Справа № 640/26711/20
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2021-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2021 року місто Київ №640/26711/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Іщука І.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до треті особаКиєво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Білогородська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області, Головний державний виконавець Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Міщенко Лариса Миколаївна
проскасування постанови від 25.02.2020 ВП№59886567, зобов`язання вчинити дії,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), треті особи Білогородська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області, Головний державний виконавець Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Міщенко Лариса Миколаївна, в якій просить суд:

- cкасувати постанову від 25.02.2020 про закінчення виконавчого провадження ВП №59886567 з примусового виконання виконавчого листа №640/18704/18, виданого 10.07.2019 Окружним адміністративним судом міста Києва про зобов`язання Білогородської сільської ради розглянути клопотання ОСОБА_1 від 23.07.2018 про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд орієнтовним розміром 0,1050 га з урахуванням наведеного в мотивувальній частині даного рішення;

- зобов`язати Головного державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Міщенко Ларису Миколаївну відновити виконавче провадження ВП №59886567 з примусового виконання виконавчого листа №640/18704/18, виданого 10.07.2019 Окружним адміністративним судом міста Києва про зобов`язання Білогородської сільської ради розглянути клопотання ОСОБА_1 від 23.07.2018 про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд орієнтовним розміром 0,1050 га з урахуванням наведеного в мотивувальній частині даного рішення.

Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідачем протиправно винесено постанову про закінчення виконавчого провадження від 25.02.2020 ВП №59886567 з огляду на те, що Білогородською сільською радою Києво-Святошинського району Київської області, яка є боржником за виконавчим провадженням №59886567 не було виконано рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.01.2019 №640/18704/19, на підставі якого видано виконавчий лист від 10.06.2019 №640/18704/19.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.11.2020 позовну заяву залишено без руху. Позивач у встановлені судом строки усунув недоліки позовної заяви.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.01.2021 відкрито провадження в адміністративній справі №640/26711/20 з урахуванням приписів статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України та призначено справу до судового розгляду, запропоновано відповідачеві надати відзив на позовну заяву та зобов`язано останнього надати суду належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження №59886567.

Оскільки у встановлений судом строк відповідач не виконав вимог ухвали суду від 12.01.2021, ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.12.2020 судом повторно витребуваного у Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження №59886567.

Вимоги вищезазначеної ухвали у встановлений судом строк відповідач також не виконав, а тому ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.01.2021 до керівника Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Тертичної Віти Володимирівни (Виконуючої обов`язки начальника Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) застосовано захід процесуального примусу шляхом накладення штрафу в порядку частини першої статті 145 та частини першої статті 149 Кодексу адміністративного судочинства України в розмірі 681,00 грн (шістсот вісімдесят одна гривня) та стягнуто в дохід Державного бюджету України з керівника Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Тертичної Віти Володимирівни (Виконуючої обов`язки начальника Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) штраф у сумі 681,00 грн (шістсот вісімдесят одна гривня) на рахунок Державної судової адміністрації України.

Крім зазначеного, ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.01.2021 судом повторно витребувано у Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження №59886567.

На виконання вимог ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.01.2021 відповідачем надано до суду належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження №59886567.

Правом щодо надання відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк відповідач не скористався.

Під час судового розгляду справи судом оголошувались перерви та розгляд справи відкладався у відповідності із приписами Кодексу адміністративного судочинства України.

У судовому засіданні 21.01.2021, враховуючи надходження клопотання від представника позивача, суд перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Розгляд справи здійснено із врахуванням особливостей розгляду даної категорії спорів, визначених статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.01.2019 позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Суд вирішив:

- визнати протиправною бездіяльність Білогородської сільської ради щодо розгляду клопотання ОСОБА_1 від 23липня 2018 року про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд орієнтовним розміром 0,1050га;

- визнати протиправним та скасувати рішення Білогородської сільської ради Києво - Святошинського району Київської області №404/5 від 07.09.2018р;

- зобов`язати Білогородську сільську раду розглянути клопотання ОСОБА_1 від 23липня 2018 року про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд орієнтовним розміром 0,1050га. з урахуванням наведеного в мотивувальній частині даного рішення.

На виконання вказаного рішення Окружним адміністративним судом міста Києва видано виконавчий лист від 10.06.2019 №64018704/18 про зобов`язання Білогородської сільської ради розглянути клопотання ОСОБА_1 від 23 липня 2018 року про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд орієнтовним розміром 0,1050га. з урахуванням наведеного в мотивувальній частині даного рішення.

Представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернувся до Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області із заявою від 19.06.2019 про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа від 10.06.2019 №64018704/18.

