Справа № 500/3918/20
Суддя: Осташ Андрій Васильович
Дата ухвалення: 2021-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/3918/20

27 січня 2021 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі: головуючого судді Осташа А. В. за участю: секретаря судового засідання Музики О.М., представника позивача - Джус О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі - відповідач), в якому позивач просить суд із врахуванням заяви про зміну позовних вимог від 18.12.2020:

- визнати бездіяльними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи на Рогачинському заводі скловиробів колгоспу ім.Б.Хмельницького з липня 1977 року по грудень 1979 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи на Рогачинському заводі скловиробів колгоспу ім.Б.Хмельницького з липня 1977 року по грудень 1979 року та призначити пенсію за віком з 15 жовтня 2020 року.

В обґрунтування позовних вимог позивачка, зокрема зазначила, що має право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 59 років 6 місяців за наявності страхового стажу: з 01 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років, згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Із заявою за № 1728 від 15 жовтня 2020 року та архівною довідкою виданою архівним відділом Бережанської районної державної адміністрації Тернопільської області за № 03-02/ 313 від 05 жовтня 2020 року звернулася до Головного Управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо призначення пенсії за віком. Відповіддю Головного Управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 29.10.2020 року №1900-0321-8/18097 повідомлено, що призначити пенсію за віком не має підстав, так як зарахувати період роботи на Рогачинському заводі скловиробів Бережанського району з липня 1977 року по грудень 1979 року не можливо, оскільки в документах архівного фонду даного підприємства дошлюбне прізвище зазначене як « ОСОБА_1 », що не відповідає прізвищу згідно свідоцтва про одруження « ОСОБА_1 ». Позивач вважає дії відповідача незаконними, тому, що не з її вини організацією допущено помилку, дана проблема, на сьогоднішній день порушує її законне право на пенсію гарантовану державою у відповідності до чинного законодавства України.

Ухвалою суду від 07.12.2020 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено у справі судове засідання.

Позивач подала заяву про зміну позовних вимог від 18.12.2020.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив. В обґрунтування відзиву на позовну заяву від 05.01.2021 послався на те, що на дату звернення за призначенням пенсії загальний страховий стаж позивачки складає 24 роки 09 місяців 08 днів, однак, є недостатнім для призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Також зазначено, що згідно довідки №03-02/313 від 05.10.2020, виданої архівним відділом Бережанської РДА, зарахувати до страхового стажу період роботи на Рогачинському склозаводі Бережанського району з липня 1977 року по грудень 1979 року не має підстав, оскільки в документах архівного фонду даного підприємства її дошлюбне прізвище зазначене як « ОСОБА_1 », що не відповідає прізвищу згідно свідоцтва про одруження « ОСОБА_1 ».

Вважає, що для задоволення позовних вимог позивача немає законних підстав.

Позивачка, 18.01.2021 подала відповідь на відзив, в якому зазначено, що вона не може відповідати за допущену помилку організації, та на сьогоднішній день дана помилка порушує її законне право на здійснення перерахунку пенсії.

В судовому засіданні 27.01.2021 представник позивача просила позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання 27.01.2021 не прибув, про дату, ас та місце судового розгляду повідомлений належним чином.

Заслухавши вступне слово представника позивача, розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

Як випливає із матеріалів справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 15.10.2020 звернулась до Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії за віком та зареєстрованої за №1728 (аркуш справи 9-10).

Відповідач, листом від 29.10.2020 №1900-0321-8/18097 позивачці повідомлено про те, що згідно довідки №03-02/313 від 05.10.2020 виданої архівним відділом Бережанської РДА, зарахувати до страхового стажу період роботи на Рогачинському склозаводі, Бережанського району з липня 1977 року по грудень 1979 року не має підстав, оскільки в документах архівного фонду даного підприємства Ваше дошлюбне прізвище зазначене як « ОСОБА_1 », що не відповідає прізвищу згідно свідоцтва про одруження « ОСОБА_1 ». Також зазначено, що на момент звернення за призначенням пенсії Ваш страховий стаж складає 24 роки 09 місяців 08 днів, що є меншим за необхідний, а отже для призначення пенсії за віком підстав не має.

Не погоджуючись із відповіддю відповідача, позивачка звернулась із даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує частину другу статті 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За змістом пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-XII) та Законом України від 09.07.2003 №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-ІV).

Відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" жінки, які народилися у період з 01 жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року, мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 59 років 6 місяців за наявності страхового стажу: з 01 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років.

Періоди, з яких складається страховий стаж, визначені в статті 24 Закону №1058-IV, відповідно до якої страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (частина перша статті 24).

