Справа № 300/2805/20
Суддя: Панікар І.В.
Дата ухвалення: 2021-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" січня 2021 р. справа № 300/2805/20

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Панікара І.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до їх вчинення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (надалі - відповідач) про визнання дій протиправними та зобов`язання до їх вчинення.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 з 05.06.2006 року перебуває на обліку в Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та отримує пенсію за віком. Проте, на думку позивача, відповідачем безпідставно обмежено розмір його пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, оскільки відповідно до пункту 2 розділу 2 Прикінцевих та Перехідних положень ЗУ "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної реформи" обмеження пенсії максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія призначена до набрання чинності цим Законом. Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області за наслідками розгляду неодноразово поданих позивачем заяв про перерахунок пенсії без обмеження граничного розміру, відмовлено в такому перерахунку пенсії, вказавши на те, що загальна сума пенсії ОСОБА_1 не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність і з 01.10.2011 року становить 7840 грн. Внаслідок чого, позивач просить суд визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо зменшення розміру пенсії ОСОБА_1 та зобов`язати відповідача провести нарахування та виплату нарахованої позивачу пенсії в розмірі 40982,05 грн., починаючи з 01.10.2011 року з врахуванням виплачених сум пенсії.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20.10.2020 року позовну заяву залишено без руху (а.с. 29-30).

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09.11.2020 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) в порядку, визначеному статтею 263 КАС України (а.с.41-42).

Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 03.12.2020 року (а.с.46-50), згідно змісту якого, представник відповідача щодо можливості задоволення заявлених позовних вимог заперечила. Вказала, що відповідно до рішення Надвірнянського районного суду від 06.11.2014 року у справі № 348/2014/14-а, яке набрало законної сили відповідно до ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 06.04.2015 року, позивачу проведено перерахунок пенсії за Списком № 2 з 05.06.2006 року згідно вимог частини 1 статті 40 ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" виключивши 50 місяців підряд з розрахунку його заробітної плати, яку він отримував в період з 01.07.2000 по 31.01.2006 року та знято обмеження коефіцієнтів 5,6 заробітної плати за період з 01.07.1991 року по 30.06.1997 року при обчисленні пенсії та здійснено перерахунок пенсії позивача з врахуванням повного заробітку. Як наслідок, виплачено доплату в сумі 1624774,26 грн. Представник відповідача зазначив, що розмір пенсії позивача станом на 01.09.2011 року становив 3115,38 грн. Внаслідок проведеного перерахунку на підставі рішення суду розмір пенсії склав 40982,05 грн. Із застосуванням обмеження з 01.10.2011 року розмір пенсії становив 9490 грн. Надалі цей розмір пенсії перераховувався у сторону збільшення, так як зростав встановлений законодавством мінімальний прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність. Оскільки на час проведення перерахунку пенсії вже діяв ЗУ "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи", внаслідок чого, позивачу правомірно було застосовано обмеження у виплаті пенсії максимального розміру, встановленого даним законом. Окрім того, представником відповідача зазначено, що звуження змісту та обсягу прав позивача, при застосуванні обмеження до пенсії позивача допущено не було, оскільки станом на 01.10.2011 року, тобто на момент набрання чинності ЗУ "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи", пенсія позивачу виплачувалась в сумі 3115,38 грн., при здійсненні всіх перерахунків розмір її збільшувався і з 01.07.2020 року складає 17120 грн.

Головуючий по справі суддя Панікар І.В. в період з 04.01.2021 року по 13.01.2021 року перебував на листку тимчасової непрацездатності, у зв`язку з чим, 30-денний строк розгляду справи продовжено.

Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та відзив на позов, встановив наступне.

Починаючи з 05.06.2006 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області позивача взято на облік та призначено йому пенсію за віком, відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Позивач 16.04.2020 року звернувся до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області із заявою, в якій просив повідомити про розмір його пенсії станом на 30.09.2011 року та з 01.10.2011 року, окрім того, просив відновити виплату пенсії в розмірі встановленому станом на 30.09.2011 року та доплатити недоплачену суму пенсії (а.с.6).

