Справа № 520/10360/2020
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2021-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2021 р.Справа № 520/10360/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Калиновського В.А.,

Суддів: Кононенко З.О. , Макаренко Я.М. ,

за участю секретаря судового засідання Ковальчук А.С

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.10.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Волошин Д.А., м. Харків, повний текст складено 21.10.20 року по справі № 520/10360/2020

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Харківській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Харківській області, в якому просив суд: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області №68861-5105-2014 від 28.05.2020 р., згідно з яким платнику податків визначено суму грошового зобов`язання за платежем "Орендна плата з фізичних осіб" у розмірі 73051,21 грн.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 13.10.2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області №68861-5105-2014 від 28.05.2020 р. в частині визначення ОСОБА_1 суми грошового зобов`язання за платежем "Орендна плата з фізичних осіб" у розмірі 6087,60 грн. (шість тисяч вісімдесят сім гривень 60 копійок).

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржуване рішення в цій частині та прийняти постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального та процесуального права, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі. Зазначив, що ОСОБА_1 є платником орендної плати за земельну ділянку державної власності з кадастровим номером :01:000:0310, площею 54,9950 га на підставі договору оренди землі б/н від 03.03.2016 р., укладеного між ОСОБА_1 (орендар) та Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області (орендодавець). Податкове повідомлення від 28.05.2020 року № 68861-5105-2014 на суму 73051,21 грн. розраховане відповідно до договору оренди за повний календарний рік (12 місяців). Вважає, що оскаржуване в даній справі податкове повідомлення-рішення №68861-5105-2014 від 28.05.2020 р. є законним та обґрунтованим, таким, що відповідає чинному податковому законодавству України. Зазначив, що п.52 прим.4 підрозд.10 розд. ХХ Податкового кодексу України на спірні правовідносини не розповсюджується та поширюється лише на ФОП та юридичних осіб.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому він, наполягаючи на законності та обгрунтованості рішення суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

В судове засідання сторони не прибули, про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, справа розглядається за відсутності сторін.

Згідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, колегія суддів, враховуючи неявку у судове засідання всіх учасників справи, вважає за можливе фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що Головним управлінням ДПС у Харківській області 28.05.2020 прийнято податкове повідомлення-рішення №68861-5105-2014, яким платнику податків, ОСОБА_1 , визначено суму грошового зобов`язання за платежем "Орендна плата з фізичних осіб" у розмірі 73051,21 грн. за податковий період 2020 рік.

Позивач, не погодившись з вказаними податковим повідомленням-рішенням, звернувся до суду з даним позовом задля захисту своїх порушених прав.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що у позивача не виникло обов`язку щодо сплати орендної плати з фізичних осіб за земельну ділянку за березень 2020 року відповідно до п. 286.5 ст. 286 розділу XII Податкового кодексу України, у зв`язку з чим податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області №68861-5105-2014 від 28.05.2020 р. в частині визначення ОСОБА_1 суми грошового зобов`язання за платежем "Орендна плата з фізичних осіб" у розмірі 6087,60 грн. є неправомірним та підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Отже, перегляду підлягає рішення в частині задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

За змістом частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Відповідно до підпунктів 14.1.72 і 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, земельним податком є обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів. Землекористувачами можуть бути юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

Згідно з підпунктом 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Положеннями підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України передбачено, що платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, установлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до підпунктів 269.1.1 і 269.1.2 пункту 269.1 статті 269 Податкового кодексу України платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Згідно з підпунктом 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 Податкового кодексу України об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Відповідно до пункту 286.1 статті 286 Податкового кодексу України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Положеннями п. 287.1 ст.287 Податкового кодексу України передбачено, що власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

За пунктом 287.7 статті 287 Податкового кодексу України у разі надання в оренду земельних ділянок (у межах населених пунктів), окремих будівель (споруд) або їх частин власниками та землекористувачами, податок за площі, що надаються в оренду, обчислюється з дати укладення договору оренди земельної ділянки або з дати укладення договору оренди будівель (їх частин).

Пунктом 288.2 статті 288 Податкового кодексу України передбачено, що платником орендної плати є орендар земельної ділянки.

Відповідно до пункту 288.3 статті 288 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду.