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина друга статті 24 Закону №1058-IV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону №1058-IV).

У законодавстві, що діяло раніше (до 01.01.2004), зокрема, у статті 56 Закону №1788-XII передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативі незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру тривалості роботи і тривалості перерв. При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю. Аналогічний порядок обчислення стажу роботи застосовується і в тому разі, якщо не встановлювався мінімум трудової участі в громадському господарстві.

За змістом положень статті 62 Закону України № 1788-ХІІ, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі Порядок №637).

Пунктами 1, 2 Порядку №637 визначено, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

У судовому засіданні досліджено архівну довідку від 05.10.2020 №03-02/313 виданої архівним відділом Бережанської РДА, в якій зазначено, що у документах архівного фонду Рогачинський завод скловиробів у книгах обліку розрахунків по оплаті праці є відомості про кількість вироблених трудоднів ОСОБА_1 (аркуш справи 13-14).

Також, судом встановлено, що у даній архівній довідці вказано « ОСОБА_1 » замість « ОСОБА_1 » (дівоче прізвище позивачки відповідно до свідоцтва про її народження (аркуш справи 12), що стало підставою для прийняття відповідачем рішення про відмову у зарахуванні спірного періоду роботи до страхового стажу позивачки.

Суд акцентує увагу на тому, що виявлені відповідачем недоліки не стосуються періоду роботи позивачки на Рогачинському заводі скловиробів колгоспу ім.Б.Хмельницького з липня 1977 року по грудень 1979 року, йдеться лише про не зазначення в архівній довідці правильно її дівоче прізвище.

Інші підстави для відмови у зарахуванні вказаного періоду до страхового стажу у листі Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 29.10.2020, відсутні.

Разом з тим, враховуючи дослідженні у судовому засіданні докази, суд вважає, що вищенаведені документи безпідставно не взяті до уваги Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області для прийняття рішення про зарахування до страхового стажу позивачки періоду роботи на Рогачинському заводі скловиробів колгоспу ім.Б.Хмельницького з липня 1977 року по грудень 1979 року.

За таких обставин суд вважає, що саме лише помилка в дівоче прізвищі позивачки в архівній довідці, не може слугувати безумовною та обґрунтованою підставою для відмови у зарахуванні даного періоду роботи до страхового стажу.

Суд вважає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у документах. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, чи довідки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним судом в постанові від 21.02.2018 року у справі №687/975/17.

Відтак, дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо не зарахування до страхового стажу періоду роботи на Рогачинському заводі скловиробів колгоспу ім.Б.Хмельницького з липня 1977 року по грудень 1979 року, є протиправними.

Як встановлено судом, страховий стаж роботи позивачки становить більше 27 років і відповідно до ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" вона має право на призначення пенсії по віку.

При цьому суд враховує, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

З огляду на викладене, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до страхового стажу періоди роботи на Рогачинському заводі скловиробів колгоспу ім.Б.Хмельницького з липня 1977 року по грудень 1979 року та призначити пенсію за віком відповідно до ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

При визначенні дати з якої має бути призначена пенсія позивачки суд враховує наступне.

Згідно із ст.45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

В ході судового розгляду судом встановлено, що позивачка до відповідача звернувся із заявою - 15.10.2020, на момент звернення їй виповнилося 59 років 6 місяців.

Оскільки, позивачка звернулась до відповідача 15.10.2020 (не пізніше трьох місяців з дня досягнення пенсійного віку), тому пенсія за віком має бути призначена з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, тобто з 26.09.2020.

Частинами першою, другою статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до положень частин першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На виконання цих положень відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не надано суду достатніх доказів на спростування тверджень позивача та доведення правомірності свого рішення, відтак, враховуючи встановлені обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими, а тому позов належить задовольнити повністю.

Згідно із положеннями частини першої статті 139 КАС України, при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи на Рогачинському заводі скловиробів колгоспу ім.Б.Хмельницького з липня 1977 року по грудень 1979 року.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи на Рогачинському заводі скловиробів колгоспу ім.Б.Хмельницького з липня 1977 року по грудень 1979 року та призначити пенсію за віком відповідно до ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 26 вересня 2020 року.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області в користь ОСОБА_1 понесені судові витрати, а саме: судовий збір за подання позову в сумі 840 грн 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 28 січня 2021 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місцезнаходження/місце проживання: с. Рогачин,Бережанський район, Тернопільська область,47520 код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 );

відповідач:

- Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження/місце проживання: Майдан Волі, 3,м. Тернопіль,46001 код ЄДРПОУ/РНОКПП 14035769);

Головуючий суддя Осташ А.В.