Справа № 500/891/20
Суддя: Дерех Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2021-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/891/20

28 січня 2021 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючої судді Дерех Н.В.

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправною та скасування вимоги,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі, позивач) звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Тернопільській області (надалі, відповідач), в якому просив визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Головного управління ДПС у Тернопільській області від 07.02.2020 №Ф-2071-54 про сплату ОСОБА_1 боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску у розмірі 27457,32 грн., зобов`язати відповідача скоригувати в інформаційній системі органів ДПС дані інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 шляхом виключення суми заборгованості зі сплати єдиного соціального внеску у розмірі 27457,32 грн., зазначеному у податковій вимозі Головного управління ДПС у Тернопільській області від 07.02.2020 №Ф-2071-54.

Позов обґрунтований тим, що позивач є адвокатом, а також має правовий статус особи з інвалідністю 2 групи загального захворювання, пенсіонера МВС за вислугою років та отримує пенсію. Вважає, що оскаржена вимога про сплату боргу (недоїмки) не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки видана не на підставі та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, необґрунтовано, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), упереджено, недобросовісно, нерозсудливо, з ознаками дискримінації осіб з інвалідністю, які мають статус самозайнятої особи, непропорційно, зокрема без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), несвоєчасно, тобто з порушенням розумного строку, визначеного законом.

Системою автоматизованого розподілу справ головуючим суддею у справі визначено суддю Шульгач М.П.

Ухвалою суду від 27.04.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання у справі призначено на 16.06.2020 о 10:00 год. Даною ухвалою відповідачу встановлено 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.

Представник відповідача подав відзив на адміністративний позов, в якому зазначив, що оскільки позивачем не виконувалось жодних дій, в тому числі подання звітності та нарахування ЄСВ самостійно, то Головним управлінням ДПС у Тернопільській області, відповідно до ст.25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" та на підставі інформаційної системи органів доходів і зборів було сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 07.02.2020, що оскаржується. Вважає, що надіслана позивачу вимога про сплату боргу (недоїмки) відповідає вимогам, встановлених законодавству, оскільки загальна сума боргу платника єдиного податку станом на 31.01.2020 становить 27457,32 грн., у тому числі недоїмка 27457,32 грн., штрафи та пеня - 0 грн.

Ухвалою суду від 16.06.2020 зупинено провадження даній справі до набрання законної сили рішення у справі №500/2576/19.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.01.2021 на підставі Розпорядження керівника апарату Тернопільського окружного адміністративного суду від 04.01.2021 №33 дану справу передано на розгляд судді Дерех Н.В., у зв`язку із відрахуванням зі штату суду судді Шульгача М.П.

Ухвалою суду від 11.01.2021 дану справу прийнято до свого провадження суддею Дерех Н.В., поновлено провадження у справі та повторно розпочато розгляд справи по суті. Судове засідання у справі призначено на 28.01.2021 о 12:30 год.

28.01.2021 позивач у відкрите судове засідання не прибув, подав письмову заяву, в якій просив розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі з мотивів, викладених у позові, позов просить задовольнити. Крім цього, просив суд врахувати, що оскільки контролюючим органом, у строки, передбачені законом, не прийнято вмотивованого рішення за результатами розгляду скарги та не надіслано його позивачу, така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника єдиного внеску з дня, наступного за останнім днем закінчення строків (з 17.03.2020).

Представник відповідача у відкрите судове засідання не прибув, подав письмове клопотання, в якому просив розгляд справи проводити без участі уповноваженого представника відповідача в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, проти задоволення позовних вимог заперечує в повному обсязі з підстав, вказаних у відзиві на позовну заяву.

Враховуючи положення частини третьої ст.194, частини дев`ятої ст.205 та частини четвертої ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі, КАС України), суд дійшов висновку про наявність підстав розгляду справи у порядку письмового провадження без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Судом встановлено, що позивач є адвокатом відповідно до свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 147, виданого 19.04.1996 КДКА Тернопільської області. Окрім цього, має правовий статус особи з інвалідністю 2 групи загального захворювання, пенсіонера МВС за вислугою років та отримує пенсію, що підтверджується наявними в матеріалах справи відповідними документами.

Головним управлінням ДПС у Тернопільській області 07.02.2020 винесено Вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-2071-54, у відповідності до якої станом на 31.01.2020 заборгованість зі сплати єдиного внеску позивача становить 27457,32 грн.

20.02.2020 позивач звернувся зі скаргою до Головного управління ДПС у Тернопільській області, в якій просив перевірити у повній мірі обґрунтованість і законність формування, а також дотримання форми і процедури надіслання вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 07.02.2020 №Ф-2071-54, скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 07.02.2020 №Ф-2071-54 на суму 27457,32 з одночасним коригуванням в інформаційній системі органів ДПС даних інтегрованої картки платника шляхом виключення суми заборгованості зі сплати єдиного соціального внеску, штрафів та пені (в разі їх наявності).

Рішенням про результати розгляду скарги від 25.03.2020 №10897/6199-00-08-06-01-06 Державною податковою службою України позивача повідомлено про те, що вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 07.02.2020 №Ф-2071-54 Головного управління ДПС у Тернопільській області залишено без змін, а скаргу фізичної особи, яка займається незалежною професійною діяльністю (адвоката) Кукаріна Віктора Володимировича від 20.02.2020 №б/н - без задоволення.