За наслідками розгляду вказаної заяви, Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, листом від 30.04.2020 року за № 1008/975/В-02/8-0900/20, повідомило, що відповідно до рішення Надвірнянського районного суду від 06.11.2014 року у справі № 348/2014/14-а, яке набрало законної сили згідно до ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 06.04.2015 року, позивач отримав доплату в сумі 1624774,26 грн. у жовтні 2015 року. При цьому зазначило, що на час набрання законної сили рішенням суду, відповідно до статті 2 ЗУ "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 08.07.2011 року, який набув чинності з 01.10.2011 року, максимальний розмір пенсійних виплат не може перевищувати 10 прожиткових мінімумів для осіб які втратили працездатність. Прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність з 01.10.2011 року становив - 784 грн., відповідно, максимальний розмір пенсії станом на 01.10.2011 року становив 7840 грн. Іншого нормами чинного законодавства не передбачено (а.с.7).

В подальшому, 28.05.2020 року ОСОБА_1 повторно звернувся до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області із заявою, в якій просив повідомити про розмір його пенсії станом на 30.09.2011 року та з 01.10.2011 року (а.с.8).

За наслідками розгляду вказаної заяви, Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, листом від 24.06.2020 року за № 1738/1637/В-02/8-0900/20, повідомило, що згідно з інформацією Надвірнянського відділу обслуговування громадян (сервісний центр), розмір пенсії позивача станом на 30.09.2011 року становив 40982,05 грн., а з 01.10.2011 року становив 7840,00 грн. (а.с.9).

Позивач, не погоджуючись з діями Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо обмеження розміру його пенсії граничним розміром, звернувся до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

При цьому суд зазначає, що обмеження максимального розміру пенсії вперше були введені в дію Законом України «Про заходи щодо законодавчого реформування пенсійної системи» від 8 липня 2011 року № 3668-VI (далі - Закон № 3668-VI), що набрав чинності з 01.10.2011 р.

Так, статтею 2 Закону № 3668-VI встановлено, максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Митного кодексу України, законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про статус народного депутата України», «Про Національний банк України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про дипломатичну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про судову експертизу», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів», «Про наукову і науково-технічну діяльність», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», «Про пенсійне забезпечення», «Про судоустрій і статус суддів», Постанови Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 року «Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України», не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Вказаним Законом було внесено зміни до низки інших законів, зокрема до частини третьої статті 85 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Так, відповідно до частини 3 статті 85 Закону №1788-XII (чинного з 01.10.2011 р.) максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

В подальшому законотворча діяльність держави неодноразово спрямовувалась на обмеження максимального розміру пенсій.

Зокрема, Законом України від 24.12.2015 року № 911-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" (далі - Закон № 911-VIII), що набрав чинності з 01.01.2016 року, частину 3 статті 85 Закону України "Про пенсійне забезпечення" доповнено реченням наступного змісту: "Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.".

Законом України від 06.12.2016 року №1774-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" (далі - Закон №1774-VIII), який набрав чинності з 01.01.2017 року, у частині третій статті 85 Закону України "Про пенсійне забезпечення" слова і цифри "у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року" замінено словами і цифрами "по 31 грудня 2017 року".

Також, частиною 3 статті 27 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (у редакції згідно із Законом від 08.07.2011 р. №3668-VI, від 24.12.2015 р. № 911- VIII та від 06.12.2016 р. №1774-VIII) передбачено, що максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31 грудня 2017 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.

Водночас, згідно з абзацом 1 пункту 2 розділу ІІ «Прикінцевих та перехідних положення» Закону №3668-VI обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.

Згідно з абзацом 2 пункту 2 Прикінцевих положень Закону № 3668-VI, пенсіонерам, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом і в яких розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) перевищує максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений цим Законом, виплата пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) здійснюється без індексації, без застосування положень частин другої та третьої статті 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та проведення інших перерахунків, передбачених законодавством, до того часу, коли розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) відповідатиме максимальному розміру пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановленому цим Законом.

В даному аспекті, з урахуванням положень частини 5 статті 242 КАС України, коли при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, суд вказує на таке.

Верховний Суд у складі палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду своїм рішенням від 24.06.2020 у справі № 580/234/19 проаналізувавши вищевказані законодавчі положення та попередню практику їх застосування Верховним Судом зазначив, що йдеться про застосування формально різних правових актів: Закону № 911-VIII і Закону №3668-VI, та, відповідно, різних норм матеріального права, які врегульовують обмеження пенсійних виплат. Разом з тим, зазначив, що дана норма стосується призначення пенсій, а не їх перерахунку, вказавши, що зазначене вище дає підстави стверджувати про наявність правової проблеми щодо визначення порядку здійснення перерахунку пенсій особам, яким пенсія призначена до набрання чинності Закону № 3668, що ввів обмеження пенсій максимальним розміром до низки спеціальних законів з питань пенсійного забезпечення громадян.

