Справа № 260/4502/20
Суддя: Гаврилко С.Є.
Дата ухвалення: 2021-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
і м е н е м У к р а ї н и

про залишення позовної заяви без розгляду

29 січня 2021 рокум. Ужгород№ 260/4502/20

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гаврилка С.Є., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

21 грудня 2020 року до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовною заявою звернувся ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Окремої комендатури охорони та забезпечення (військова частина НОМЕР_1 ) (02121, м. Київ, вул. Світла, 6, ), якою просить суд: "1. Звільнити від сплати судового збору за подання позовної заяви; 2. Відкрити провадження у справі за моїм позовом до військової частини НОМЕР_1 (Окрема комендатура охорони і забезпечення) про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити дії; 3. Розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження; 4. Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , яка полягає у не нарахуванні та невиплаті мені, ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) грошової компенсації за неотримане речове майно за період з 09 червня 1997 року по 29 червня 2004 року; 5. Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 (Окрема комендатура охорони і забезпечення), код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , які полягають у нарахуванні та виплаті мені, ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_2 ) грошової компенсації за неотримане речове майно, виходячи із закупівельної вартості речового майна за цінами років, станом не на 01 січня 2020 року; 6. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (Окрема комендатура охорони і забезпечення), код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , нарахувати та виплатити мені, ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_2 ) грошову компенсацію за неотримане речове майно за період з 09 червня 1995 року по 01 серпня 2020 року, виходячи із закупівельної вартості речового майна за цінами станом на 01 січня 2020 року.".

22 грудня 2020 року ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду було прийнято вищевказану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження, якою розгляд справи постановлено провести за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та (або) виклику учасників справи.

Відповідно до статті 122 частин 1, 2, 3 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, чинне законодавство обмежує строк звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Рішенням Конституційного Суду України №17-рп/2011 від 13 грудня 2011 року визначено, що держава може встановлювати відповідні процесуальні строки, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Положеннями статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства України з 1997 року, кожному гарантується право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

При цьому, якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Пономарьов проти України" (Ponomaryov v. Ukraine), заява №3236/03, п. 41, від 03.04.2008).

Поважними причинами пропуску строку на подання позову можуть бути визнані лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звертається до суду, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та повинні бути підтверджені належними доказами.

Саме така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 24 квітня 2018 року у справі № 816/1630/17 і врахована судом.

Як вбачається із позовної заяви, позивач просив суд, зокрема, визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 (Окрема комендатура охорони і забезпечення), щодо не нарахування та невиплати позивачеві грошової компенсації за неотримане речове майно за період із 09 червня 1997 року по 29 червня 2004 року. Також позивача просив визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 (Окрема комендатура охорони і забезпечення), які полягали у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 грошової компенсації за неотримане речове майно, виходячи із закупівельної вартості речового майна за цінами років, станом не на 01 січня 2020 року та, відповідно, зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за неотримане речове майно за період із 09 червня 1995 року по 01 серпня 2020 року, виходячи із закупівельної вартості речового майна за цінами станом на 01 січня 2020 року.

Позивач вказує, що порушення його прав відбулось зі сторони відповідача у вигляді бездіяльності, яка полягала у не нарахуванні та невиплаті йому грошової компенсації за неотримане речове майно за період з 09 червня 1997 року по 29 червня 2004 року, а також протиправних діях, які полягають у нарахуванні та виплаті йому грошової компенсації за неотримане речове майно виходячи із закупівельної вартості речового майна за цінами років, станом не на 01 січня 2020 року.

Згідно із статтею 9 частинами 1, 2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Таким чином, компенсація за неотримане речове майно не входить до грошового забезпечення військовослужбовця, оскільки закупівля речового майна здійснюється незалежно від виплати грошового забезпечення і лише при незабезпеченні військовослужбовця речовим майном здійснюється виплата грошової компенсації (відповідно до пункт 7 Порядку виплати військовослужбовцям грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року № 178).

Саме така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 30 листопада 2020 року у справі № 480/3105/19 і врахована судом

Відповідно до статті 233 частини 2 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Аналізуючи наведені вище правові норми та фактичні обставини справи, суд вважає, що предметом цього адміністративного спору є виплата грошової компенсації за неотримане речове майно, що не входить до структури заробітної плати (грошового забезпечення).

Тобто, компенсація за неотримане речове майно не є складовою заробітної плати, а тому на суму належної компенсації не розповсюджуються вимоги статті 233 частини 2 КЗпП України щодо стягнення такої без обмеження будь-яким строком при звільненні військовослужбовця.

Разом з тим, суд звертає увагу, що спірні правовідносини пов`язані зі звільненням з публічної служби, тому під час обчислення строку звернення до суду із позовом цієї категорії застосуванню підлягають саме положення КАС України, як норм спеціального процесуального закону.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 815/2681/17.

Згідно зі статтею 122 частиною 1 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Стаття 122 частина 3 КАС України передбачає, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

З аналізу зазначених положень процесуального закону слідує, що законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про такі факти.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (стаття 122 частина 5 КАС України).

У такій категорії справ законодавець визнав строк в один місяць достатнім для того, щоб особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом.

Наказом Голови Державної прикордонної служби України від 27 липня 2020 № за № 719-ОС позивача було звільнено з військової служби за статтею 26 частиною 5 пункту 2 підпункту "а" Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (у зв`язку із закінченням строку контракту). Наказом Голови Державної прикордонної служби України від 30 липня 2020 року № 737-ОС позивача було знято з усіх видів забезпечення та виключено зі списків ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_4 ) з 01 серпня 2020 року (а.с. 9).

