Справа № 520/18793/2020
Суддя: Панченко О.В.
Дата ухвалення: 2021-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м.Харків

26 січня 2021 р. справа №520/18793/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Панченко О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

Державного підприємства "Чугуївський авіаційний ремонтний завод"
до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та м. Чугуєву Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Харків)
провизнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач - Державне підприємство "Чугуївський авіаційний ремонтний завод", звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження №63447465 від 29.10.2020 року Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та місту Чугуєву Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 29.10.2020 року відповідачем прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження по примусовому виконанню постанови Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та місту Чугуєву Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) №61772476 від 08.04.2020 про стягнення виконавчого збору у сумі 33858,89 грн. Позивач категорично не погоджується з постановою про відкриття провадження, якою державним виконавцем виділено в окреме виконавче провадження постанову про стягнення виконавчого збору, оскільки, відповідачем пропущено строк для пред`явлення виконавчого документу та не повідомлено належним чином про відкриття нового виконавчого провадження.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 12.01.2021 відкрито провадження у справі за правилами ст.287 Кодексу адміністративного судочинства України.

Представник позивача надав через канцелярію суду клопотання, в якому просив суд здійснювати розгляд справи в порядку письмового провадження, з огляду на неможливість ДП "Чугуївський авіаційний ремонтний завод" направити свого представника в судові засідання та з метою запобігання розповсюдження коронавірусної інфекції.

Відповідач, повідомлений судом належним чином про дату, час і місце розгляду справи у судове засідання не прибув, надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти позову, посилаючись на те, що державним виконавцем при стягненні виконавчого збору в рамках виконавчого провадження №63447465 були вчинені виконавчі дії відповідно до вимог Закону України "Про виконавче провадження", у зв`язку з чим відсутні законодавчі підстави для задоволення позову.

Відповідно до ч.4 ст. 287 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.

Суд, вивчивши доводи позову та заперечень проти нього, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з наступних підстав та мотивів.

З матеріалів справи, судом встановлено, що 08.04.2020 року державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та місту Чугуєву Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) відкрито виконавче провадження №61772476 з примусового виконання судового наказу №922/3940/19, виданого 06.03.2020 року господарським судом Харківської області про стягнення з ДП "Чугуївський авіаційний ремонтний завод" на користь ТОВ "Промелектроніка" 268998,60 грн. основного боргу, 3% річних у розмірі 3913,38 грн., 246,41 грн. інфляційних витрат, 43570,40 грн. пені, 17109,20 грн. витрат на правничу допомогу та 4750,93 грн. судового збору.

Також, в рамках виконавчого провадження №61772476, 08.04.2020 відповідачем прийнято постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження та постанову про стягнення виконавчого збору.

21.04.2020 року державним виконавцем на підставі заяви боржника Державного підприємства "Чугуївський авіаційний ремонтний завод" про зупинення виконавчих дій від 15.04.2020 та на виконання ухвали Східного апеляційного господарського суду Харківської області №922/3940/19 від 02.04.2020 року, якою зупинено дію рішення Господарського суду Харківської області від 12.02.2020 у справі №922/3940/19 на період розгляду апеляційної скарги судом, прийнято постанову про зупинення виконавчого провадження №61772476.

Як зазначає відповідач у письмовому відзиві на позовну заяву, 23.10.2020 ним направлено на адресу стягувача (ТОВ "Промелектроніка") запит на надання інформації про сплату боргу за виконавчим документом боржником.

23.10.2020 ТОВ "Промелектроніка" повідомив відповідача листом, що боржник (ДП "Чугуївський авіаційний ремонтний завод") сплатив борг у повному обсязі.

29.10.2020 року старшим державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та місту Чугуєву Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Юношевим Д.А. на підставі постанови Східного апеляційного господарського суду від 13.05.2020 року по справі№922/3940/19, якою апеляційну скаргу ДП "Чугуївський авіаційний ремонтний завод" на рішення Господарського суду Харківської області від 12.02.2020 року у справі №922/3940/19 залишено без задоволення, прийнято постанову про поновлення вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні №61772476.

Крім того, 29.10.2020 року державним виконавцем прийнята постанова про закінчення виконавчого провадження, з посиланням на п.9 частини 1 статі 39, ст.40 ЗУ "Про виконавче провадження", пунктом 3 якої виділено в окреме провадження постанову про стягнення виконавчого збору №61772476 від 08.04.2020 та постанову про стягнення витрат виконавчого провадження №61772476 від 08.04.2020.

