Справа № 607/14858/20
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2021-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2021 рокуЛьвівСправа № 607/14858/20 пров. № А/857/308/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Хобор Р.Б., Шевчук С.М.,

за участі секретаря судового засідання Гербут Н.М.

позивача: не з`явився

відповідач: не з`явивcя

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 грудня 2020 року у справі № 607/14858/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення

суддя в 1-й інстанції Холява О.І.,

час ухвалення рішення 11 год. 18 хв.,

місце ухвалення рішення - м. Тернопіль,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови серії ЕАМ №3077148 від 03.09.2020 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що інспектором УПП у Вінницькій області лейтенантом поліції Пеньковим В.В. 03 вересня 2020 року щодо ОСОБА_1 винесено постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЕАМ №3077148 відповідно до якої ОСОБА_1 03 вересня 2020 року керуючи транспортним засобом в населеному пункті позначеному д.з.5.45 смт. Стрижавка рухався зі швидкістю 110км/год, при цьому перевищив встановлені обмеження швидкості руху на 60км/год, швидкість вимірювалась TruCAM 000303, чим порушив п.12.4 ПДР України. Притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності вважає безпідставним, необґрунтованим та незаконним. Викладена в постанові суть правопорушення не відповідає фактичним обставинам справи та дійсним подіям. Оскаржувану постанову прийнято поліцейським з порушенням вимог чинного законодавства, грубим порушенням та ігноруванням прав ОСОБА_1 , за відсутності належних та допустимих доказів. На підставі викладеного, просить скасувати постанову про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП, провадження у справі закрити та стягнути на його користь витрати на правову допомогу.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 грудня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, вважаючи його незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню за відсутності повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі та невірним застосуванням судом норм матеріального права, його оскаржив відповідач - ОСОБА_1 , подавши апеляційну скаргу, в якій просять оскаржуване судове рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким скасувати постанову про адміністративне правопорушення серії ЕАМ № 3077148 від 03.09.2020 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн, провадження у справі закрити. Також, просить стягнути з Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції 9 500 грн витрат на правову допомогу.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовано тим, що з долученого відповідачем до матеріалів справи фотографій та відеозапису неможливо ідентифікувати транспортний засіб, який 03.09.2020 року о 10:56:36 порушив швидкісний режим, особу водія який перебував за кермом невідомого автомобіля, а також: відсутність у постанові посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено вказаний відеозапис, відтак вважає, що надані докази не можуть слугувати доказом вини ОСОБА_1 , а посилання суду на них в рішенні є помилковим.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання апеляційного суду не з`явились, що у відповідності до ч. 3 ст. 268 КАС України не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності. В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення обставин справи, правильність їх юридичної оцінки, обговоривши апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних мотивів.

Судом першої інстанції встановлено і такі обставини підтверджуються матеріалами справи, що постановою серії ЕАМ № 3077148 від 03 вересня 2020 року, винесеною інспектором Управління патрульної поліції у Вінницькій області ДПП Пеньковим В.М., ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. за те, що 03 вересня 2020 року о 11.13 год. в населеному пункті позначеному д.з.5.45 смт. Стрижавка він, керуючи транспортним засобом BMW 525 д.н.з. НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 110 км/год, при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху на 60 км/год, швидкість вимірювалась приладом TruCAM 000303, чим порушив п.12.4 ПДР України перевищення водіями встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на 50 км/год.

Не погоджуючись з прийнятою постановою серії ЕАМ № 3077148 від 03 вересня 2020 року, позивач звернувся з позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні даного позову, суд першої інстанції мотивував це тим, що правомірність спірної постанови про накладання адміністративного стягнення за вчинення позивачем адміністративного правопорушення підтверджується фото- та відеозаписом.

Даючи правову оцінку рішенню суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачений, як Конституцією, так і Законами України.

Відповідно до п.12.4 ПДР України, у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Частиною 3 ст.122 КУпАП передбачено, що перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Пунктом 4 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року № 1395, встановлено, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган(посадова особа)встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото-і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки(відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Також, процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності, відповідно до частини 2 статті 77 КАС України, покладено на відповідача.

З матеріалів справи, зокрема, постанови серії ЕАМ № 3077148 від 03 вересня 2020 року встановлено, що швидкість руху автомобіля під керування ОСОБА_1 вимірювалась за допомогою вимірювача швидкості руху TruCam серійний номер ТС000303.

Лазерний вимірювач швидкості TruCam LTІ 20/20 здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів.

Зазначений пристрій має сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 29.08.2012 року №UA-МІ/1-2903-2012. Згідно даних свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №22-01/17464 від 27 листопада 2019 року, виданого Державним підприємством «Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів», здійснена повірка лазерного вимірювача швидкості транспортних засобів TruCAM LTI 20/20 №ТС000303, дане свідоцтво чинне до 23 жовтня 2020 року.

