Справа № 200/3732/20-а
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2021-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2021 року справа №200/3732/20-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Геращенка І.В., суддів Гаврищук Т.Г., Міронової Г.М.,

секретар судового засідання Сухов М.Є.

за участю: позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача не з`явився,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 вересня 2020 року у справі № 200/3732/20-а (головуючий І інстанції Голубова Л.Б., повний текст складений у м. Слов`янську Донецької області) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Донецькій області (далі ГУНП в Донецькій області, відповідач), в якому просив: визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у переводі для подальшого проходження служби у розпорядження Головного управління Національної поліції в Харківській області; зобов`язати відповідача надіслати згідно запиту від № 26.11.2019 року № 8239/119-12/01-2019 на адресу Головного управління Національної поліції в Харківській області особову справу позивача з атестаційним листом за останній період служби, довідками підрозділу внутрішньої безпеки про наявність або відсутність заперечень щодо переведення, про відсутність або наявність діючих дисциплінарних стягнень та про результати перевірок, передбаченої Законом України «Про очищення влади».

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 22.09.2020 року позов задоволений: визнано протиправними та скасовані рішення ГУНП в Донецькій області, викладені у листах від 24.02.2020 року № 66зі/12/01-2020 та від 05.03.2020 року № С-145/12/01-2020 про відмову у рапортах ОСОБА_1 про переведення для подальшого проходження служби до Головного управління Національної поліції в Харківській області; зобов`язано відповідача надіслати на запит від № 26.11.2019 року № 8234/119-12/01-2019 на адресу Головного управління Національної поліції в Харківській області особову справу ОСОБА_1 з атестаційним листом за останній період служби, довідками підрозділу внутрішньої безпеки про наявність або відсутність заперечень щодо переведення, про відсутність або наявність діючих дисциплінарних стягнень та про результати перевірок, передбаченої Законом України «Про очищення влади» (а.с. 152-155).

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволенні позову через порушення норм матеріального та процесуального права, невідновідність висновків суду обставинам справи (а.с. 163-167). В обгрунтування доводів посилався на те, що позивач з рапортом про переведення для подальшого проходження служби у розпорядження ГУНП в Харківськкій області до начальника ГУНП в Донецькій області до 05.08.2020 року не звертався, лише обмежився поданням рапорту до керівника відділу поліції ОСОБА_2 , отримав його письмове заперечення, залишив рапорт при собі. Однак, ОСОБА_2 не має повноважень щодо підписання наказів по особовому складу. Звернення позивача до керівництва ГУНП в Донецькій області та Національної поліції України розглядалися в порядку Закону України «Про звернення громадян», листи-відповіді носили роз`яснювальний характер, остаточне рішення про відмову не приймалося. До звернень позивачем додавався рапорт, адресований начальнику ГУНП в Харківській області про призначення на посаду дільничного. Копії цих зверень надані суду першої інстанції, яким останній не надав належної оцінки. Крім того, не прийнято позитивного рішення про переведення позивача у зв`язку з неукомплектованості штатної чисельності сектору реагування патрульної поліції Бахмутського відділу поліції ГУНП в Донецькій області.

Позивачем поданий відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скрагу без задоволення.

Позивач в судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги.

Представник відповідача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, з клопотанням про відкладення розгляду справи не звертався, його явка в судове засідання не визнавалася обов`язковою, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у його відсутність.

Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, вивчив доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевірив їх за матеріалами справи і дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Згідно послужного списку позивач проходить службу на посаді інспектора сектору реагування патрульної поліції Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області (а.с. 107-118).

Згідно свідоцтв про народження ОСОБА_1 має двох доньок: ОСОБА_3 , 2012 року народження та ОСОБА_4 , 2016 року народження (а.с. 69-70).

Згідно довідки від 28.04.2020 ркоу дружина позивача ОСОБА_5 перебуває на посаді старшого слідчого відділення розслідування злочинів, скоєних проти життя та здоров`я особи слідчого відділу Новобаварського ВП ГУНП в Харківській області (а.с. 66).

Позивач звернувся з рапортом до ГУНП у Харківській області про призначення його на посаду дільничного офіцера сектору превенції патрульної поліції Основ`янського відділу поліції ГУНП в Харківській області (а.с. 56).

26.11.2019 року ГУНП в Харківській області надіслало на адресу відповідача лист № 8234/119-12/01-2019 про запит особової справи ОСОБА_1 (а.с. 105).

