повідомленням про початок підготовчих робіт від 12.06.2019 № ЛВ 38 їх особистих прав чи інтересів, зазначено лише про наявність права звернення до суду з відповідним позовом, оскільки існування можливих протиправних рішень органів влади свідчить про порушення права громадян на правову державу та демократичне суспільство. Більш того, позивачами не надано жодного доказу на підтвердження їх доводів щодо занепокоєності з боку громадськості з приводу відповідного будівництва. В матеріалах справи відсутні будь-які звернення громадян про захист їх прав та інтересів.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що доводи позивачів є абсолютно абстрактними, не містять жодного обґрунтування негативного впливу спірного повідомлення на жодні конкретні реальні індивідуально виражені права, свободи чи інтереси та свідчать виключно про незгоду позивачів з указаним повідомленням про початок підготовчих робіт від 12.06.2019 № ЛВ 38, що не є тотожним порушенню права, свободи чи інтересу. Безпосередньо позивачі не зазнали жодного втручання в свої права або реальної шкоди внаслідок затвердження спірного повідомлення, оскільки останнє не спричинило впливу саме на позивачів.

Крім того, позивачі не зазначають жодних конкретних осіб, за захистом прав яких вони звернулися до суду, а лише абстрактно посилаються на наявність таких осіб, що не дає суду можливості визначити дійсне порушення прав, свобод чи інтересів будь-кого у спірних правовідносинах. Не вказують позивачі своїх членів, за захистом прав яких вони звернулися до суду, а також і інших осіб, які зверталися до позивачів з цього питання. Це унеможливлює у відповідності до частин першої-другої статті 48 КАС встановлення можливого належного позивача у даній справі, права якого є реально порушеними та який має право на звернення до суду із цим позовом.

Згідно з ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Проте суд наголошує, що позивачі звернулися за захистом не своїх прав, а за позицією останніх своїх законних інтересів, оскільки вважають оскарження незаконного повідомлення про початок підготовчих робіт від 12.06.2019 № ЛВ 38 своїм прямим обов`язком.

За своїм смисловим навантаженням термін «законний інтерес» є тотожним «охоронюваному законом інтересу», оскільки саме законність обумовлює надання інтересу правової охорони.

Поняття законного (охоронюваного законом) інтересу міститься в рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 у справі № 1-10/2004, згідно з яким поняття "охоронюваний законом інтерес" у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Ознаки, притаманні законному інтересу, визначені у вже згадуваному рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 у справі № 1-10/2004. Поняття "охоронюваний законом інтерес" означає правовий феномен, який:

а) виходить за межі змісту суб`єктивного права;

б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони;

в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб;

г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права;

д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом;

є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом.

Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним. Розмежовуючи суб`єктивне право, і пов`язаний з ним інтерес, Конституційний Суд України зазначає, що перше є особливим дозволом, тобто дозволом, що відображається у відомій формулі: "Дозволено все, що передбачено у законі", а друге - простим дозволом, тобто дозволом, до якого можна застосовувати не менш відоме правило: "Дозволено все, що не забороняється законом".

Інтерес, навіть перебуваючи під охороною закону чи права, на відміну від суб`єктивного права, не має такої правової можливості, як останнє, оскільки не забезпечується юридичним обов`язком іншої сторони. Законний інтерес відбиває лише легітимне прагнення свого носія до того, що не заборонено законом, тобто тільки його бажання, мрію, потяг до нього, а отже - й не юридичну, а фактичну (соціальну) можливість.

Це прагнення у межах сфери правового регулювання до користування якимось конкретним матеріальним або нематеріальним благом. Відмінність такого блага від блага, яке охоплюється змістом суб`єктивного права, полягає в тому, що користування благом, на яке особа має право, визначається можливістю в рамках закону, а до якого має законний інтерес - без вимог певних дій від інших осіб або чітко встановлених меж поведінки.

З огляду на вимоги статтей 2, 5 КАС України, об`єктом судового захисту в адміністративному судочинстві є не будь-який законний інтерес, а порушений суб`єктом владних повноважень.

Для визначення інтересу як об`єкту судового захисту в порядку адміністративного судочинства, окрім загальних ознак інтересу, він повинен містити спеціальні, визначені КАС України. Якщо перша група ознак необхідна для віднесення тієї чи іншої категорії до інтересу, то друга - дозволяє кваліфікувати такий інтерес як об`єкт судового захисту в адміністративному судочинстві.

