Справа № 280/8657/20
Суддя: Татаринов Дмитро Вікторович
Дата ухвалення: 2021-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

28 січня 2021 року Справа № 280/8657/20 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого - судді Татаринова Д.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Запорізькій області (пр. Соборний, 166, м. Запоріжжя, 69107, код за ) про визнання протиправною та скасування вимоги та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління ДПС у Запорізькій області (далі - відповідач), в якій позивач просить суд:

- визнати протиправною та скасувати Вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДПС у Запорізькій області від 16 листопада 2020 року № Ф-22835-13.

- зобов`язати Головне управління ДПС у Запорізькій області відкоригувати дані інтегрованої картки платника ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) шляхом виключення недоїмки з єдиного внеску у сумі 9 050 (дев`ять тисяч п`ятдесят) гривень 08 копійок, штрафу у сумі 491 (чотириста дев`яносто одна) гривня 44 копійки та пені у сумі 2 (дві) гривні 46 копійок.

- стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Запорізькій області судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 681 (одна тисяча шістсот вісімдесят одна) гривня 60 копійок та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2 500 (дві тисячі п`ятсот) гривень.

Ухвалою судді від 07 грудня 2020 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що з 01 грудня 2018 року по 31 травня 2019 року позивачем, на підставі особистої заяви було призупинено право на заняття адвокатською діяльністю, про що письмово було поінформовано територіальний податковий орган, за місцем обліку. Однак, вказана обставина призупинення дії права на заняття адвокатською діяльністю та письмового інформування про цю обставину податковий орган жодним чином не вплинуло на нарахування податковим органом суми ЄСВ за вказаний період, разом з тим. Вказує, що 2011 року по 2017 рік позивач перебував у трудових відносинах з Приватним акціонерним товариством «національна енергетична корпорація «Укренерго» відокремлений підрозділ «Дніпровська енергетична система», а з 2018 року по 2020 рік має трудові взаємовідносини з Приватним акціонерним товариством «національна енергетична корпорація «Укренерго».

В позовній заяві позивач просить суд позовні вимоги задовольнити повністю.

Представник Головного управління ДПС у Запорізькій області проти позову заперечив з підстав визначених у письмовому відзиві вх.№63186 від 24 грудня 2020 року, відповідно до яких зазначає, що ОСОБА_1 є платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а саме з 03 листопада 2008 року по теперішній час, як особа, яка займається незалежною професійною діяльністю. Станом на 22 жовтня 2020 року в ІКП з єдиного внеску (код платежу 7104000) по ОСОБА_1 обліковується заборгованість зі сплати єдиного внеску у сумі 9543,38 гри., а саме за рахунок: несплати сум штрафної санкції та пені у сумі 493,90 грн згідно рішення № від 08 жовтня 2019 року; несплати сум по ЄСВ за 4 квартал 2019 року по строку 20 січня 2020 року у сумі 2754,18 грн.; несплати ЄСВ за 1 квартал 2020 року по строку 21 квітня 2020 року у сумі 2078,12 грн.; несплати ЄСВ за 2 квартал 2020 року по строку 20 липня 2020 року у сумі 1039,06 грн.; несплати ССВ за 3 квартал 2020 року по строку 19 жовтня 2020 у сумі 3178,12 грн. За березень, квітень, травень 2020 року - нарахування по ЄСВ не проводились у зв`язку з карантином по «COVID-19». Зазначає, що фізична особа, яка здійснює незалежну професійну діяльність (адвокат) може бути знята з обліку на підставі поданої до контролюючого органу за основним місцем обліку заяви про ліквідацію або реорганізацію платника податків за ф. № 8-ОПП, № 7- ЄСВ за умови внесення до Єдиного реєстру адвокатів України записів про: зміну організаційної форми адвокатської діяльності; зупинення або припинення права на заняття адвокатською діяльністю. Станом на сьогодні в Єдиному реєстрі адвокатів України зазначена форма адвокатської діяльності « Індивідуальна адвокатська діяльність ». Таким чином, підстави для зняття з обліку як платника єдиного внеску - відсутні. Разом з тим, відповідач заперечує проти заявленого розміру судових витрат на професійну правничу допомогу по справі в повному обсязі та просить в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо стягнення з ГУ ДПС у Запорізькій області судових витрат на правову допомогу у розмірі 2500,00 грн. у зв`язку з їх не співмірністю із складністю даної справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг).

