Справа № 160/75/20
Суддя: Юрков Едуард Олегович
Дата ухвалення: 2020-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 грудня 2020 року Справа № 160/75/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЮркова Е.О.
за участі секретаря судового засіданняШпоти Я.С.
представника позивача представника відповідача представник третьої особи Меркович Б.В. Малишева А.Є. Росітюк Н.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Дніпровська міська рада, про скасування податкових повідомлень-рішень, -
03 січня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області, в якому просить суд:
В обґрунтування позову позивач посилається на те, що спірні податкові повідомлення - рішення про нарахування позивачу податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за період 2016-2018 роки є протиправними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки складено щодо об`єктів житлової нерухомості, яка не придатна до проживання. Зазначає, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 квітня 2018 року у справі № 201/7350/17 скасовано рішення Соборної районної у м. Дніпрі ради від 25 квітня 2017 року № 104 «Про затвердження актів районної технічної комісії»; зобов`язано Соборну районну у м. Дніпрі раду прийняти рішення про непридатність для проживання квартир № 3, 4, 19, 30, 30А, 34, 38, 54, 62, 71, 79, 82, 82А, 82Б, 85, 85А, 89, 89А, 90, 91, 92А, 92Б , 92В, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , та належать позивачу. Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд постановою від 20 вересня 2018 року рішення суду першої інстанції скасував, а провадження у справі закрив на підставі пункту 1 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України. Наразі позивачем подана касайціна скарга на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20 вересня 2018 року, проте рішення не прийнято. З огляду на викладене винесення відповідачем спірних податкових повідомлень-рішень до прийняття Великою Палатою Верховного Суду рішення у справі № 201/7350/17 є передчасним. Посилається на те, що відповідно до п. «ґ» п.п. 266.2.2 п.266.2 ст.266 Податкового кодексу України вказане майно не є об`єктом оподаткування.
Ухвалою суду від 27.01.2020 року відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження
Ухвалою суду від 20.02.2020 року залучено до участі у справі № 160/75/20 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Дніпровську міську раду.
Ухвалою суду від 10.03.2020 року було зупинено провадження у адміністративній справі № 160/75/20 до набрання законної сили судовим рішеням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у справі № 201/1558/20 за позовом ОСОБА_1 до Соборної районної у місті Дніпрі ради про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, та, відповідно, ухвалою суду від 16.11.2020 року провадження у справі поновлено.
10.03.2020 року третьою особою подано до суду пояснення по справі, в якій просила у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що належні на праві власності позивачу об`єкти житлової нерухомості є об`єктами оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, так як такі не визнавались непридатними для проживання, отже не підлягають звільненню від оподаткування на підставі п. «ґ» п.п. 266.2.2 п.266.2 ст.266 Податкового кодексу України.
Ухвалою суду від 02.12.2020 року допущено в адміністративній справі № 160/75/20 заміну відповідача з Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на правонаступника - Головне управління ДПС у Дніпропетровській області; закрито підготовче провадження в адміністративній справі № 160/75/20, та призначено розгляд справи по суті у судовому засіданні.
У судовому засіданні 22.12.2020 року представник позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позові.
Представник відповідача у судовому засіданні 22.12.2020 року заперечував проти задоволення позовних вимог та просив у задоволенні позову відмовити, посилаючись на доводи, викладенні у відзивах на позов.
Представник третьої особи у задоволенні позову просив відмовити.
Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником об`єктів нерухомості: квартир № 3, 4, 19 , 30 , 30А , 34 , 38 , 54 , 62 , 71 , 79 , 82 , 82А , 82Б , 85 , 85А , 89 , 89А , 90 , 91 , 92А , 92Б , 92В , що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 .
Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області 11.07.2019 року винесено податкові повідомлення-рішення за платежем «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізособами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості»:
Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 вересня 2020 року у справі № 201/1558/20 за позовом ОСОБА_1 до Соборної районної у місті Дніпрі ради про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії скасовано рішення виконкому Соборної районної у місті Дніпрі ради № 104 «Про затвердження актів районної технічної комісії» від 25 квітня 2017 року; зобов`язано виконком Соборної районної у місті Дніпрі ради прийняти рішення про непридатність для проживання квартир № 3, 4, 30, 30А, 34, 38, 54, 62, 79, 82, 82А, 85, 85А, 89, 89А, 90, 91, 92А , 92Б , 92В , що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , та належать ОСОБА_1 .

Вирішуючи заявлений спір, суд виходить з такого.

Згідно статті 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України, платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Положення підпункту 266.2.1, підпункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України визначають, що об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

У відповідності до підпункту 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України, базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

Відповідно до підпункту 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України, база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Згідно підпункту 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 Податкового кодексу України, ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Відповідно до підпункту 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 Податкового кодексу України, базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Абзацом сьомим підпункту 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України передбачено, що обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Згідно підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з пп. 266.7.1 п. 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Підпунктом 266.8.1 пункту 266.8 статті 266 Податкового кодексу України встановлено, що у разі переходу права власності на об`єкт оподаткування від одного власника до іншого протягом календарного року податок обчислюється для попереднього власника за період з 1 січня цього року до початку того місяця, в якому припинилося право власності на зазначений об`єкт оподаткування, а для нового власника - починаючи з місяця, в якому він набув право власності.