Постановою головного державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Міщенко Л.М. від 27.08.2019 ВП №59886567 відкрито виконавче провадження з приводу зобов`язання Білогородської сільської ради розглянути клопотання ОСОБА_1 від 23 липня 2018 року про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд орієнтовним розміром 0,1050га. з урахуванням наведеного в мотивувальній частині даного рішення.

Постановою головного державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Міщенко Л.М. від 14.01.2020 ВП №59886567 за невиконання без поважних причин рішення суду на боржника Білогородську сільську раду Києво-Святошинського району Київської області накладено штраф на користь держави у розмірі 5100,00 грн; зобов`язано боржника виконати рішення протягом десяти днів та попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення.

Рішенням Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 29.03.2019 №487/27 клопотання громадянина ОСОБА_1 про виділення земельної ділянки, орієнтовною площею 0,1050 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на території Білгородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області залишено без задоволення.

Постановою головного державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Міщенко Л.М. від 25.02.2020 ВП №59886567 виконавче провадженя з примусового виконання виконавчого листа від 10.06.2019 №640/18704/18 закінчено.

Позивач, вважаючи вказану постанову про закінчення виконавчого провадження від 25.02.2020 ВП №59886567 протиправною, звернувся з даним позовом до суду.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції".

Спеціальним Законом, що здійснює регулювання правовідносин, які склалися в процесі судового провадження і примусового виконання судових рішень та рішень інших органів є Закон України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016 (далі по тексту - Закон №1404-VIII).

Відповідно до положень ст. 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Так, п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону №1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Приписами ч. 1 ст. 5 Закону №1404-VIII встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Так, ч. 1 статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно ч. 1 ст. 26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону №1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Пункт 9 частини першої ст. 39 Закону №1404-VIII встановлює, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини (ч. 2 ст. 39 Закону № 1404-VIII).

Таким чином, перед прийняттям рішення про винесення постанови про закінчення виконавчого провадження державний виконавець повинен був здійснити всі необхідні дії, передбачені Законом України "Про виконавче провадження", а саме здійснити заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

В даному випадку, рішенням суду від 14.01.2019 №640/18704/18, зокрема, зобов`язано Білогородську сільську раду розглянути клопотання ОСОБА_1 від 23 липня 2018 року про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд орієнтовним розміром 0,1050 га з урахуванням наведеного в мотивувальній частині даного рішення.

В площині питання здійснених відповідачем виконавчих дій, зокрема прийняття оскаржуваної постанови, суд звертає увагу на приписах частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, для встановлення обставин протиправності оскаржуваної постанови, необхідним є перевірка її судом на відповідність критеріям, що встановлені в частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, судом встановлено, що постанова про закінчення виконавчого провадження від 25.02.2020 ВП №59886567 була прийнята на підставі рішення Білгородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 29.03.2019 №487/27.

Як вбачається з рішення від 29.03.2019 №487/27 про розгляд клопотання гр. ОСОБА_1 , на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.01.2019 №640/18704/18 повторно розглянувши клопотання гр. України ОСОБА_1 про виділення земельної ділянки, орієнтовною площею 0,1050 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на території Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, враховуючи пропозицію постійної депутатської комісії Білогородської сільської ради з питань регулювання земельних відносин та охорони навколишнього природного середовища, керуючись Законом України "Про місцеве самоврядування", сесія Білогородської сільської ради вирішила клопотання гр. ОСОБА_1 про виділення земельної ділянки, орієнтовною площею 0,1050 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на третиорії Білогородської сілької ради Києво-Святошинського району Київської області залишити без задоволення.

Однак, на переконання суду, документ, оформлений у формі рішення від 29.03.2019 №487/27 не може свідчити про фактичне виконання Білогородською сільською радою Києво-Святошинського району Київської області рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.01.2019 у справі №64018704/18 згідно з виконавчим документом, оскільки, з вказаного рішення неможливо встановити чи було враховано боржником висновки суду, які наведені у мотивувальній частині цього рішення.

Так, з рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.01.2019 вбачається, що предметом оскарження у справі №640/18704/18 було рішення №404/5 від 7 вересня 2018 року 29 сесії 7 скликання Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області у частині відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) орієнтовним розміром 0,1050 га, яка розташована на території Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області.