Згідно наказу відповідача від 30 липня 2020 року № 463-АГ "Про виплату грошової компенсації за неотримане речове майно", позивачу було виплачено грошову компенсацію за неотримане протягом служби речове майно в розмірі 42789,11 грн (а.с. 14).

Відповідно до довідки № 85 розмір компенсації вартості речового майна, що належить до видачі ОСОБА_1 складає 42789,11 грн (а.с.а.с. 15, 16).

Позивач, зокрема, не погоджуючись із розміром виплаченої йому компенсації вартості неотриманого речового майна звернувся із цим позовом до адміністративного суду лише 16 грудня 2020 року.

Судом встановлено, що позовна заява від 16 грудня 2020 року, яка зареєстрована у Закарпатському окружному адміністративному суд 21 грудня 2020 року за № 26122 (а.с.а.с. 1-8) була надіслана позивачем 16 грудня 2020 року, що підтверджується відповідним відтиском печатки поштової установи (а.с. 26).

Отже, позивач звернувся до адміністративного суду з пропуском установленого процесуальним законом місячного строку звернення до суду.

В обґрунтування строку звернення до адміністративного суду позивач зазначає, що після того як з листа Окремої комендатури охорони та забезпечення від 29 вересня 2020 року, який позивачем було отримано 07 жовтня 2020 року він дізнався про порушене право, а тому звернувся до суду з цим адміністративним позовом із вимогами щодо захисту порушених його прав та інтересів протиправною бездіяльністю та діями з боку відповідача, яка має триваючий характер і діє до цього часу.

З даного приводу суд зазначає, що наказом Голови Державної прикордонної служби України від 30 липня 2020 року позивача виключено зі списків Адміністрації Державної прикордонної служби України з 01 серпня 2020 року та 30 липня 2020 року позивачу було виплачено грошову компенсацію за неотримане протягом служби речове майно.

Як вказує позивач, 11 вересня 2020 року звернувся із запитом до Окремої комендатури охорони і забезпечення про надання інформації стосовно нарахованої та виплаченої позивачу грошової компенсації 30 липня 2020 року (а.с. 11).

Відповідачем 29 вересня 2020 за № 705/2698 було надано відповідь на вказаний запит позивача, який позивачем було отримано 07 жовтня 2020 року (а.с.а.с. 13, 17, 18).

Суд зазначає, що у розумінні статті 122 КАС України, позивач про порушення своїх прав, свобод чи інтересів дізнався (повинен був дізнатися) 30 липня 2020 року, а саме, коли позивачу було виплачено грошову компенсацію за неотримане протягом служби речове майно.

Тобто, звертаючись до відповідача із запитом про надання інформації стосовно нарахованої та виплаченої йому грошової компенсації 11 вересня 2020 року, позивачем вже було пропущено місячний строк звернення до суду.

Посилання позивача на те, що строк звернення до суду розпочинається виключно з моменту отримання відповіді відповідача - 07 жовтня 2020 року, суд не приймає до уваги з огляду на те, що таке посилання свідчить про формальне тлумачення приписів чинного законодавства з метою виправдання причин пропуску строку звернення до суду чи поновлення строку звернення до суду.

Разом із тим, слід зауважити, що навіть після отримання 07 жовтня 2020 року листа відповідача від 29 вересня 2020 за № 705/2698, позивач звернувся з даним позовом до суду лише 16 грудня 2020 року.

Суд зауважує, що учасники справи зобов`язанні діяти вчасно та в належний спосіб, у зв`язку з чим, будь-які зволікання останніх не свідчать про намір добросовісної реалізації права на звернення до суду.

Дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин у випадку, якщо вони стали спірними. У випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для визнання поважними причин такого пропуску є лише наявність обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Необхідно зазначити, що законодавцем пов`язано початок перебігу строку звернення до адміністративного суду саме із днем, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, а не наявністю висновку суду щодо правильності чи неправильності обраного способу захисту.

Окрім того, наявність законодавчо встановленого строку на звернення до суду не потрібно розглядати як обмеження права на судовий захист - законодавець в такий спосіб лише встановлює часові межі реалізації такого права.

З наведених положень КАС України вбачається, що у випадку пропуску строку звернення до суду підставами для його поновлення та розгляду справи є лише наявність поважних причин, тобто, обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Необхідно зазначити, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників цих відносин. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Незнання про можливе порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не вказує на поважність причин пропуску строку звернення до суду.

У публічно-правових відносинах строки особливо актуальні для оцінки правомірності поведінки суб`єктів з погляду на її своєчасність.

Відповідно до статті 123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву. Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду. Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Відповідно до сталої практики ЄСПЛ, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження ("Трух проти України" (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява № 50966/99, від 14 жовтня 2003 року).

Відповідно до статті 240 частини 1 пункту 8 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Отже, з огляду на встановлені обставини у даній адміністративній справі суд вважає, що жодних доказів на підтвердження неможливості звернення до суду з даним позовом в межах місячного строку позивачем не надано.

Одночасно, суд вважає за необхідне вказати, що норма 240 частини 1 пункту 8 КАС України є імперативною і у суду існує обов`язок, при встановленні судом факту пропуску строку звернення до адміністративного суду, залишити позовну заяву без розгляду.

Керуючись статтями 122, 123, 240, 248 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Окремої комендатури охорони та забезпечення (військова частина НОМЕР_1 ) (02121, м. Київ, вул. Світла, 6, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії - залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено КАС України. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями). Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (з урахуванням особливостей, що встановлені Розділом VII КАС України (пункт 15.5)).

СуддяС.Є. Гаврилко