Суддею-доповідачем було направлено лист до Науково-консультативної ради при Верховному Суді для отримання науково-консультативного висновку щодо застосування положень абзаців 1, 2 пункту 2 розділу ІІ «Прикінцевих та перехідних положення» Закону України «Про заходи щодо законодавчого реформування пенсійної системи» від 8 липня 2011 року № 3668-VI.

23 березня та 31 березня 2020 року на адресу Верховного Суду надійшов науковий висновок члена Науково-консультативної ради при Верховному Суді доцента кафедри адміністративного та фінансового права Львівського національного університету імені Івана Франка, кандидата юридичних наук Ільницького О. В. та Директора НДІ правового забезпечення інноваційного розвитку Національної академії правових наук Глібко С.В.

Вказані правові висновки були належним чином досліджені під час судового розгляду даної справи суддями палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду та враховані при винесенні остаточного рішення по справі.

Так, судова колегія Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у своєму рішенні від 24.06.2020 у справі № 580/234/19 зазначила, що наведені в пункті 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3668-VI норми є спеціальними, оскільки дія їх розповсюджується на окрему групу суб`єктів, яка обумовлена певними особливостями (зокрема, осіб, пенсія яким призначена до набрання чинності цим Законом, в яких розмір пенсії перевищує максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений цим Законом тощо.

Верховний суд також зазначив, що положення цього пункту спрямовані на врегулювання питань, які виникають у зв`язку із застосуванням Закону № 3668-VI щодо осіб, права яких внаслідок такого застосування могли підлягати звуженню. У зв`язку з цим положення пункту 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 3668-VI, а саме - усі його чотири абзаци, застосовуються у системному зв`язку між собою, водночас не регулють питання щодо обмеження максимальним розміром пенсії осіб, у яких на 01 жовтня 2011 року вона не досягала максимального розміру (десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність).

У даному контексті Верховний суд звернув увагу на правову позицію Конституційного Суду України, висловлену у рішенні від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 у справі за конституційними поданнями Верховного Суду України та 50 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень абзаців третього, четвертого пункту 13 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та офіційного тлумачення положення частини третьої статті 11 Закону України "Про статус суддів" (справа про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання).

Так, у вказаному рішенні Конституційний Суд України вказав, що зміст та обсяг права громадян на пенсійне забезпечення полягає у їх матеріальному забезпеченні шляхом надання трудових і соціальних пенсій, тобто щомісячних пенсійних виплат відповідного розміру, в разі досягнення особою передбаченого законом віку чи визнання її інвалідом або отримання членами її сім`ї цих виплат у визначених законом випадках.

Встановивши у законі правові підстави призначення пенсій, їх розміри, порядок обчислення і виплати, законодавець може визначати як загальні умови їх призначення, так і особливості набуття права на пенсію, включаючи для окремих категорій громадян пільгові умови призначення пенсії залежно від ряду об`єктивно значущих обставин, що характеризують трудову діяльність (особливості умов праці, професія, виконувані функції, кваліфікаційні вимоги, обмеження, ступінь відповідальності тощо). Законодавець повинен робити це з дотриманням вимог Конституції України, в тому числі принципів рівності та справедливості (абзаци перший, другий, третій пункту 5 мотивувальної частини Рішення від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005).

Вказаному Рішенню передує й міжнародно-правова позиція, що міститься, зокрема, у Європейській соціальній хартії 1996 року (переглянутій), яка була ратифікована Україною згідно з Законом України №137-V від 14 вересня 2006 року. У цьому міжнародно-правовому акті передбачено, що держави-сторони зобов`язані вживати заходів для забезпечення рівності між власними громадянами у сфері реалізації прав на соціальний захист, які надаються законодавством про соціальне забезпечення, докладати зусиль для поступового піднесення системи соціального забезпечення на більш високий рівень (стаття 12).

Тобто, утверджуючи та забезпечуючи права осіб на соціальний захист, держава повинна в процесі виконання своїх соціальних обов`язків вживати заходів для забезпечення рівності між пенсіонерами.

З огляду на викладене, судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду визнала за необхідне зазначити наступне.

Тлумачення пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3668-VI в контексті розмежування пенсіонерів на дві категорії: 1) яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) була встановлена до 01 жовтня 2011 року і розмір якої перевищував максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений Законом № 3668-VI, 2) яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) була встановлена до 01 жовтня 2011 року, але розмір якої не перевищував максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений цим Законом, може призвести до порушення принципів рівності й справедливості, спотворення розуміння сутності обов`язку держави щодо гарантування права застрахованих осіб на пенсію.