Як свідчать матеріали справи ОСОБА_1 є платником орендної плати за земельну ділянку державної власності з кадастровим номером :01:000:0310, площею 54,9950 га на підставі договору оренди землі б/н від 03.03.2016 р., укладеного між ОСОБА_1 (орендар) та Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області (орендодавець). (а.с.7-11).

Відповідно до п.2 Договору оренди землі від 03.03.2016, в оренду передається земельна ділянка державної власності з кадастровим номером :01:000:0310, площею 54,9950 га, землі сільськогосподарського призначення, сільськогосподарські угіддя (ріллі).

Згідно умов договору, зокрема п.5, нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером :01:000:0310 відповідно до витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки складає 1868549,72 грн.

Орендна плата вноситься у грошовій формі у розмірі 4% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки в сумі 74741,99 грн. на рік. Обчислення розміру орендної плати здійснюється з урахуванням цільового призначення та з урахуванням коефіцієнтів індексації, що здійснюється щорічно у визначений законодавством термін. (п.9, п.10 Договору).

Пунктом 14 Договору передбачено, що земельна ділянка передається в оренду для ведення фермерського господарства.

Згідно з Витягом із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 20.07.2020 р. нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим № :01:000:0310 з урахуванням коефіцієнтів індексації становить 1826280,26 грн. (а.с.12).

З урахуванням викладеного, розмір річної орендної плати за земельну ділянку з кадастровим № :01:000:0310 на 2020 рік становить 73051,21 гривень (щомісячний платіж 6087,60 гривень).

Судом встановлено, що орендована земельна ділянка використовується позивачем у господарській діяльності Фермерського господарства «Комарівське» ().

Так, згідно п.1.1 Статуту Фермерського господарства «Комарівське» засновником фермерського господарства є ОСОБА_1 . Основний вид діяльності вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур. (КВЕД 01.11)

Відповідно до п.5.3 Статуту, Фермерське господарство у своїй діяльності використовує земельну ділянку площею 54,9950 га, яка розташована на території Комарівської сільської ради Ізюмського району Харківської області, кадастровий номер земельної ділянки :01:000:0310, яка передана засновнику в оренду для ведення фермерського господарства відповідно до укладеного з Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області Договору оренди землі від 03.03.2016 року, право оренди якої зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 28.03.2016 р., номер запису про інше речове право: 13947513.

Суд зазначає, що відповідно до пункту 288.1 статті 288 Податкового кодексу України, підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Згідно ст. 285 Податкового кодексу України, базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік.

Базовий податковий (звітний) рік починається 1 січня і закінчується 31 грудня того ж року (для новостворених підприємств та організацій, а також у зв`язку із набуттям права власності та/або користування на нові земельні ділянки може бути меншим 12 місяців).

Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, у сфері будівництва щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У разі подання платником податку до контролюючого органу правовстановлюючих документів на земельну ділянку, відомості про яку відсутні у базах даних інформаційних систем центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, сплата податку фізичними та юридичними особами здійснюється на підставі поданих платником податку відомостей до отримання контролюючим органом інформації про перехід права власності на об`єкт оподаткування.

Платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму плати за землю щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають до відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов`язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, а надалі такий витяг подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.

Відповідно до п.286.5 ст.286 Податкового кодексу України, нарахування фізичним особам сум плати за землю проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки), які надсилають платнику податку у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу.

Судом встановлено, що позивачу земельна ділянка передана у користування, як фізичній особі, а відповідно, нарахування податку проводиться контролюючим органом.

Згідно п.287.5 ст.287 ПК України, податок фізичними особами сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до договору оренди землі 03.03.2016 б/н, право оренди за яким зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 28.03.2016, орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі у розмірі 4 відсотка від нормативної грошової оцінки земельної ділянки за рік. Обчислення розміру орендної плати за земельну ділянку здійснюється з урахуванням її цільового призначення та коефіцієнтів індексації. Нормативна грошова оцінка відповідно до витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 13.06.2019 становить 1826280,26 грн.

Згідно листа Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 03.01.2020 №6-28-0.22-38/2-20 значення коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки сільськогосподарський угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення за 2019 рік становить 1,0.