29.10.2020 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження №63447465 з примусового виконання виконавчого документа - постанови №61772476, виданої 08.04.2020 року Міжрайонним відділом державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та місту Чугуєву Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) про стягнення з ДП "Чугуївський авіаційний ремонтний завод" виконавчого збору у сумі 33858,89 грн.

Вказана постанова про відкриття виконавчого провадження направлялась державним виконавцем на адресу позивача, що підтверджується супровідним листом №34223 від 29.10.2020 року.

Як встановлено судом з матеріалів адміністративної справи, борг зі сплати виконавчого збору в рамках виконавчого провадження №63447465 за постановою №61772476 від 08.04.2020 стягнутий Міжрайонним відділом державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та місту Чугуєву Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в примусовому порядку з відкритих розрахункових рахунків ДП "Чугуївський авіаційний ремонтний завод" за меморіальним ордером №63447465 від 29.10.2020.

09.11.2020 року державним виконавцем прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України "Про виконавче провадження", у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Позивач вважаючи, що відповідач з порушенням строку пред`явлення виконавчого документу здійснив дії щодо стягнення з нього виконавчого збору, зокрема, прийняв постанову про відкриття виконавчого провадження №63447465 від 29.10.2020, звернувся з даним позовом до суду.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог в межах зазначених позивачем доводів про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження №63447465 від 29.10.2020 з підстав порушення відповідачем строків пред`явлення виконавчого документу до виконання та порушення процедури направлення постанови про відкриття виконавчого провадження, як єдиних, на його думку, підстав для невідповідності закону спірного рішення відповідача, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 статті 13 Закону №1404-VIII передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 2 ст. 74 Закону №1404-VIII, рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Згідно ч. 1 ст. 18 Закону №1404-VIII, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 1 статті 26 цього Закону передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону зокрема за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до частини п`ятої статті 26 Закону України №1404-VIII, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Абзацом 1 частини шостої статті 26 Закону України №1404-VIII визначено, що за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Статтею 27 ЗУ "Про виконавче провадження", встановлено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

За правилами абзаців 1-4 пункту 8 Розділу III "Загальні умови та порядок здійснення виконавчого провадження" Наказу Міністерства юстиції України "Про затвердження Інструкції з організації примусового виконання рішень" №512/5 від 02.04.2012 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2012 року за №489/20802) (далі - Інструкція №512/5), стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону. Про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження. Виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору. Постанову про стягнення виконавчого збору державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) та не пізніше наступного робочого дня після її винесення надсилає сторонам виконавчого провадження.

Проаналізувавши положення статей 26, 27 Закону України №1404-VIII та пункту 8 Розділу III "Загальні умови та порядок здійснення виконавчого провадження" Інструкції №512/5 в аспекті спірних правовідносин суд дійшов висновку, що стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання. Останнє розпочинається з прийняттям постанови про відкриття виконавчого провадження, у якій, з-поміж іншого, державний виконавець зобов`язаний зазначити суму виконавчого збору, яка підлягає стягненню, та зобов`язаний винести постанову про стягнення виконавчого збору одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження.

Частиною 5 статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавчий збір не стягується:

1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;

2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;

3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень";

4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;

5) у разі виконання рішення приватним виконавцем;

6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Згідно частини 9 статті 27 ЗУ "Про виконавче провадження", виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Щодо доводів представника позивача про пропуск державним виконавцем строку на пред`явлення виконавчого документу - постанови про стягнення виконавчого збору №61772476 від 08.04.2020 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 38 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавче провадження зупиняється виконавцем у разі поновлення судом строку подання апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий документ, або прийняття такої апеляційної скарги до розгляду (крім виконавчих документів, що підлягають негайному виконанню).

Згідно з ч.2 ст.38 Закону України "Про виконавче провадження" про зупинення виконавчого провадження виконавець виносить постанову не пізніше наступного робочого дня з дня отримання судового рішення.

