Справа № 600/1643/20-а
Суддя: Григораш Віталій Олександрович
Дата ухвалення: 2021-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2021 р. м. Чернівці Справа № 600/1643/20-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Григораша В.О., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування індивідуального акта, -

ВСТАНОВИВ:

01.10.2020 року до Чернівецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (позивач) до Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області (відповідач) з такими позовними вимогами:

визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління держгеокадастру у Чернівецькій області від 04.09.2020 року № 24-2502/14-20-сг про відмову ОСОБА_1 , у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, розташованої за межами с. Глибочок Великокучурівської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області, орієнтовний розмір земельної ділянки 0,25 га, із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства з підстав невідповідності положень частини 6 статті 118 Земельного кодексу України.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 31.07.2020 року ним надіслано на адресу Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області заяву про надання дозволу на розробку документації із землеустрою та передачу земельної ділянки сільськогосподарського призначення у власність. На виконання вимог частини 6 статті 118 Земельного кодексу України у заяві позивач зазначив цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання було додано: графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача, позицію Великокучурівської сільради Сторожинецького району, щодо земельної ділянки, викопіровку земельної ділянки ОСОБА_1 .

За наслідками розгляду заяви, Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області прийняло рішення у формі наказу від 04.09.2020 року № 24-2502/14-20-сг про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, розташованої за межами с. Глибочок Великокучурівської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області, орієнтовний розмір земельної ділянки 0,25 га, із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства з таких підстав: невідповідність положень частини 6 статті 118 Земельного кодексу України.

Позивач не погоджується з наказом Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області від 04.09.2020 року і вважає його протиправним, незаконним і таким, що підлягає скасуванню.

Так, зі змісту вищевказаного Наказу від 04.09.2020 року не зрозуміло про яку саме невідповідність положень частини 6 статті 118 Земельного кодексу України йдеться. Жодних мотивів прийнятого рішення наказ не містить, а відтак, породжує правову невизначеність і спонукає до різних міркувань і здогадок, що саме мав на увазі орган державної влади.

Відповідач, не погоджуючись з позовними вимогами, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позивачем подано до Головного управління заяву про надання дозволу на розробку документації із землеустрою та передачу земельної ділянки сільськогосподарського призначення у власність. Вказану заяву із доданими до неї матеріалами Головним управлінням зареєстровано 06.08.2020 року за №В-2810/0/15-20. У встановленому законом порядку та строк, Головним управлінням розглянуто зазначене клопотання та видано відповідний наказ.

Під час розгляду поданих позивачем матеріалів, Головним управлінням встановлено, що позивач у поданому клопотанні поєднав дві окремі вимоги щодо задоволення етапів реалізації права на отримання у власність земельної ділянки: надання дозволу на розробку проекту землеустрою та передачу земельної ділянки у власність, що порушує встановлений законодавством порядок.

Також позивач зазначив, що подані графічні матеріали не містили чіткої вказівки на те, де саме позивач планує отримати земельну ділянку, натомість Головному управлінню було подано викопіювання без жодних позначень.

Відтак, відповідач вважає, що прийнятий Головним управлінням наказ від 04.09.2020 року є актом індивідуальної дії, що цілком узгоджується із правовою площиною земельного законодавства.

Представник позивача, ознайомившись з відзивом на позовну заяву, подав до суду відповідь на відзив, в якому зазначив наступне.

Щодо доводів відповідача про те, що ОСОБА_1 у поданому клопотанні поєднала дві окремі вимоги, щодо задоволення етапів реалізації права на отримання у власність земельної ділянки, представник позивача зазначив, що вирішальним питанням яке має значення для встановлення фактів у цій справі та прийняття законного і обґрунтованого рішення суду, є те, що ОСОБА_1 порушила у своєму клопотанні питання щодо передачі їй у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення. Той факт, що таке прохання міститься у другому абзаці прохальної частини клопотання, а не в першому абзаці, не може свідчити про порушення порядку задоволення етапів реалізації права на отримання у власність земельної ділянки. Крім того, у чинному Земельному Кодексі України не міститься такої підстави для відмови в задоволенні клопотання особи яка має намір реалізувати своє право на отримання у власність земельної ділянки.

Щодо доводів відповідача про те, що ОСОБА_1 не вказала на карті бажаного місця розташування земельної ділянки, так як це має значення для надання об`єктивної оцінки та відповіді на клопотання заявника, оскільки пошук такої ділянки до повноважень розпорядника не віднесено, то на думку представника позивача, такі твердження не заслуговують на увагу, оскільки позивач у своєму клопотанні, на виконання вимог частини 6 статті 118 Земельного кодексу України, зазначила цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання було додано графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача.