Таким чином, сума орендної плати за 2020 рік становить: (1826280,26 грн. х 1,0) х 4 відс. = 73051,21 грн.

За таких підстав, у зв`язку з перебуванням земельної ділянки державної власності в оренді у позивача згідно договору оренди землі б/н від 03.03.2016 р., останній має обов`язок щодо справляння орендної плати за неї за 2020 рік.

В свою чергу, 30.03.2020 Верховною Радою України прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», який набув чинності 02.04.2020.

Зазначеним Законом, підрозділ 10 розділу XX Податкового кодексу України доповнено пунктом 52-4 такого змісту: «Не нараховується та не сплачується за період з 1 березня по 31 березня 2020 року плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) за земельні ділянки, що перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, фізичних або юридичних осіб, та використовуються ними в господарській діяльності.

При цьому платники плати за землю (крім фізичних осіб), які відповідно до пункту 286.2 статті 286 цього Кодексу подали податкову декларацію, мають право подати уточнюючу податкову декларацію, в якій відобразити зміни податкового зобов`язання із сплати плати за землю за відповідні місяці».

Отже, законодавець у пункті 52-4 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України звільнив від зобов`язань з плати за землю за період з 1 березня по 31 березня 2020 року платників такої плати, які використовують земельні ділянки в господарській діяльності.

Тобто, фактично законодавець надав можливість не сплачувати зобов`язання за березень 2020 року тим особам, які використовують земельні ділянки в господарській діяльності, проте не могли вести таку діяльність у зв`язку із запровадженим в Україні жорстким карантином.

Відповідно до ч.1 ст. 3 Господарського кодексу України, під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Згідно ч.1 ст. 55 ГК України, суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством.

Частиною 2 статті 55 ГК України передбачено, що суб`єктами господарювання є:

1) господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку;

2) громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Судом встановлено, що орендована земельна ділянка використовується позивачем у господарській діяльності Фермерського господарства «Комарівське», засновником якого є ОСОБА_1 , а земельна ділянка передана у користування позивачу саме як фізичній особі.

За таких обставин, колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції про те, що положення пункту 52-4 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України, згідно яких не нараховується та не сплачується за період з 1 березня по 31 березня 2020 року орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності, що перебувають у користуванні, у тому числі на умовах оренди, фізичних або юридичних осіб, та використовуються ними в господарській діяльності, розповсюджуються на позивача, оскільки останній є фізичною особою, яка використовує орендовану земельну ділянку в господарській діяльності.

Отже, у позивача не виникло обов`язку щодо сплати орендної плати з фізичних осіб за земельну ділянку за березень 2020 року відповідно до п. 286.5 ст. 286 розділу XII Податкового кодексу України.

Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області №68861-5105-2014 від 28.05.2020 р. в частині визначення ОСОБА_1 суми грошового зобов`язання за платежем "Орендна плата з фізичних осіб" у розмірі 6087,60 грн. є неправомірним та підлягає скасуванню.

При цьому, суд апеляційної інстанції вважає неправомірними доводи апеляційної скарги про те, що пільги, встановлені положеннями пункту 52-4 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України не розповсюджуються на позивача, з підстав того, що останній не є фізичною особою-підприємцем, а договір укладено з фізичною особою, оскільки положення вказаної норми не містять застережень щодо перебування особи у статусі фізичної особи підприємця, навпаки, зазначено про перебування земельних ділянок у користуванні фізичних або юридичних осіб.

При цьому, абз. 2 пункту 52-4 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України регулює лише поведінку платнику податку, який в силу приписів ПКУ здійснюють нарахування земельного податку самостійно, шляхом подання податкових декларацій.

За приписами частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Отже, розглянувши усі подані документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд апеляційної інстанції вважає обгрунтованим висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог.

Таким чином, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі Hirvisaari v. Finland від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі Ruiz Torija v. Spain від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.10.2020 року по справі № 520/10360/2020 прийнято з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для його скасування не виявлено.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.10.2020 року по справі № 520/10360/2020 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.А. Калиновський
Судді З.О. Кононенко Я.М. Макаренко
Повний текст постанови складено 28.01.2021 року