Згідно з частиною 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Зі змісту наведених правових норм випливає, що судовому захисту в адміністративному судочинстві підлягає законний інтерес, який має такі ознаки:

а) має правовий характер, тобто перебуває у сфері правового регулювання;

б) пов`язаний з конкретним матеріальним або нематеріальним благом;

в) є визначеним оскільки благо, на яке спрямоване прагнення, не може бути абстрактним або загальним. У позовній заяві особа повинна зазначити, який саме її інтерес порушено та в чому він полягає;

г) є персоналізованим (суб`єктивним). Тобто належить конкретній особі - позивачу (на це вказує слово «її»);

д) суб`єктом порушення позивач вважає суб`єкта владних повноважень.

Обставинами, що свідчать про очевидну відсутність у позивача законного інтересу (а отже і матеріально-правової заінтересованості), є:

а) незаконність інтересу - його суперечність Конституції, законам України, принципам права;

б) не правовий характер вимог - вимоги не породжують правових наслідків для позивача оскільки це виключає можливість віднесення спору до «юридичного» відповідно до частини 2 статті 124 Конституції України;

в) встановлена законом заборона пред`явлення позову на захист певного інтересу (наприклад, заборона оскаржувати рішення дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя особою, яка подала скаргу на суддю);

г) коло осіб, які можуть бути позивачами, прямо визначено законом, і позивач до їх числа не належить (це свідчить про відсутність матеріальної правоздатності);

д) позивач звернувся за захистом інтересів інших осіб - держави, громади, фізичної або юридичної особи без відповідних правових підстав або в інтересах невизначеного кола осіб.

Аналогічна позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 20.02.2019 у справі №522/3665/17.

Проте, як встановлено судом оскаржене повідомлення початок підготовчих робіт від 12.06.2019 № ЛВ 38, як індивідуальний правовий акт породжує права й обов`язки тільки того суб`єкта, якому його адресовано. Відсутність у будь-кого, в тому числі і заявників, прав чи обов`язків у зв`язку із виданням оскаржуваного повідомлення не породжує для останніх і права на захист (постанова Верховного Суду України від 28.02.2017 у справі № 21-3829а16).

Відповідно до статті 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до частини 1 статті 5 та частини 2 статті 46 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист, а позивачем в адміністративній справі можуть бути громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, підприємства, установи, організації (юридичні особи), суб`єкти владних повноважень.

Частиною першою статті 1 Закону України від 22.03.2012 №4572-VI "Про громадські об`єднання" (надалі - Закон №4572-VI) визначено, що громадське об`єднання - це добровільне об`єднання фізичних осіб та/або юридичних осіб приватного права для здійснення та захисту прав і свобод, задоволення суспільних, зокрема економічних, соціальних, культурних, екологічних, та інших інтересів.

Пунктом 2 частини першої статті 11 Закону №4572-VI передбачено, що статут громадського об`єднання має містити відомості про мету (цілі) та напрями його діяльності.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 21 Закону №4572-VI для здійснення своєї мети (цілей) громадське об`єднання має право звертатися у порядку, визначеному законом, до органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб з пропозиціями (зауваженнями), заявами (клопотаннями), скаргами.

Водночас суд наголошує, що право громадських організацій на звернення до суду із відповідними позовами у розумінні пункту другого частини першої статті 21 наведеного Закону є загальною прерогативою та обмежено певними категоріями правовідносин, з якими безпосередньо пов`язана статутна діяльність громадських організацій, та законодавством, яке безпосередньо регулює відповідні правовідносини.

Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 28.11.2013 №12-рп/2013 громадська організація може захищати в суді особисті немайнові та майнові права як своїх членів, так і права та охоронювані законом інтереси інших осіб, які звернулися до неї за таким захистом, лише у випадках, якщо таке повноваження передбачено у її статутних документах та якщо відповідний закон визначає право громадської організації звертатися до суду за захистом прав та інтересів інших осіб.

Водночас передбачена законом можливість звернення до суду громадських організацій за захистом прав, свобод та інтересів інших осіб передбачає, що такі особи можуть і самостійно звернутися до суду з таким позовом, проте у цьому випадку належить встановити факт порушення їхніх прав, свобод чи інтересів оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень.

Верховний Суд України у своїй постанові від 11.11.2015 у справі № 2а-2885/12/1470 висловив правову позицію, що право оскаржити індивідуальний акт має особа, якої він стосується. Позивачі оскаржили рішення, яке є правовим актом індивідуальної дії. Такі правові акти породжують права й обов`язки тільки для тих суб`єктів (чи визначеного цим актом певного кола суб`єктів), яким його адресовано. Право на захист це самостійне суб`єктивне право, яке з`являється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оскарження останнього. Таким чином, відсутність у будь-кого, в тому числі і позивачів, прав чи обов`язків у зв`язку із оскаржуваним рішенням не породжує для останніх і права на захист, тобто, права на звернення із адміністративним позовом. Посилання позивачів на їхнє право звернення до суду з цим позовом не доведено, отже є безпідставними, оскільки позивачі не навели доказів, що оскаржене рішення стосується безпосередньо їх прав або прав їх учасників.