Відповідач, ознайомившись з відповіддю на відзив, подав до суду заперечення на неї, в якому зазначив, що належним способом захисту порушеного права в даних правовідносинах є саме зобов`язання Головного управління повторно розглянути заяву громадянина про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Відтак, зобов`язання у наданні дозвільного документу не узгоджується із усталеною судовою практикою.

Ухвалою суду від 23.11.2020 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Зважаючи на відсутність клопотання будь-якої зі сторін про інше, суд вважає за можливе продовжити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлені наступні обставини справи у справі та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 виданий 06.03.1996 року Сторожинецьким РВ УМВС України в Чернівецькій області (а.с. 5).

Рішенням ІХ сесії V скликання Снячівської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області від 15.08.2007 року №89-9/2007 "Про надання згоди на виготовлення технічних матеріалів та документації, що підтверджують розмір земельної ділянки для її безоплатної приватизації громадянам для ведення особистого селянського господарства", вирішено:

1. Дати згоду гр. ОСОБА_2 на виготовлення технічних матеріалів та документації, що підтверджують розмір земельної ділянки для її безоплатної приватизації для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 0.43 га в селі Глибочок (Снячівської сільської ради) із земель запасу сільської ради. Земельна ділянка 0.25 га знаходиться в селі Глибочок біля Хрестика. 0.18 га напроти гр. ОСОБА_3 .

2. Враховуючи, що дана земельна ділянка знаходиться за межами населеного пункту, рекомендувати гр. ОСОБА_2 для отримання дозволу на земельну ділянку та оформлення технічної документації по безоплатній передачі у власність, звернутися із заявою та іншими необхідними документами до Сторожинецької РДА (а.с. 6).

Відповідно до Довідки Снячівської сільської ради №1115 від 15.10.2007 року ОСОБА_2 не використала право безоплатної передачі у приватну власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства по Снячівській сільській раді. Земельною ділянкою користується з 2000 року, згідно запису в погосподарській книзі №10 Снячівської сільської ради (а.с. 7).

Також позивачу надано позитивну Позицію Великокучурівської сільської ради Сторожинецького району щодо можливостей надання дозволу на розробку документації із землеустрою на підставі якої може бути передана земельна ділянка, яка пропонується для надання у власність ОСОБА_2 (а.с. 16).

Розпорядженням Сторожинецької районної державної адміністрації Чернівецької області від 16.07.2008 року №616 "Про надання дозволу на складання технічної документації по виготовленню державних актів на право власності на земельні ділянки безоплатно у власність в адмінмежах Снячівської сільської ради жительці с. Снячів ОСОБА_2 ":

1. Дати дозвіл жительці с. Снячів ОСОБА_1 на складання технічної документації по виготовленню державних актів на право власності на земельні ділянки орієнтовною площею 0,43 га безоплатно у власність "для ведення особистого селянського господарства", які розташовані в адміністративних межах Снячівської сільської ради (с. Глибочок).

2. Зобов`язати ОСОБА_1 замовити розробку технічної документації по виготовленню державних актів на право власності на земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства та передачу безоплатно у власність до 30.07.2008 року й подати її районній державній адміністрації на затвердження (а.с. 8).

31.07.2020 року позивач звернувся до Головного управління Держгеокадастру в Чернівецькій області із заявою про надання дозволу на розробку документації із землеустрою та передачу земельної ділянки сільськогосподарського призначення у власність в якій просив:

1. Надати дозвіл на розробку документації із землеустрою на підставі якої може бути передана земельна ділянка яка пропонується для надання у власність ОСОБА_1 , а саме: земельна ділянка орієнтовною площею: 0,25 га, що розташована в адміністративних межах Великокучурівської сільської ради, АДРЕСА_1 , цільове призначення земельної ділянки: "для ведення особистого селянського господарства".

2. Передати ОСОБА_1 , безоплатно у власність земельну ділянку орієнтовною площею 0,25 га, що розташована в адміністративних межах Великокучурівської сільської ради, АДРЕСА_1 , цільове призначення земельної ділянки: "для ведення особистого селянського господарства".

До зави позивачем було додано: копія паспорту громадянина України; позиції Великокучурівської сільради Сторожинецького району, щодо земельної ділянки; копія викопіровки земельної ділянки ОСОБА_2 (а.с. 13-16).

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області від 04.09.2020 року №24-2502/14-20-сг "Про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою", наказано: відмовити гр. ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, розташованої за межами с. Глибочок Великокучурівської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області, орієнтовний розмір земельної ділянки 0,25 га, із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства з таких/підстав: невідповідність положень частини 6 статті 118 Земельного кодексу України.

Вважаючи протиправним наказ Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області від 04.09.2020 року №24-2502/14-20-сг "Про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою" позивач звернувся до суду з даним позовом.

До спірних правовідносин суд застосовує наступні положення законодавства та робить висновки по суті спору.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини першої та другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд, у відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин, зазначає, що при вирішенні даної справи необхідно керуватись нормами Конституції України, Земельного кодексу України (далі - ЗК України).

