Справа № 380/5577/20
Суддя: Качур Роксолана Петрівна
Дата ухвалення: 2021-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 380/5577/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2021 року м. Львів

10 год. 55 хв.

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Качур Р.П., за участю секретаря судового засідання Гулкевича В.О., позивача ОСОБА_1 , представника позивача Квака В.М., представниці відповідача Дяків Л.В. розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016 м. Львів вул. Митрополита Андрея 16) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії -

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі - відповідач, Головне управління ПФУ у Львівській області), у якій з урахуванням уточненої позовної заяви просить:

- визнати протиправними дії відповідача щодо застосування обмежень граничного розміру при нарахуванні та виплаті позивачу щомісячного пенсійного забезпечення;

- зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату щомісячного пенсійного забезпечення без обмежень граничного розміру пенсій з урахуванням проведених виплат, починаючи з 01.01.2017.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідачем незаконно обмежено його пенсійне забезпечення десятьма прожитковими мінімумами для непрацездатних осіб внаслідок застосування законодавчих норм, визнаних Конституційним Судом України неконституційними. Вважає, що такі дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області порушують його законні права, відтак звернувся із цим позовом до суду.

Ухвалою від 20.07.2020 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою від 17.09.2020 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні).

Ухвалою суду від 17.10.2020 строк розгляду справи продовжено до шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Ухвалою від 16.11.2020 суд перейшов до розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали повністю з підстав, викладених у позовній заяві, додаткових поясненнях (вх. № 53758 від 20.10.2020), відповіді на відзив (вх. № 54356 від 22.10.2020) та запереченні на відзив (вх. № 445 від 05.01.2021). Вважають необґрунтованим твердження відповідача про те, що позивач уже звертався з аналогічними вимогами до Львівського окружного адміністративного суду, оскільки перерахунок пенсії на виконання рішення суду від 27.01.2020 у справі № 1.380.2019.003033 відповідачем проведено, однак суми, які мають бути виплачені згідно з рішенням, не враховано у зв`язку з обмеженням десятьма прожитковими мінімумами. Надали аналогічні усні пояснення, просили позов задовольнити.

Представниця відповідача проти позову заперечила з підстав, викладених у відзивах на позовну заяву (вх. № 53381 від 19.10.2020 та вх. № 60233 від 16.11.2020) та відзиві на зміни від 26.11.2020 та до доповнення до позовної заяви від 15.12.2020. По суті позовних вимог зазначено, що, на думку відповідача, позивач уже звертався з аналогічними вимогами до Львівського окружного адміністративного суду (справа № 1.380.2019.003033). На виконання рішення у вказаній справі ОСОБА_1 з 01.03.2020 здійснено перерахунок пенсії у розмірі 16380,80 грн, виходячи із розрахунку 76% відповідних сум грошового забезпечення та максимального розміру пенсії. Відповідач вважає посилання позивача на рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2016 від 20.12.2016 помилковим, оскільки вказаним рішенням передбачено, що положення частини 7 статті 43 Закону № 2262 втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення, тобто з 20.12.2016. Тоді як на час перерахунку пенсії позивачу діяла редакція ч. 7 ст. 43 Закону № 2262 в редакції Закону «Про внесення змін до деяких законодавчих актів» № 1774-VIII від 06.12.2016. Надала аналогічні усні пояснення, просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Суд дослідив долучені до матеріалів справи письмові докази та встановив такі обставини справи.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні ПФУ у Львівській області та з 21.03.2005 отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», що підтверджується копією розрахунку на пенсію за вислугу років за пенсійною справою № ХВ-57405 від 24.03.2005 (а.с. 17).

Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області з 01.01.2018 проведено перерахунок пенсії позивачеві на підставі нового пенсійного листа. Пенсію призначено з урахуванням максимального розміру, попередньої суми пенсії та підвищення у розмірі 10205,13 грн (а.с. 20).

Позивач вважає, що оскільки ч. 7 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», якою було передбачено обмеження пенсій максимальним розміром, втратила чинність з часу проголошення рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2016 від 20.12.2016, то з 20.12.2016 по теперішній час відсутні підстави обмеження пенсії позивача максимальним розміром, відтак звернувся до суду із цим позовом за захистом свого порушеного права.

При вирішенні спору по суті суд керується таким.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, є Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ від 09.04.1992 (далі - Закон № 2262-ХІІ).

Цим Законом держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.

Згідно з ч. 1 ст. 43 Закону № 2262-ХІІ пенсії, які призначаються відповідно до цього Закону особам із числа військовослужбовців строкової служби та членам їх сімей, обчислюються за встановленими нормами у процентах до середньомісячного заробітку, який одержували військовослужбовці до призову на строкову військову службу чи після звільнення з військової служби до звернення за пенсією, або до середньомісячного грошового забезпечення, одержуваного військовослужбовцями в період проходження військової служби за контрактом. При цьому середньомісячний заробіток (грошове забезпечення) для обчислення їм пенсій визначається в порядку, встановленому Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Положення ст. 43 Закону № 2262-ХІІ про те, що максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 911-VIII від 24.12.2015 доповнено реченням такого змісту: «Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень».