У відзиві відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи суд встановив наступні обставини.

З 08 січня 2004 року по 01 липня 2018 року позивач працював на посадах юрисконсульта 2, 1 категорії, начальника відділу кадрів та соціальних питань у відокремленому підрозділі Дніпровська електроенергетична система приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» ().

З 02 липня 2018 року позивач був переведений із відокремленого підрозділу до апарату управління підприємства і по теперішній час працює на посаді провідного юрисконсульта відділу правового забезпечення Дніпровського регіону Департаменту претензійно-позовної роботи Дирекції з правових та регуляторних питань приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» ().

Як на відокремленому підрозділі так і на підприємстві позивач по теперішній час щомісячно отримує заробітну плату, з якої утримуються всі необхідні податки та збори, в тому числі ЄСВ (довідка Форми ОК-7 з 2011 по 2020 роки).

Одночасно, не припиняючи трудові відносини з ПрАТ НЕК «Укренерго», позивач 03 жовтня 2008 року отримав свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №698, а з 07 жовтня 2008 року був взятий на облік відповідним територіальним податковим органом у відповідності до вимог діючого на той час законодавства (копія свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю від 03 жовтня 2008 року № 698, витягу з Єдиного реєстру адвокатів додаються).

З 01 грудня 2018 року по 31 травня 2019 року на підставі особистої заяви позивача, було призупинено право на заняття адвокатською діяльністю (витяг з Єдиного реєстру адвокатів).

Податковим органом 16 листопада 2020 року сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-22835-13 на суму 9543,98 грн., у тому числі 491,44 грн. штрафу та 2,46 грн. пені.

Не погоджуючись з вимогою № Ф-22835-13 позивач звернувся до суду з позовною заявою.

Враховуючи викладене, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає за необхідне зазначити про таке.

Згідно з частиною 3 статті 4 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (набрав чинності 15 серпня 2012 року) адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

Відповідно до підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України самозайнята особа - це платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. Незалежна професійна діяльність - це участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Як зазначено у підпункті 14.1.195 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, працівник - це фізична особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону.

Згідно з пункту 2 частини 1 статті 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

У частині 1 статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» зазначено: «1. Платниками єдиного внеску є: 1) роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами; … 5) особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності; …».

З огляду на предмет спору у даній справі, шляхом системного тлумачення наведених норм права, суд вважає за необхідне сформулювати правовий висновок, відповідно до якого особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, зокрема адвокатську, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Інше тлумачення норм Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», на якому наполягає відповідач, щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в контролюючих органах і мають свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, та які одночасно перебувають у трудових відносинах в межах цієї діяльності, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Наявність у позивача свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю лише посвідчує право адвоката на здійснення професійної діяльності, однак не є доказом здійснення адвокатської діяльності та отримання від такої діяльності доходу.

Не змінює вищенаведеного і факт перебування особи на обліку в органах фіскальної служби, оскільки взяття на облік осіб, в тому числі юридичних або самозайнятих, здійснюється органом доходів і зборів незалежно від наявності обов`язку щодо сплати того чи іншого податку або збору.

Таким чином, оскільки єдиною метою збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством саме прав фізичних осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, то в розумінні Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» позивач є застрахованою особою, і єдиний внесок за нього в період, за який винесена оскаржувана вимога, нараховував та сплачував роботодавець в розмірі не менше мінімального, що виключає обов`язок по сплаті у цей період єдиного внеску позивачем ще і як особою, що має право провадити адвокатську діяльність, проте не отримувала дохід від неї.

При цьому, доказів отримання позивачем у період з 4 кварталу 2019 року доходу від провадження адвокатської діяльності індивідуально судом не встановлено, відповідач про наявність таких доходів у позивача не зазначав.