Колегія суддів проаналізувавши наявні у матеріалах справи докази, зокрема долучену до матеріалів справи представником відповідача роздруківку з лазерного вимірювача швидкості транспортних засобів TruCAM LTI 20/20 №ТС000303 (а.с. 37) та диск на якому наявний відеозапис зазначеного пристрою (а.с. 49), встановила, що з даних доказів не можливо ідентифікувати марку транспортного засобу, що перевищив встановлені ПДР України обмеження, його державний номерний знак, колір та особу водія.

Крім цього, слід вказати, що відповідно до роздруківки з лазерного вимірювача швидкості транспортних засобів TruCAM LTI 20/20 №ТС000303 (а.с. 37) вбачається, що правопорушення вчинено 10 год 56 хв 36 с, однак згідно наявного у матеріалах справи відео з нагрудної камери інспектора (а.с. 49) позивача було зупинено 10 год 51 хв 47 с.

Поряд з цим, жодні інші докази, які б підтверджували вину позивача в матеріалах справи відсутні.

Отже, аналізуючи вищенаведені правові норми та фактичні обставини справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що в діях позивача є відсутні ознаки правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП, оскільки зазначені обставини у своїй сукупності викликають обґрунтовані сумніви у підставності та законності постанови ЕАМ № 3077148 від 03 вересня 2020 року, а тому спірну постанову про адміністративне правопорушення серії ЕАМ № 3077148 від 03.09.2020, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн. слід скасувати.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності визначено ст. 286 КАС України.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Таким чином, враховуючи зазначену норму та те, що оскаржувану постанову скасовано, колегія суддів вважає за необхідне провадження у справі закрити.

Отже, суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про те, що відповідач надав належні і допустимі докази на підтвердження вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП.

Отже, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції з вищенаведених мотивів.

Відповідно до пункту четвертого частини першої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

У зв`язку з тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального та порушенням норм процесуального права, без повного та всебічного з`ясування усіх обставин справи, що призвело до неправильного її вирішення, таке рішення підлягає скасуванню з прийняттям постанови про задоволення позовних вимог з наведених вище підстав.

Відносно стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 9500,00 грн. необхідно зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Частиною 3 ст. 134 КАС України передбачено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4 ст. 134 КАС України).

Відповідно до ч. ч. 1, 7 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно ч. 9 ст. 139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Аналіз наведених положень законодавства, дає підстави для висновку, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Крім цього, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суди досліджують на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17.09.2019 у справі №810/3806/18.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що при визначенні суми відшкодування судових витрат, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені, договором на правову допомогу, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документи про оплату таких послуг та розрахунком таких витрат.

Необхідно зазначити, що в матеріалах цієї справи наявні письмові докази, які підтверджують понесені позивачем витрати на правову допомогу: договір про надання правової допомоги від 09.09.2020; додаток №1 до договору про надання правової допомоги від 09.09.2020, з калькуляцією вартості правової допомоги; акт приймання-передачі виконаних робіт/наданих послуг від 20.11.2020, відповідно до якого позивачу була надана правова допомога шляхом: вивчення матеріалів справи, консультація, узгодження правової позиції (1 год 500 грн), складення позовної заяви (2 год 1000 грн), виготовлення копій документів (1 год 500 грн), складання відповіді на відзив (2 год -2000 грн), участь у судових засіданнях (3 4500 грн); товарний чек від 20.11.2020, згідно якого позивач сплатив адвокату ОСОБА_2 9500 грн. гонорару (а.с.59-62).

Суд апеляційної інстанції проаналізувавши дані документи вважає, що сума судових витрат на професійну правничу допомогу, яку позивач просить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, підлягає зменшенню у зв`язку з відсутності ознак співмірності, визначених ч. 5 ст.134 КАС України.

Так, проаналізувавши вказані вище документи щодо наданих адвокатом позивача послуг щодо представництва інтересів позивача та врахувавши те, що справа відноситься до категорії справ незначної складності, у аналогічних правовідносинах сформована значна судова практика, тобто складання позову у даній справі не потребує витрати значного часу, а надані адвокатом послуги, а саме вивчення матеріалів справи, консультація, узгодження правової позиції, складення позовної заяви, виготовлення копій документів, участь у судових засіданнях охоплюються загальною діяльністю адвоката та мають на меті складання позовної заяви і подання її до суду, колегія суддів вважає, що з урахуванням принципу справедливості і складності справи, обсягу опрацьованого матеріалу, розмір вказаних витрат підлягає стягненню в сумі 500 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Керуючись статтями ч.4 ст.229, 243, 250, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Тернопільської області від 02 грудня 2020 року у справі № 607/14858/20 скасувати та прийняти постанову, якою позов задовольнити.

Скасувати постанову про адміністративне правопорушення серії ЕАМ № 3077148 від 03.09.2020 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн, провадження у справі закрити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) з Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції (вул. Ботанічна, 24, м. Вінниця, 21010 ) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 500 грн. (п`ятсот гривень) 00 коп..

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення.

Постанова є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає (стаття 272 КАС).

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді Р. Б. Хобор
С. М. Шевчук
Повне судове рішення складено 26 січня 2021 року.