З аналізу викладеного вбачається, що обчислення суми податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток, здійснюється виходячи з загальної площі об`єкта нерухомості та відповідної ставки податку, шляхом множення бази оподаткування на ставку податку.

Надаючи оцінку наявності у позивача пільг щодо сплати вказаного податку, встановлених підпунктом «ґ» підпункту 266.2.2 статті 266 Податкового кодексу України, суд вказує, що за приписами вказаної норми не є об`єктом оподаткування: житлова нерухомість непридатна для проживання, у тому числі у зв`язку з аварійним станом, визнана такою згідно з рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаної територіальної громади, що створена згідно із законом та перспективним планом формування територій громад.

Так, рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 вересня 2020 року у справі № 201/1558/20 за позовом ОСОБА_1 до Соборної районної у місті Дніпрі ради про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії скасовано рішення виконкому Соборної районної у місті Дніпрі ради № 104 «Про затвердження актів районної технічної комісії» від 25 квітня 2017 року; зобов`язано виконком Соборної районної у місті Дніпрі ради прийняти рішення про непридатність для проживання квартир № 3, 4, 30, 30А, 34, 38, 54, 62, 79, 82, 82А, 85, 85А, 89, 89А, 90, 91, 92А , 92Б , 92В , що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , та належать ОСОБА_1 .

Проте відповідне рішення виконкомом Соборної районної у місті Дніпрі ради про непридатність для проживання квартир № 3, 4, 30, 30А, 34, 38, 54, 62, 79, 82, 82А, 85, 85А, 89, 89А , 90, 91, 92А , 92Б , 92В , що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , та належать ОСОБА_1 не прийнято.

Також представником позивача в ході судового розгляду справи підтверджено факт відсутності такого рішення, а також не зазначено про вчинення будь-яких дій, спрямованих на виконання рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 вересня 2020 року у справі № 201/1558/20.

Враховуючи встановлені обставини справи, суд робить висновок, що квартири № 3 , 4, 30 , 30А , 34 , 38 , 54 , 62 , 79 , 82, 82А , 85 , 85А , 89 , 89А , 90 , 91, 92А , 92Б , 92В , що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , та належать ОСОБА_1 , є об`єктами оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Також, як встановлено судом, оскаржувані податкові повідомлення-рішення винесені та надіслані (вручені) позивачу після 01 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком), тобто вже після встановленого Податковим кодексом України строку, протягом якого надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом податкові повідомлення-рішення, що є порушенням вимог податкового законодавства України.

При цьому, процедури поновлення цього строку діюче законодавство не передбачає, оскільки він є присічним. Значення такого строку полягає у тому, щоб припинити дію за певних обставин. Присічні строки - це не звичайні строки здійснення суб`єктивних прав, а особливі строки, зі спливом яких присікається існування суб`єктивного права.

Проте Законом України від 07.12.2017 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2018 році» було доповнено пункт 266.10 статті 266 Податкового кодексу України підпунктом 266.10.3, відповідно до якого податкове зобов`язання з цього податку може бути нараховано за податкові (звітні) періоди (роки) в межах строків, визначених п.102.1 ст.102 цього Кодексу.

Так, згідно з пунктом 102.1 статті 102 Податкового кодексу України, контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Норма, встановлена підпунктом 266.10.3 пункту 266.10 статті 266 Податкового кодексу України набула чинності з 01.01.2018 року.

Так, статтею 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року №1/99-рп, ч.1 ст.58 Конституції України щодо дії нормативно-правового акту в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Згідно правила «закон зворотної сили не має», дія закону чи іншого нормативно-правового акту поширюється тільки на ті відносини, які виникли після набуття ним чинності. Це є однією з найважливіших гарантій правової стабільності, впевненості суб`єктів права в тому, що їх правове становище не погіршиться з прийняттям нового закону чи іншого нормативного акту, а також необхідною умовою довіри до держави і права.

Оскільки приписи підпункту 266.10.3 пункту 266.10 статті 266 Податкового кодексу України набули чинності з 01.01.2018 року, тому вказана норма може бути застосовано до правовідносин, що виникли на момент її дії.

Отже, спірні податкові повідомлення-рішення за податковий період 2016 - 2018 року, з урахуванням приписів пункту 102.1 статті 102 Податкового кодексу України, прийняті Головним управлінням Державної податкової служби у Дніпропетровській області на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, у зв`язку з чим останні є законними та такими, що не підлягають скасуванню.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З огляду на вищезазначені висновки суду, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 .

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено що, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа..

Враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд приходить до висновку про відсутність підстав для присудження і всіх здійснених позивачем документально підтверджених судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 8, 9, 72-77, 139, 242-244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Дніпровська міська рада про скасування податкових повідомлень-рішень - відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 24 грудня 2020 року.

Суддя (підпис) Е.О. Юрков