Отже у разі встановлення обставин, що свідчать про очевидну відсутність законного інтересу (матеріально-правової заінтересованості), адміністративний суд не має юрисдикції для розгляду справи і відмовляє у відкритті адміністративного провадження.

Якщо ж очевидних ознак відсутності матеріально-правової зацікавленості на стадії відкриття провадження не встановлено, суд, за наявності інших законних передумов, відкриває провадження. Якщо очевидні ознаки відсутності матеріально-правової зацікавленості виявлені після відкриття провадження, суд має право закрити провадження.

Оскільки йдеться про обмеження доступу до судочинства, очевидність відсутності у позивачів законного інтересу повинна бути поза межами обґрунтованого сумніву. Якщо такий сумнів є, він повинен тлумачитися на користь позивача, а отже у цьому випадку суд повинен розглянути справу по суті. Це питання повинно вирішуватися, насамперед, судом першої інстанції, який має широку дискрецію.

Законний інтерес може бути захищено судом, якщо позивач вважає, що його законний інтерес, за захистом якого він звернувся до суду:

а) порушено (щодо протиправних діянь, які мали місце і припинилися) або

б) порушується (щодо протиправних діянь, які тривають); або

в) створюються перешкоди для його реалізації (щодо протиправних діянь, які тривають і є перешкодами для реалізації права в теперішньому або в майбутньому часі) або

г) мають місце інші ущемлення законних інтересів.

З наведеного слідує необхідність з`ясування судом обставин, що свідчать про порушення інтересу. Позивач повинен довести, що він має законний інтерес і є потерпілим від порушення цього інтересу з боку суб`єкта владних повноважень.

При з`ясуванні статусу позивача як «потерпілого», Суд керується практикою, напрацьованою Європейським судом з прав людини. Поняття «потерпілий» має автономне значення (не залежить від національного законодавства) і має значення лише для цілей застосування Конвенції. Водночас, підходи ЄСПЛ мають важливе методологічне значення для розвитку практики національних судів.

Відповідно до статті 35 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод суд оголошує неприйнятною будь-яку індивідуальну заяву, подану згідно зі статтею 34, якщо він вважає:

a) що ця заява несумісна з положеннями Конвенції або протоколів до неї, явно необґрунтована або є зловживанням правом на подання заяви;

або

b) що заявник не зазнав суттєвої шкоди, якщо тільки повага до прав людини, гарантованих Конвенцією і протоколами до неї, не вимагає розгляду заяви по суті, а також за умови, що на цій підставі не може бути відхилена жодна справа, яку національний суд не розглянув належним чином.

Отже, право особи на звернення до ЄСПЛ пов`язане з наявністю у неї статусу жертви (потерпілого). Слово «жертва» в контексті статті 34 Конвенції означає особу або осіб, яких прямо або опосередковано торкнулося стверджуване порушення. Отже, стаття 34 стосується не тільки безпосередньої жертви або жертви стверджуваного порушення, але також непрямих жертв, яким порушення заподіяло б шкоду або які б мали дійсну і особисту зацікавленість в тому, щоб воно припинилося (Валліанатос та інші проти Греції [ВП], №№ 29381/09 та 32684/09, п. 47, від 7 листопада 2011).

Щоб мати можливість подати скаргу відповідно до статті 34, заявник повинен бути здатним довести, що оскаржуваний захід «зачіпає його безпосередньо» (Тенасє проти Молдови [ВП], № 7/08, п. 104, від 27 квітня 2010, Берден проти Сполученого Королівства [ВП], №. 13378/05, п. 33, від 29 квітня 2008).

Суд також визнав, що заявник може вимагати статус жертви порушення Конвенції, якщо він чи вона знаходяться під дією (охоплені) законодавства, яке дозволяє вживати таємні заходи спостереження, а також, якщо відсутні засоби правового захисту (Роман Захаров проти Росії [ВП], № 47143/06, пп. 173-178, від 4 грудня 2015). Проте для того, щоб мати можливість претендувати на статус жертви в такій ситуації, заявник повинен надати обґрунтовані і переконливі докази вірогідності того, що порушення, що впливає на нього або неї особисто, буде мати місце; одних підозр або припущень недостатньо (Сенатор Лайнс GmbH проти Австрії, Бельгії, Данії, Фінляндії, Франції, Греції, Ірландії, Італії, Люксембургу, Нідерландів, Португалії, Іспанії, Швеції та Великої Британії [ВП] (ухв.), №56672/00, від 10 березня 2004).