Відповідно до спірного рішення від 07.09.2018 №404/05 «Про розгляд клопотання гр. ОСОБА_1 », розглянувши клопотання громадянина України ОСОБА_1 про виділення земельної ділянки орієнтовною площею 0,1050 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на території Білогородської сільської ради, Києво-Святошиснького району Київської області, враховуючи пропозицію постійної депутатської комісії Білогородської сільської ради з питань регулювання земельних відносин та охорони навколишнього природного середовища, керуючись Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», сесія Білогородської сільської ради вирішила клопотання позивача про виділення земельної ділянки орієнтовної площею 0,1050 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на території Білогородської сільської ради, Києво-Святошиснького району Київської області залишити без задоволення.

При цьому, суд зауважив, що приймаючи рішення від 07.09.2018 №404/05, відповідачем не наведено жодних підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, передбачених статтею 118 Земельного кодексу України.

Суд звертає увагу, що рішення від 29.03.2019 №487/27, яке стало підставою для винесення оскаржуваної постанови, також не містить жодних підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, передбачених статтею 118 Земельного кодексу України.

На думку суду, приймаючи таке рішення, Білогородська сільська рада фактично продублювала попереднє рішення від 07.09.2018 №404/05, яке було визнано протиправним та скасовано у судовому порядку, не навівши при цьому, підстав, викладених у мотивувальній частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.01.2019 №640/18704/18.

Натомість, відповідно до вимог статті 118 Земельного кодексу України сільська рада має прийняти рішення про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок або прийняти мотивоване рішення про відмову із чітким визначенням однієї з підстав, передбачених статтею 118 Земельного кодексу України. При цьому, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у користування.

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 13 грудня 2016 року в справі № 815/5987/14 та Верховного Суду від 27 лютого 2018 року в справі № 545/808/17.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі "Рисовський проти України" (N 29979/04) визнав низку порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції та статті 13 Конвенції у справі, пов`язаній із земельними правовідносинами; в ній також викладено окремі стандарти діяльності суб`єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу "доброго врядування"

Цей принцип, зокрема, передбачає, що у разі якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (рішення у справах "Beyeler v. Italy" N 33202/96, "Oneryildiz v. Turkey" N 48939/99, "Moskal v. Poland" N 10373/05).

Крім того, в рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (рішення у справі "Hasan and Chaush v. Bulgaria" N 30985/96).

Суд звертає увагу, що в даному випадку, підставою для закінчення виконавчого провадження №59886567, на думку відповідача, стало фактичне виконання рішення суду від 14.01.2019 у справі №640/18704/18 з приводу зобов`язання Білогородської сільської ради розглянути клопотання ОСОБА_1 від 23 липня 2018 року про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд орієнтовним розміром 0,1050 га з урахуванням наведеного в мотивувальній частині даного рішення.

Суд зазначає, що відповідачем всупереч приписам ст. 18 Закону №1404-VIII не було вчинено жодних дій, спрямованих на здійснення перевірки фактичного виконання судового рішення.

Відтак, суд вважає, у межах спірних правовідносин відповідачем не було належним чином виконано свої повноваження, а саме не вчинено жодних дій, спрямованих на здійснення перевірки фактичного виконання судового рішення від 14.01.2019 №640/18704/18, а підстави для відмови, викладені в рішенні від 29.03.2019 №487/27 не відповідають, визначеним положенням ст. 118, 122 Земельного кодексу України, тобто, клопотання позивача, не було розглянуто у спосіб, встановлений законом та урахуванням мотивувальної частини рішенням суду від 14.01.2019 у справі №640/18704/18.

Оскільки виконавчий документ прямо передбачає виконання рішення суду у справі №826/1804/18 з урахуванням мотивувальної частини, які боржником враховані не були, то підстав вважати виконаним таке рішення у суду не має.

Крім того, суд зауважує, що боржник не звертався до суду із заявами про роз`яснення рішення суду чи встановлення способу і порядку його виконання, тому підстав для іншого розуміння його змісту чи порядку виконання у відповідача не було.

Також суд звертає увагу, що наявність телефонограми від 17.01.2020 ВП №59886567 не підтверджує факт виконання рішення суду від 14.01.2019 №640/18704/18.

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням вимог п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження" та порушує права позивача, як стягувача у виконавчому провадженні, тому наявні підстави для визнання її протиправною і скасування.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку що позовні вимоги в частині cкасування постанови від 25.02.2020 про закінчення виконавчого провадження ВП №59886567 з примусового виконання виконавчого листа №640/18704/18, виданого 10.07.2019 Окружним адміністративним судом міста Києва про зобов`язання Білогородської сільської ради розглянути клопотання ОСОБА_1 від 23.07.2018 про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд орієнтовним розміром 0,1050 га з урахуванням наведеного в мотивувальній частині даного рішення підлягають задоволенню.