Виокремлення осіб другої вказаної групи, без застосування до них положень пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3668-VI, може призвести до здійснення їм подальших перерахунків (підвищень, індексацій, тощо) пенсій з можливим перевищенням встановленого статтею 2 даного Закону обмеження максимального розміру пенсії, що ставить у нерівне становище з пенсіонерами першої виділеної вище групи.

Такий підхід відповідно до пункту 3 частини 1 статті 1 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» від 06 вересня 2012 року №5207-VI вважається непрямою дискримінацією - ситуація, за якої внаслідок реалізації чи застосування формально нейтральних правових норм, критеріїв оцінки, правил, вимог чи практики для особи та/або групи осіб за їх певними ознаками виникають менш сприятливі умови або становище порівняно з іншими особами та/або групами осіб, крім випадків, коли їх реалізація чи застосування має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

Суд не знайшов у такому різному ставленні правомірної, об`єктивно обґрунтованої мети.

При цьому, звернув увагу на факт, що норми пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3668-VI є лише частиною вказаного нормативно-правового акта, не дублюються іншими актами, встановлюють межі застосування норм інституту «обмеження максимального розміру пенсії» за колом осіб в момент набуття чинності Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» № 3668-VI та спрямовані на збереження соціальних прав і інтересів в сфері пенсійних відносин, реалізація яких мала місце до набуття вступу в силу даного Закону.

Разом з тим, з часу набрання чинності вказаним Законом він поширює свою дію на всю територію України і розповсюджується на всіх осіб, які отримують пенсії за законодавством України (зокрема, призначені (перераховані) відповідно до нормативно-правових актів, вказаних у статті 2 Закону № 3668-VI).

Норми статті 2 Закону № 3668-VI кореспондуються з положеннями частини третьої статті 85 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Відтак, на осіб, яким пенсія перерахована відповідно до нормативно-правових актів, вказаних у статті 2 Закону № 3668-VI, та розмір якої перевищує максимальний розмір, встановлений даним Законом, поширюються приписи законодавства, чинні на час здійснення такого перерахунку.

Зазначені положення Закону № 3668-VI та частини третьої статті 85 Закону України «Про пенсійне забезпечення» неконституційними не визнавалися, є чинними, а тому обов`язкові для застосування.

Враховуючи вищевказані висновки суду касаційної інстанції, суд вказує на таке.

Як вже зазначалося вище, постановою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 06.11.2014 року у справі № 348/2014/14-а позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Надвірнянському районі про визнання дій неправомірними - задоволено частково. Визнано протиправними дії Управління Пенсійного фонду України у Надвірнянському районі щодо відмови виключення 50 місяців підряд з розрахунку заробітної плати, яку позивач отримував в період з 01.07.2000 року по 31.01.2006 року. Зобов`язано Управління Пенсійного фонду України у Надвірнянському районі провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за Списком № 2 з 05.06.2006 року, згідно вимог частини 1 статті 40 ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виключивши 50 місяців підряд з розрахунку заробітної плати, яку позивач отримував в період з 01.07.2000 року по 31.01.2006 року. Визнано неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України у Надвірнянському районі щодо нарахування пенсії ОСОБА_1 із обмеженням заробітної плати коефіцієнтом 5,6. Зобов`язано Управління Пенсійного фонду України у Надвірнянському районі зняти ОСОБА_1 обмеження коефіцієнтів 5,6 заробітної плати за період з 01.07.1991 року по 30.06.1997 року при обчисленні пенсії та здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 , починаючи з 05.06.2006 року з врахуванням повного заробітку, а також виплатити недоплачені йому суми. (а.с.17-21).

Відповідно до ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 06.04.2015 року вищевказане рішення набрало законної сили (а.с. 22-26).

Таким чином, як вбачається зі встановлених по справі обставин, лише починаючи з 06.04.2015, внаслідок перерахунку пенсії позивача її розмір перевищив максимальний.

Водночас, суд звертає увагу на те, що оскільки таке перевищення стало результатом перерахунку внаслідок неправомірних дії органу ПФУ до початку періоду дії загальної норми частини першої статті 2 Закону № 3668-VI (з 01.10.2011 року), так як пенсію позивачу призначено ще 05.06.2006, то і до регулювання спірних правовідносин слід застосовувати положення вказаної статті, яка встановлює обмеження пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність саме з вступу зазначеної норми у законну силу і тільки у разі якщо в цей період розмір пенсії перевищував десять прожиткових мінімумів.