З аналізу викладених вище норм можна зробити висновок, що Закон надає державному виконавцю право на зупинення виконавчого провадження, це коли державний виконавець на власний розсуд може зупинити виконавче провадження. Найбільш поширеними обставинами, коли державний виконавець може зупинити виконавче провадження, є: звернення державного виконавця до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про роз`яснення рішення, що підлягає виконанню, про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення чи зміну способу і порядку виконання; прийняття скарги на дії державного виконавця або відмову в його відводі; оголошення розшуку боржника, його майна або розшуку дитини; призначення експертизи; надання сторонам строку для запрошення перекладача (стаття 35 Закону).

При цьому, слід зазначити, що державний виконавець при виникненні таких обставин виносить постанову про зупинення виконавчого провадження.

Таким чином, при вирішенні питання про те, чи здійснені державним виконавцем дії, передбачені Законом України "Про виконавче провадження", у встановлені Законом строки для виконання рішень немайнового та майнового характеру суд звертає увагу, що впродовж строку, на який виконавче провадження зупинено, виконавчі дії не проводяться (стаття 36 Закону).

Тобто, термін, коли державним виконавцем проводились виконавчі дії є строками здійснення виконавчого провадження, а коли виконавче провадження зупинено виконавчий документ просто перебуває на виконанні в органі державної виконавчої служби і цей термін не включається до строків здійснення виконавчого провадження.

Після закінчення існування зазначених вище обставин, що стали причиною для зупинення виконавчого провадження, державний виконавець повинен винести постанову про поновлення виконавчого провадження. З цього періоду перебіг строку здійснення виконавчого провадження продовжується.

За таких обставин, суд доходить висновку, про необґрунтованість доводів представника позивача про пропуск державним виконавцем трьохмісячного строку на примусове стягнення з позивача виконавчого збору за окремим виконавчим документом - постановою про стягнення виконавчого збору №61772476 від 08.04.2020 року.

Також суд зазначає, що частиною 3 ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що в разі припинення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня припинення виконавчого провадження (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Тобто, ч.3 ст.40 Закону України № 1404-VIII є спеціальною нормою, яка регулює окремі випадки стягнення виконавчого збору, а саме той випадок, коли виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець, за відсутності підстав, визначених у ч. ч. 5, 9 ст. 27 цього Закону, виносить постанову про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня закінчення виконавчого провадження.

Слід звернути увагу на те, що Закон України "Про виконавче провадження" передбачає можливість винесення постанови про стягнення виконавчого збору двічі:

1) перший раз така постанова обов`язково виноситься при відкритті виконавчого провадження, відповідно до ст. 27 ч. 4 Закону України "Про виконавче провадження";

2) вдруге постанова про стягнення виконавчого збору може бути прийнята у випадку, коли виконавче провадження закінчується у зв`язку з його повним виконанням, але виконавчий збір на підставі постанови прийнятої при відкритті виконавчого провадження, не було стягнуто з боржника до його закінчення. В такому випадку, після закінчення виконавчого провадження, приймається нова постанова про стягнення виконавчого збору, яка виконується за загальними правилами Закону України "Про виконавче провадження" (ст. 40 ч.3 Закону України "Про виконавче провадження").

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 17.09.2020 у справі №640/16620/19 (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/91603402).

Постанова про стягнення виконавчого збору від 08.04.2020 року, прийнята у виконавчому провадженні ВП №61772476, не була виконана, а виконавче провадження ВП №61772476 було закінчено 29.10.2020 року, а тому на підставі частини 3 статті 40 Закону України "Про виконавче провадження" у відповідача виникло право прийняти нову постанову про стягнення виконавчого збору, яка виконується в рамках виконавчого провадження ВП №63447465.

Щодо порушення порядку направлення постанови оскаржуваної позивачем постанови про відкриття виконавчого провадження №63447465, слід вказати наступне.

Згідно до частини 1 статті 28 ЗУ "Про виконавче провадження" копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Як вже зазначалось судом копія постанови про відкриття виконавчого провадження №63447465 від 29.10.2020 року надсилалась відповідачем на адресу ДП "Чугуївський авіаційний ремонтний завод", що підтверджується супровідним листом від 29.10.2020 року вих№.34223, що зумовлює висновок про дотримання відповідачем вимог ст.28 ЗУ "Про виконавче провадження".

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яке ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин першої, другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" N 49684/99 від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Крім того, судом враховується, що згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 243, 246, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову Державного підприємства "Чугуївський авіаційний ремонтний завод" до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та м. Чугуєву Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Харків) про визнання протиправною та скасування постанови, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Панченко