Позовні вимоги з приводу зобов`язання Головного державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Міщенко Ларису Миколаївну відновити виконавче провадження ВП №59886567 з примусового виконання виконавчого листа №640/18704/18, виданого 10.07.2019 Окружним адміністративним судом міста Києва про зобов`язання Білогородської сільської ради розглянути клопотання ОСОБА_1 від 23.07.2018 про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд орієнтовним розміром 0,1050 га з урахуванням наведеного в мотивувальній частині даного рішення також підлягають задоволенню, оскільки відповідно до статті 41 Закону України "Про виконавче провадження" у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення. У разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), яким повернуто виконавчий документ, зобов`язані у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження пред`явити його до виконання.

Згідно з вимогами статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Віжповідно до частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Позивач звільнений від сплати судового збору що підтверджується посвідченням учасника бойових дій (серія АА №240523 від 13.07.2016), а тому питання щодо розподілу судових витрат вирішенню не підлягає.

З приводу вирішення питання про стягнення витрат на правничу допомогу у справі №640/26711/20, суд зазначає наступне.

Розглянувши подану представником позивача заяву, додані до неї документи та матеріали адміністративної справи, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною першою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до приписів статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з положеннями частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Як вбачається з аналізу наведених правових норм, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21.03.2018 у справі №815/4300/17, від 11.04.2018 у справі №814/698/16.

Також, суд зазначає, що розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Суд наголошує на тому, що належним доказом для відшкодування витрат на правову допомогу є документи у яких конкретизовано справу у якій таку допомогу надано.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у справі № 821/1594/17 від 15.05.2018.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті першої Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 №5076-VI договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 19 цього ж Закону визначено такі види адвокатської діяльності, як: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Тобто, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (пункт 9 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 №5076-VI ).

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 №5076-VI ).

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Суд наголошує на тому, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 24.01.2019 у справі №910/15944/17.

На підтвердження наявності у позивача витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано копії таких документів:

- Договір про надання правової допомоги від 20.07.2018 №24/18;

- Прайс-лист вартості послуг правової допомоги;

- Акт здачі-прийняття наданих послуг від 22.01.2021;

- Квитанція до прибуткового касового ордеру №91 від 23.01.2021.

Відповідно до наданих доказів вартість наданих послуг правової допомоги адвокатом ОСОБА_2 становить 5 100, 00 грн.

Суд звертає увагу, що під час розгляду справи та на момент розгляду заяви представника позивача про розподіл судових витрат на правничу допомогу відповідач не заперечував проти стягнення зазначеної позивачем суми.

Так, Верховний Суд у своїй постанові від 24.11.2020 у справі №911/4242/15 зазначив про те, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Враховуючи обсяг та якість виконаних адвокатом робіт, витрачений час, значення цієї справи для особи, яка є іншою стороною у справі, суд вважає обґрунтованими, співмірними та підтвердженими належними доказами понесені позивачем витрати на правничу допомогу.

Відтак, враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що судові витрати, пов`язані з наданням правничої допомоги при розгляді даної адміністративної справи в суді на користь позивача підлягають стягненню в розмірі 5 100, 00 грн, а тому заява про відшкодування витрат на правову (правничу) допомогу підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 241 - 246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, cуд,-

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

2. Визнати протиправною та cкасувати постанову від 25.02.2020 про закінчення виконавчого провадження ВП №59886567 з примусового виконання виконавчого листа №640/18704/18, виданого 10.07.2019 Окружним адміністративним судом міста Києва про зобов`язання Білогородської сільської ради розглянути клопотання ОСОБА_1 від 23.07.2018 про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд орієнтовним розміром 0,1050 га з урахуванням наведеного в мотивувальній частині даного рішення.

3. Зобов`язати Головного державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Міщенко Ларису Миколаївну відновити виконавче провадження ВП №59886567 з примусового виконання виконавчого листа №640/18704/18, виданого 10.07.2019 Окружним адміністративним судом міста Києва про зобов`язання Білогородської сільської ради розглянути клопотання ОСОБА_1 від 23.07.2018 про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд орієнтовним розміром 0,1050 га з урахуванням наведеного в мотивувальній частині даного рішення.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені ним витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, у розмірі 5100,00 грн (п`ять тисяч сто гривень нуль копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (08132, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, м. Вишневе, вул. Л. Українки, 86, ).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статями 292-297 Кодексу адміністративного судочинства України, із урахуванням положень пункту 15.5 Перехідних положень (Розділу VII) Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Іщук І.О.