Аналогічні правові висновки викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 27 листопада 2019 року у справі №160/3114/19 (адміністративне провадження №К/9901/25439/19) та від 05 грудня 2019 року у справі №260/358/19 (адміністративне провадження №К/9901/22965/19).

Враховуючи наведене, суд вважає, що Вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-22835-13 на суму 9543,98 грн. ГУ ДПС у Запорізький області є протиправною та підлягає скасуванню у частині вимоги від позивача сплатити борг з недоїмки по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 9050 грн. 08 коп.

Однак, суд звертає увагу на те, що вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-22835-13 ГУ ДПС у Запорізький області складається з недоїмки, штрафу та пені.

Суд розглядаючи позовні вимоги приходить до висновку, що вони підлягають задоволенню частково, а саме в частині визнання протиправною та скасування суми недоїмки у розмірі 9050 грн. 08 коп., в результаті чого для повного захисту прав позивача вважає за необхідне задовольнити позовну вимогу про зобов`язання Головне управління ДПС у Запорізькій області відкоригувати дані інтегрованої картки платника ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) шляхом виключення недоїмки з єдиного внеску у сумі 9 050 (дев`ять тисяч п`ятдесят) гривень 08 копійок.

Що стосується визнання протиправними та скасування штрафу у сумі 491,44 грн. та пені у сумі 2,46 грн., то суд зазначає про таке.

Рішення № 7 від 23 липня 2019 року про застосування штрафних санкцій та пені за несвоєчасну сплату ЄСВ на загальну суму 501,27 грн. в т.ч. штрафна санкція у сумі - 491,44 грн. і пеня у сумі - 9,83 грн. за період з 20.04.2018 року (з дати виникнення) по 23 квітня 2018 року (по дату погашення) ОСОБА_1 оскаржував 20 серпня 2019 року №б/н на рівні ДПС України. При винесені зазначеного рішення ГУ ДПС у Запорізькій області не враховано, що єдиний внесок за 1 квартал 2018 року сплачено відповідно до наданої квитанції 20 квітня 2019 року, що призвело до невірного нарахування пені.

При розгляді скарги на рівні ДПС України було взято до уваги квитанцію про сплату ЄСВ від 20 квітня 2018 року та винесено ДПС України Рішення про результати розгляду скарги від 23 вересня 2019 року №2793/6/99-00-08-06-01 відповідно до якого зобов`язано ГУ ДПС у Запорізькій області рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несвоєчасну сплату єдиного внеску № 7 від 23 липня 2019 року скасувати та вважати відкликаним з дня прийняття даного рішення, а скаргу фізичної особи, яка займається незалежною професійною діяльністю (адвоката) Сапунцова Вадима Дмитровича від 20 серпня 2019 року № б/н- задовольнити частково, зобов`язати ГУ ДПС у запорізькій області винести та направити нове рішення, з урахуванням вимог чинного законодавства (квитанції від 20 квітня 2019 року).

На виконання Рішення ДПС України від 23 вересня 2019 року № 2793/6/99-00-08-06-01 Головним управлінням ДПС у Запорізькій області скасовано Рішення від 23 липня 2019 року №7 та винесло нове рішення про застосування штрафної санкції та пені за несвоєчасну сплату єдиного соціального внеску за 1 квартал 2018 року (1 день прострочення платежу) № від 08 жовтня 2019 року на загальну суму 493,90 грн. в т.ч. штрафна санкції у сумі - 491,44 грн. та пеня у сумі -2,46 грн.

Відповідно до пункту 56.1 статті 56 ПК України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

За приписами пункту 57.3 статті 57 ПК України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Суд звертає увагу, що рішення № від 08 жовтня 2019 року на загальну суму 493,90 грн. в т.ч. штрафна санкції у сумі - 491,44 грн. та пеня у сумі -2,46 грн. не оскаржено, доказів протилежного сторонами не надано, отже є узгодженим.

Доказів сплати суми податкового зобов`язання 493,90 грн. за вищевказаним рішенням позивачем також не надано.