Листом від 21.02.2020 року № 1221/01/12-2020 ГУНП в Донецькій області повідомило, що керівництво ГУНП в Донецькій області позитивного рішення щодо переведення для подальшого проходження служби ОСОБА_1 не прийняло (а.с. 104).

03.12.2019 року позивач звернувся з рапортом до начальника ГУНП в Донецькій області про переведення для подальшого проходження служби у розпорядження ГУНП в Харкіівській області. Згідно резолюції начальника Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області ОСОБА_2 - заперечую (а.с. 48)

12.02.2020 року позивач звернувся з листом до начальника ГУНП в Донецькій області ОСОБА_6 про надання інформації щодо надходження запиту про переведення з ГУНП в Харківській області (а.с. 49).

Листом від 24.02.2020 року № 66зі/12/01-2020 ГУНП в Донецькій області повідомило позивача про те, що керівництвом ГУНП в Донецькій області позитивного рішення щодо переведення позивача для подальшого проходження служби у розпорядження ГУНП в Харківській області не прийнято (а.с. 52).

12.02.2020 року позивач звернувся до відповідача з рапортом про переведення, на який листом від 05.03.2020 року № С-145/12/01-2020 ГУНП в Донецькій області повідомило, що керівництвом ГУНП в Донецькій області позитивного рішення щодо переведення позивача для подальшого проходження служби у розпорядження ГУНП в Харківській області не прийнято, тому особа справа позивача до ГУНП в Харківській області не направлялася (а.с. 57-61).

У відзиві на позов та апеляційній скарзі відповідач посилався на неприйняття позитивного рішення про перевелення позивача до ГУНП в Харківській області, у зв`язку з неукомплектованістю штату Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області.

Водночас, в листах ГУНП в Донецькій області від 24.02.2020 року та 05.03.2020 року, якими позивачу відмовлено у його рапортах на переведення, жодних причин відмови не вказано, а лише перелічено норми права: Закон України «Про Національну поліцію», наказ МВС від 15.06.2018 року № 511 та наказ Національної поліції України від 06.11.2015 року № 21, які взагалі не містять підстав такої відмови, а стосуються загальної роботи органів НПУ.

Згідно частин 1-5 статті 59 Закону України «Про Національну поліцію» від 2 липня 2015 року №580-ІV (далі - Закон № 580-ІV) служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Час проходження служби в поліції зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Видавати накази по особовому складу можуть керівники органів, підрозділів, закладів та установ поліції відповідно до повноважень, визначених законом та іншими нормативно-правовими актами, та номенклатурою посад, затвердженою Міністерством внутрішніх справ України.

Порядок підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції встановлює Міністерство внутрішніх справ України.

Згідно ч. 1 ст. 65 Закону №580-ІV переміщення поліцейських здійснюється: на вищу посаду - у порядку просування по службі; на рівнозначні посади: - для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби; за ініціативою поліцейського; у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням реорганізації; у разі необхідності проведення кадрової заміни в місцевостях з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами (далі - місцевості з визначеним строком служби); за станом здоров`я - на підставі рішення медичної комісії; з меншим обсягом роботи з урахуванням професійних і особистих якостей - на підставі висновку атестації; у разі звільнення з посади на підставі рішення місцевої ради про прийняття резолюції недовіри відповідно до статті 87 цього Закону; на посади, нижчі ніж та, на якій перебував поліцейський: у зв`язку зі скороченням штатів або реорганізацією в разі неможливості призначення на рівнозначну посаду; за станом здоров`я - на підставі рішення медичної комісії; через службову невідповідність - на підставі висновку атестації з урахуванням професійних і особистих якостей; за ініціативою поліцейського; як виконання накладеного дисциплінарного стягнення - звільнення з посади відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України; у разі звільнення з посади на підставі рішення місцевої ради про прийняття резолюції недовіри, відповідно до статті 87 цього Закону; у зв`язку із зарахуванням на навчання до вищого навчального закладу із специфічними умовами навчання, який здійснює підготовку поліцейських, на денну форму навчання, а також у разі призначення на посаду після закінчення навчання.

За змістом частин 7-10 статті 65 Закону № 580-ІV переведення поліцейських здійснюється у разі, якщо звільнення їх із посад або призначення на інші посади належить до номенклатури призначення різних керівників.

Переведення поліцейського може здійснюватися за його ініціативою, ініціативою прямих керівників (начальників), керівників інших органів (закладів, установ) поліції, які порушили питання про переміщення.