Суд також підкреслює, що Конвенція не передбачає подання actio popularis з метою тлумачення прав, які вона містить, або дозволу фізичним особам оскаржити положення внутрішньодержавного права тільки тому, що вони вважають, не перебуваючи під прямим впливом такого положення, що воно може суперечити Конвенції (Аксу проти Туреччини [ВП], №№ 4149/04 та 41029/04, п. 50, від 15 грудня 2012, Берден проти Сполученого Королівства [ВП], №. 13378/05, п. 33, від 29 квітня 2008).

З наведеного випливають такі ознаки «потерпілого» від порушення законного інтересу:

а) безпосередньо йому належить законний інтерес, на захист якого подано позов;

б) має місце безпосередній негативний вплив порушення на позивача або обгрунтована ймовірність негативного впливу на позивача у майбутньому. Зокрема, якщо позивач змушений змінити свою поведінку або існує ризик бути притягнутим до відповідальності;

в) негативний вплив є суттєвим (зокрема, позивачеві завдано шкоду);

г) існує причинно-наслідковий взаємозв`язок між законним інтересом, оскаржуваним актом та стверджуваним порушенням.

Зазначені критерії не мають застосовуватись механічно та негнучким способом. Суд повинен захищати усе розмаїття законних інтересів особи, а тому у кожній конкретній справі дослідження інтересу особи через призму наведених критеріїв буде слугувати гарантією захисту таких інтересів.

Таким чином, суд дійшов висновку, що доводи позивачів є абстрактними, не містять жодного обґрунтування негативного впливу оскаржуваного рішення на конкретні реальні індивідуально виражені права, свободи чи інтереси позивачів. Це свідчить про відсутність предмету захисту у суді, адже позивачами не визначено права, свободи чи інтересу, які мають бути захищені (поновлені) у судовому порядку, що фактично вказує на безпредметність заявленого позову.

Крім того, позивачі не визначили, з яким конкретним матеріальним або нематеріальним благом пов`язаний їх інтерес та що цей інтерес належить саме позивачам. Позивачі не обґрунтували свій особистий, безпосередній, індивідуальний інтерес, а покликаються на порушення інтересу територіальної громади, частиною якої вони є, і для якої цей інтерес має значення.

Безпосередньо позивачі не є потерпілими від оскаржуваного рішення, оскільки воно не спричинило суттєвого негативного впливу саме на позивачів і вони не зазнали жодної реальної шкоди.

Зазначені обставини не свідчать про очевидну відсутність у позивачів матеріально-правової заінтересованості і були встановлені лише під час судового розгляду справи. Встановлення відсутності матеріально-правової заінтересованості позивача є самостійною і достатньою підставою для відмови у задоволенні позову.

Вказана позиція суду узгоджується з правовою позицією Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, викладеною у постановах від 28.05.2020 у справі №640/11643/19, від 16.12.2020 у справі №815/3304/16, від 11.10.2019 у справі №826/17865/17, від 20.02.2019 у справі №522/3665/17.

Таким чином, суд зазначає, що з`ясування матеріально-правової заінтересованості позивача передує розгляду питання щодо правомірності рішення, котре оскаржується. Відсутність матеріально-правової заінтересованості позивача є підставою для відмови у задоволенні позову незалежно від правомірності чи неправомірності оскарженого рішення.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Львівської обласної організації Національної спілки художників України, Українського національного комітету міжнародної ради з питань пам`яток і визначних місць (ІКОМОС) до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові, треті особи які, не заявляють самостійних вимог на предмет спору товариство з обмеженою відповідальністю «Центр розвитку нерухомості», Кабінет Міністрів України, Міністерство культури, молоді та спорту України, Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності, визнання протиправним та скасування повідомлення про початок підготовчих робіт є безпідставними та необґрунтованими, а тому в задоволенні позову необхідно відмовити в повному обсязі.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, письмові доводи сторін, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову повністю.

Відповідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України у зв`язку із відмовою позивачу у задоволенні позову у повному обсязі, понесені ним судові витрати зі сплати судового збору, пов`язані зі зверненням до суду, не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 14, 72-77, 139, 241-247, 250-251, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову Львівської обласної організації Національної спілки художників України, Українського національного комітету міжнародної ради з питань пам`яток і визначних місць (ІКОМОС) до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові, треті особи які, не заявляють самостійних вимог на предмет спору товариство з обмеженою відповідальністю «Центр розвитку знерухомості», Кабінет Міністрів України, Міністерство культури, молоді та спорту України, Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності, визнання протиправним та скасування повідомлення про початок підготовчих робіт відмовити повністю.

Судові витрати між сторонами не розподіляються.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Повний текст рішення складено та підписано 29 січня 2021 року.

Суддя Сподарик Н.І.