З даною метою, ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14.12.2020 року витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області інформацію щодо виконання рішення Надвірнянського районного суду від 06.11.2014 року у справі № 348/2014/14-а, зокрема, щодо розміру перерахованої пенсії ОСОБА_1 , починаючи з 05.06.2006 року без застосування обмежень та фактично виплачених сум, починаючи з 05.06.2006 року по грудень 2020 року (а.с.57-58).

Із наданої відповідачем інформації від 22.12.2020, судом встановлено, що відповідно до постанови Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 06.11.2014 року у справі № 348/2014/14-а відповідачем проведено перерахунок пенсії позивача з 05.06.2006 року. Внаслідок проведеного перерахунку, пенсія ОСОБА_1 станом на 01.09.2011 року становила 40982,05 грн., а з 01.10.2011 року відповідачем здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_1 та застосоване обмеження розміру пенсії позивача до виплати максимальною величиною (10 прожиткових мінімумів для осіб, які втратили працездатність), що становила 7840 грн. В подальшому, станом на 01.12.2011 року становила 8000 грн., в період: з 01.01.2012 року по 01.03.2012 року - 8220 грн., з 01.04.2012 року по 01.09.2012 року - 8440 грн., з 01.10.2012 року по 01.11.2012 року - 8560 грн., 01.12.2012 року - 8840 грн., з 01.01.2013 року по 01.11.2013 року - 8940 грн., з 01.12.2013 року по 01.01.2015 року - 9490 грн., з 01.02.2015 року по 01.08.2015 року - 8606,99 грн., з 01.09.2015 року по 01.06.2016 року - 8400,74 грн., з 01.07.2016 року по 01.12.2017 року - 10740 грн., з 01.01.2018 року по 01.06.2018 року - 13730 грн., з 01.07.2018 року по 01.11.2018 року 14350 грн., з 01.12.2018 року по 01.06.2019 року - 14970 грн., з 01.07.2019 року по 01.11.2019 року - 15640 грн., з 01.12.2019 року по 01.06.2020 року - 16380 грн., з 01.07.2020 року по 01.11.2020 року - 17120 грн., 01.12.2020 року - 17690 грн. (а.с.65-69).

Водночас, як суд зазначав вище, позивачу призначено пенсію за вислугу років у 2006 році, тобто, до набрання чинності змінами, запровадженими Законом України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 08.07.2011 №3668-VI, а також - до внесення змін у частину 3 статті 27 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та частини 3 статті 85 Закону №1788-XII.

Враховуючи вищевикладене, з урахуванням зазначених вище положень абзацу 1 пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3668-VI, є підставою для суду щодо висновку про те, що обмеження пенсії максимальним розміром може розповсюджуватися на позивача саме після 01.10.2011, проте у сумі пенсії, що перевищуватиме розмір 40982,05 грн. та водночас становитиме понад десять прожиткових мінімумів громадян, оскільки саме такий її розмір встановлено до початку дії зазначеної норми.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із нормами частини другої статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, суд вважає, що відповідач, здійснивши обмеження перерахованої та виплачуваної ОСОБА_1 пенсії за вислугу років максимальним розміром з 01.10.2011 року, діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені нормами чинного законодавства України, без дотримання вимог частини 2 статті 2 КАС України.

Відповідно до положень статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому, в силу положень частини 2 статті 77 вказаного Кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Водночас, всупереч наведеним вимогам, відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів правомірності своїх дій.

З урахуванням викладеного, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, а позов таким, що підлягає до задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, враховуючи, що заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення, позивач, згідно із квитанцією від 12.10.2020 року підтвердив сплату судового збору на суму 840,80 гривень, за подання даного адміністративного позову, суд робить висновок про стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області сплачений судовий збір в розмірі 840,80 гривень.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до їх вчинення - задоволити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо обмеження ОСОБА_1 , призначеної 05.06.2006 року та перерахованої згідно постанови Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 06.11.2014 року у справі № 348/2014/14-а пенсії, її максимальним розміром, що визначений статтею 2 Закону № 3668-VI, починаючи з 01.10.2011 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області провести нарахування та виплату нарахованої пенсії в розмірі 40982,05 грн., починаючи з 01.10.2011 року з врахуванням виплачених сум пенсії.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (), адреса: вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018) сплачений судовий збір в розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

Позивач:

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ).

Відповідач:

Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (), адреса: вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018.

Суддя Панікар І.В.