Переведення поліцейського здійснюється на підставі єдиного наказу про звільнення із займаної посади та направлення для подальшого проходження служби до іншого органу (закладу, установи) поліції та про призначення на посаду в органі (закладі, установі) поліції, до якого переміщується поліцейський.

У разі якщо згідно із законом та іншими нормативно-правовими актами призначенню поліцейського на посаду повинно передувати погодження відповідних органів державної влади або органів місцевого самоврядування чи їх посадових осіб, призначення на посаду здійснюється після отримання такого погодження.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем подано рапорт про його переведення до ГУПН в Харківський області за ініціативою поліцейського у зв`язку з тим, що його родина з малолітніми дітьми проживає у м. Харкові.

Спеціальним законодавством - Законом № 580-VIII, не визначено та не розмежовано поняття «переведення» чи «переміщення» на іншу роботу.

Водночас, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних правовідносин, або коли про це йдеться у спеціальному законі, то підлягає застосуванню загальне трудове законодавство.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 17.02.2015 року у справі № 21-8а15.

У Постанові Пленуму ВСУ № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду трудових спорів» із змінами та доповненнями, зазначено, що переведення на іншу роботу допускається тільки за згодою працівника.

Частиною 9 статті 65 Закону № 580-VIII визначено, що переведення поліцейського здійснюється на підставі єдиного наказу про звільнення із займаної посади та направлення для подальшого проходження служби до іншого органу (закладу, установи) поліції та про призначення на посаду в органі (закладі, установі) поліції, до якого переміщується поліцейський.

Згідно ст. 32 КЗпП України переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством.

Таким чином, спеціальним законодавством, яке визначає порядок проходження служби в поліції, передбачено можливість переміщення чи переведення працівника на іншу посаду, зокрема залежно від результатів виконання покладених на нього обов`язків та його професійних, особистих якостей.

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, а також принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України.

Згідно частини другої статті 8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» визначено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

В рішеннях Європейського Суду з прав людини - справа «Красношапка проти України» від 30 листопада 2006 року, «Єфименко проти України» від 18 липня 2006 року, які згідно до положень статті 2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» є обов`язковими для виконання Україною, суд неодноразово наголошував, що стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує ефективний засіб юридичного захисту.

Отже, гарантування кожному права на достойну працю є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародному пакту про громадські та політичні права.

Суд також враховує вимоги Європейської соціальної хартії, обов`язок з дотримання якої Україна взяла на себе відповідно до закону України від 14 вересня 2006 року № 137-V «Про ратифікацію Європейської соціальної хартії (переглянутої)» та якої не дотримався відповідач.

Україна взяла на себе зобов`язання вважати обов`язковими для України такі статті та пункти частини II Хартії: - пункти 1 (визнати однією зі своїх найголовніших цілей і одним зі своїх найголовніших обов`язків досягнення та підтримання якомога високого і стабільного рівня зайнятості, маючи на меті досягнення повної зайнятості), 2 (ефективно захищати право працівника заробляти собі на життя професією, яку він вільно обирає), 3 (створювати безкоштовні служби працевлаштування для всіх працівників або забезпечувати їхнє функціонування), 4 (забезпечувати належну професійну орієнтацію, підготовку та перекваліфікацію або сприяти їм) статті 1 «Право на працю».

З матеріалів справи вбачається, що позивач 12.02.2020 року звернувся до відповідача з рапортом щодо переведення для подальшого проходження служби у розпорядження ГУНП в Харківській області, листи відповідача від 24.02.2020 року № 66зі/12/01-2020 та від 05.03.2020 року № С-145/12/01-2020 про відмову у переведенні позивача не містять причин та правових підстав обґрунтування такої відмови у рапортах позивача на переведення для подальшого проходження служби у ГУНП в Харківській області. Підстава неукомплектованість Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області також не ґрунтується на приписах закону чи підзаконних актів.

Отже, відповідачем не доведено та не надано до суду доказів дотримання ним необхідних юридичних гарантії при переведенні позивача до ГУНП в Харківській області.

На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції про задоволення позову .

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції рішення прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, внаслідок чого підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.

Керуючись ст.ст. 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Донецькій області - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 вересня 2020 року у справі № 200/3732/20-а за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Повний текст постанови складений 27 січня 2021 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття та відповідно до ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.В. Геращенко

Судді: Т.Г. Гаврищук

Г.М. Міронова