Частиною 1 статті 116 ЗК України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Відповідно до частини 2 статті 116 ЗК України набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Приписами частини 2 статті 22 ЗК України встановлено, що до земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).

Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства (частина 3 статті 22 ЗК України).

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами врегульовано статті 118 Земельного кодексу України.

Згідно з частиною 4 статті 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Частинами 6, 7 статті 118 ЗК України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави зробити висновок, що Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень, зокрема, Головному управлінню Держгеокадастру відступати від положень статті 118 Земельного кодексу України.

Як встановлено з матеріалів справи наказом від 04.09.2020 року № 24-2502/14-20-сг позивачу відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки розташованої за межами с. Глибочок Великокучурівської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області, орієнтовний розмір земельної ділянки 0,25 га, із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства з таких підстав: невідповідність положень частини 6 статті 118 Земельного кодексу України.

Однак, відповідачем у оскаржуваному наказі не конкретизовано, яка саме невідповідність положенню ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України, стала підставою для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, отже відмова є не мотивованою.

У відзиві на позовну заяву відповідач вказав, що невідповідність ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України полягала у відсутності у заяві чіткої вказівки на розташування земельної ділянки, на яку позивач просив надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Суд відхиляє такі твердження відповідача, оскільки до заяви про надання дозволу на розробку документації із землеустрою позивачем було додано графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, - за межами с. Глибочок Великокучурівської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області, орієнтовний розмір земельної ділянки 0,25 га.

Стосовно доводів відповідача про те, що у поданій заяві позивач поєднав дві окремі вимоги щодо задоволення етапів реалізації права на отримання у власність земельної ділянки: надання дозволу на розробку проекту землеустрою та передачу земельної ділянки у власність, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 118 Земельного кодексу України порядок безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадянами передбачає реалізацію таких послідовних етапів:

- звернення громадян з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

- надання дозволу відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування;

- розробка суб`єктами господарювання за замовленням громадян проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

- погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в порядку, передбаченому статтею 186-1 Земельного кодексу України;

- затвердження відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Отже, передача (надання) земельної ділянки у власність відповідно до статті 118 Земельного кодексу України є завершальним етапом визначеної процедури безоплатної приватизації земельних ділянок і відповідач не був позбавлений права своїм рішенням відмовити позивачу у задоволенні його заяви в частині щодо передачі позивачу у власність земельної ділянки.

При цьому, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у користування.

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 13 грудня 2016 року в справі № 815/5987/14 та Верховного Суду від 27.02.2018 року в справі № 545/808/17.

Крім того, оскаржуваним наказом відповідачем не розглянуто питання щодо передачі позивачу у власність земельної ділянки окремо від питання щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою, а тому можливі підстави для відмови у передачі земельної ділянки у власність, однак не можуть бути одночасно підставами для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою.

При цьому, той факт, що прохання щодо передачі позивачу у власність земельної ділянки міститься у другому абзаці прохальної частини заяви, а не в першому абзаці, не може свідчити про порушення порядку задоволення етапів реалізації права на отримання у власність земельної ділянки та слугувати підставою для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою.

Крім того, Земельний кодекс України не містить такої підстави для відмови у задоволенні заяви про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, як поєднання такої заяви з іншими проханнями.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що відповідач відмовив позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з підстав, що не передбачені законодавством.

Щодо доводів Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області про те, що належним способом захисту порушеного права в даних правовідносинах є зобов`язання повторного розглянути заяву про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, то суд зазначає, що у даній справі позивачем у позовній заяві відсутні позовні вимоги зобов`язального характеру, у зв`язку з чим, в межах даної справи та прийняття рішення судом таке питання не розглядається та не вирішується.

Згідно ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 КАС України кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому, підстав для виходу за межі позовних вимог, суд не вбачає.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

Згідно ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відтак на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати, а саме судовий збір на суму 840,80 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування індивідуального акту, - задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління держгеокадастру у Чернівецькій області від 04.09.2020 року №24-2502/14-20-сг про відмову ОСОБА_1 , у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, розташованої за межами с. Глибочок, Великокучурівської сільської ради, Сторожинецького району, Чернівецької області, орієнтовний розмір земельної ділянки 0,25 га, із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства з підстав невідповідності положень частини 6 статті 118 Земельного кодексу України.

3. Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області судові витрати - судовий збір в сумі 840,80 грн, сплачений відповідно до квитанції №169 від 01.10.2020 року.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач - ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , с. Снячів, хутір Глибочок, Сторожинецький район, Чернівецька область, 59005);

Відповідач - Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області (, вул. Героїв Майдану, 194-А, м. Чернівці, Чернівецька область, 58013).

Суддя В.О. Григораш