Зазначене положення в цілому визнано неконституційним відповідно до рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2016 від 20.12.2016 у справі № 1-38/2016, зокрема, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» зі змінами, а саме: частини сьомої статті 43, згідно з якою максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність; тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740,00 гривень.

У пункті 2 резолютивної частини вказаного рішення Конституційного Суду України зазначено, що положення частини сьомої статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Таким чином, з 20.12.2016 відсутня частина сьома статті 43 в Законі України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 1774-VIII від 06.12.2016, який відповідно до Прикінцевих положень цього Закону, набрав чинності з 01.01.2017, у частині сьомій статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» слова і цифри «у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року» замінено словами і цифрами «по 31 грудня 2017 року».

Таким чином, буквальне розуміння змін, внесених Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 1774-VIII від 06.12.2017, з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2016 від 20.12.2016 дозволяє стверджувати про те, що у Законі України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» відсутня частина сьома статті 43, на яку посилається відповідач, а внесені до неї зміни, що полягають у зміні слів і цифр є нереалізованими.

Це означає, що статтею 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» не передбачено положення про те, що максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів.

Отже, внесені Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 1774-VIII від 06.12.2017 до частини сьомої зазначеної статті, яка визнана неконституційною і втратила чинність, зміни (щодо періоду, протягом якого діють обмеження пенсії) самі по собі не створюють підстав для такого обмеження.

Вказаний висновок узгоджується з позицією, що викладена в постановах Верховного Суду від 16.10.2018 у справі № 522/16882/17, від 31.01.2019 у справі № 638/6363/17 та від 12.03.2019 у справі № 522/3049/17, а тому суд відповідно до вимог ч. 5 ст. 242 КАС України враховує такі при вирішенні цієї справи.

Отже, суд дійшов висновку про те, що з 20.12.2016, протягом 2017 року та в подальшому обмеження максимальним розміром пенсії є протиправним.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Ураховуючи те, що ч. 7 ст. 43 Закону України № 2262, якою було передбачено обмеження пенсій максимальним розміром, втратила чинність з часу проголошення рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 за № 7-рп/2016, суд вважає, що дії відповідача щодо застосування обмежень при нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 пенсії максимальним розміром є протиправним.

Суд вважає необґрунтованим твердження відповідача про те, що ОСОБА_1 уже звертався з аналогічними вимогами до Львівського окружного адміністративного суду (справа № 1.380.2019.003033), оскільки предметом спору у справі № 1.380.2019.003033 було зменшення відсоткового значення розміру пенсії ОСОБА_1 при здійсненні перерахунку його пенсії з 01.01.2018 на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 103, тоді як предметом спору у цій справі є обмеження пенсії позивача максимальним розміром після прийняття Конституційним Судом України рішення № 7-рп/2016 від 20.12.2016 у справі № 1-38/2016, яким, зокрема, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частини сьомої статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» зі змінами. Відтак позивачем правильно обрано спосіб захисту своїх прав шляхом пред`явлення нового позову.

З аналізу наявних у матеріалах справи перерахунків пенсії ОСОБА_1 за пенсійною справою № ХВ57405 судом встановлено, що після визнання неконституційними положень частини сьомої статті 43 Закону № 2262-ХІІ на підставі рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2016 від 20.12.2016 у справі № 1-38/2016 відповідачем застосовано обмеження максимального розміру пенсії позивача лише при здійсненні її перерахунку з 01.01.2018.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що достатнім і ефективним способом захисту порушених прав позивача є прийняття судом рішення про визнання протиправними дій відповідача щодо обмеження пенсії ОСОБА_1 максимальним розміром та зобов`язання відповідача здійснити з 01.01.2018 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_2 без обмеження максимальним розміром з урахуванням раніше проведених виплат.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Ураховуючи викладене, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача є обґрунтованими частково, відтак позов підлягає частковому задоволенню.

В силу вимог ст. 139 КАС України питання про розподіл судових витрат судом не вирішується, оскільки позивача звільнено від сплати судового збору і такий ним не сплачувався.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, пп. 15.5 п. 15 розділу VII «Перехідні положення» КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо обмеження пенсії ОСОБА_1 максимальним розміром.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016 м. Львів вул. Митрополита Андрея 16; код за ) здійснити з 01.01.2018 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) без обмеження максимальним розміром з урахуванням раніше проведених виплат.

4. У задоволенні решти вимог відмовити.

5. Судові витрати розподілу не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 29.01.2021.

Суддя Р.П. Качур