За визначенням підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

За правилами пункту 59.1 статті 59 ПК України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Згідно підпункту 14.1.153 пункту 14.1 статті 14 ПК України податкова вимога - письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.

Таким чином, оскільки сума податкових зобов`язань 493,90 грн., визначена податковим органом у рішенні № від 08 жовтня 2019 року, є узгодженою та несплаченою у встановлені чинним законодавством строки, тому в цій частині податкова вимога не підлягає скасуванню, а позов у цій частині не підлягає задоволенню.

Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду доказів, які спростовували б в повному обсязі доводи позивача, а відтак, не довів правомірності прийнятого рішення в повному обсязі, а тому заявлені позивачем вимоги є частково обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у сумі 2500,00 грн., то суд зазначає про наступне.

Згідно з частини 3 статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Представник відповідача у відзиві проти стягнення з Головного управління ДПС у Запорізькій області заперечив, оскільки зазначає, що про їх не співмірність із складністю даної справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), а також судового збору. Просить суд відмовити у задоволенні такого клопотання.

За правилами частини 1 статті 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Так відповідно до пункту 1 частини 3 статті 132 КАС України визначено до витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частинами 1 та 2 статті 16 КАС України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до вимог статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Аналіз наведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

В обґрунтування понесених витрат на правничу допомогу позивачем до суду подано: Договір про надання правової допомоги від 25 листопада 2020 року б/н; Акт наданих послуг від 26 листопада 2020 року; Квитанцію до прибуткового касового ордеру №1 від 26 листопада 2020 на суму 2500,00 грн.

Витрати на правничу допомогу складаються з того, що адвокатом потрачено на підготовку позовної заяви 5 годин, а вартість однієї години складає 500,00 грн.

Судом прийнято до уваги, що така категорія адміністративних справ є пошириною, а, отже, не потребує витрат значних зусиль при здійсненні професійної правничої допомоги.

Також, суд вважає вартість послуг і робіт правничої допомоги, зазначену у наданих до суду документах, не співмірною з фактично виконаними послугами та роботами.

Отже, судові витрати на професійну правничу допомогу у сумі 2500,00 грн. є не обґрунтованими, а відтак суд приходить до висновку про необхідність зменшити їх до 1500,00 грн. з урахуванням вимог частини 5 статті 134 КАС України, та стягнуті за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання відповідача надати звіт про виконання судового рішення у місячний строк з моменту набрання законної сили, то суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 382 КАС України встановлено, що суд, який ухвалив рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Таким чином, вказаною статтею встановлено право, а не обов`язок суду, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, зобов`язати суб`єкта владних повноважень, проти якого ухвалено рішення, подати у встановлений судом строк звіт про його виконання.

Проаналізувавши обставини справи, суд не вбачає достатніх підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення по цій адміністративній справі, оскільки судове рішення є обов`язковим до виконання, у тому числі, в примусовому порядку, а за невиконання рішення суду передбачена відповідальність.

Керуючись статтями 132, 135, 139, 241, 244, 252, 255, 295 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Запорізькій області (пр. Соборний, 166, м. Запоріжжя, 69107, код за ) про визнання протиправною та скасування вимоги та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати Вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДПС у Запорізькій області від 16 листопада 2020 року № Ф-22835-13 в частині суми недоїмки у розмірі 9050 грн. 08 коп.

Зобов`язати Головне управління ДПС у Запорізькій області відкоригувати дані інтегрованої картки платника ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) шляхом виключення недоїмки з єдиного внеску у сумі 9 050 (дев`ять тисяч п`ятдесят) гривень 08 копійок.

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) з бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Запорізькій області (69107, Запорізька область, м.Запоріжжя, проспект Соборний, буд.166; ) судовий збір у сумі 797,50 грн. пропорційно до задоволених позовних вимог.

Задовольнити частково заяву позивача про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) з бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Запорізькій області (69107, м.Запоріжжя, проспект Соборний, буд.166; ) судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1500 грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з урахуваннями доповнень пункту 3 розділу VІ «Прикінцевих положень» Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга може бути подана до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 28 січня 2021 року.

Суддя Д.В. Татаринов