Не погоджуючись з вказаною вимогою про сплату боргу (недоїмки) винесеної контролюючим органом, позивач 21.04.2020 звернувся з даним позовом до суду.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI (надалі, Закон № 2464).

Згідно пунктів 4 5-1 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є: фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування; особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності; члени фермерського господарства, якщо вони не належать до осіб, які підлягають страхуванню на інших підставах.

Частина четверта статті 4 Закону № 2464, містить застереження, що особи, зазначені у пунктах 4 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Аналіз наведеної норми дає підстави вважати, що від сплати за себе єдиного внеску звільняються особи, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Водночас, такі особи можуть бути платниками ЄСВ лише за їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

За даними органу доходів і зборів, позивач перебуває на обліку як самозайнята особа з 09.12.2013.

Редакція Закону України № 2464, чинна на час реєстрації позивача як самозайнятої особи (від 18.10.2013) визначала, що платниками єдиного внеску є особи, які забезпечують себе роботою самостійно - займаються незалежною професійною діяльністю, а саме науковою, літературною, артистичною, художньою, освітньою або викладацькою, а також медичною, юридичною практикою, в тому числі адвокатською, нотаріальною діяльністю, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід безпосередньо від цієї діяльності, за умови, що такі особи не є найманими працівниками чи підприємцями (пункт 5 частини першої статті 4 Закону № 2464).

Отже, при відсутності доходу адвокат як самозайнята особа не сплачував єдиного внеску.

Однак, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 № 1774-VIII внесено зміни до пункту 2 частини 1 статті 7 Закону № 2464, де в абзаці першому слова "за місяць, у якому отримано дохід (прибуток)" замінено словами "на місяць". Вказаними змінами встановлено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Таким чином, обов`язок зі сплати ЄСВ у статті 7 Закону № 2464 перестав пов`язуватись із фактом отримання доходу самозайнятою особою, і існуючий раніше обсяг прав позивача як самозайняної особи було звужено шляхом запровадження обов`язку зі сплати ЄСВ незалежно від отримання доходу.

В ході розгляду даної справи судом встановлено, що позивач має правовий статус особи з інвалідністю 2 групи загального захворювання, пенсіонер МВС за вислугою років, досяг пенсійного віку та отримує пенсію і такі обставини не спростовуються відповідачем.

З метою соціального захисту та гарантування прав особам з інвалідністю, у четвертій статті 4 Закону № 2464 законодавець Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 № 1774-VIII визначив, що особи, зазначені у пункті 4 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Надалі, Законом України від 03.10.2017 № 2148-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" внесено зміни, зокрема, у статті 4 Закону № 2464-VI серед іншого доповнено пунктом 5-1 такого змісту: "5-1) члени фермерського господарства, якщо вони не належать до осіб, які підлягають страхуванню на інших підставах"; перше речення частини четвертої викладено в такій редакції: "4. Особи, зазначені у пунктах 4 та 51 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу".

Така законодавча ініціатива мала на меті захист інтересів осіб з інвалідністю, а не лише осіб зі статусом фізичної особи-підприємця чи члена фермерського господарства.

Проте, як наслідок, не враховано, що невключення осіб з інвалідністю, які мають статус адвоката (самозайнятої особи) до переліку осіб, які мають право на пільгу зі сплати єдиного внеску, але надання такої пільги особам з інвалідністю, які мають статус фізичних осіб-підприємців, статус членів фермерського господарства, є дискримінаційним обмеженням, яке хоч і передбачене законом, однак немає легітимної мети і не є необхідним у демократичному суспільстві (є непропорційним).

Відсутність легітимної мети особливо виражена, якщо врахувати, що кінцевою метою соціального страхування є матеріальне забезпечення, страхові виплати та надання соціальних послуг застрахованим особам за рахунок коштів Фонду соціального страхування України, а для позивача як особи з інвалідністю та пенсіонера МВС України страховий випадок уже настав, і він уже наділений гарантіями системи соціального захисту України.

Суд зазначає, що досягнення пенсійного віку (визначеного статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-ІУ) є загальним страховим ризиком, який поруч з інвалідністю вказує на втрату особою працездатності та передбачає право на отримання відповідного соціального забезпечення за рахунок системи загальнообов`язкового державного соціального страхування у порядку та на умовах, визначених чинним законодавством. У зв`язку з цим застрахована особа у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування замість обов`язку подальшої сплати внесків набуває право на отримання відповідних страхових виплат у вигляді пенсій (за наявності необхідного страхового стажу), що виключає можливість покладення на неї обов`язку одночасної сплати єдиного внеску та є нормативно визначеною підставою для звільнення такої особи від його подальшої сплати.

Зважаючи на соціальну солідарність та справедливість у системі соціального захисту, до складу якої входить система пенсійного забезпечення, держава нормативно встановлює передумови щодо визначення пропорційної взаємозалежності між особистою участю особи в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та рівнем її подальшого пенсійного забезпечення за рахунок вказаної системи фінансування пенсій та інших соціальних виплат. А тому частина четверта статті 4 Закону № 2464 передбачає сплату єдиного внеску особою, яка отримує виплати за рахунок системи загальнообов`язкового державного соціального страхування при досягненні віку, визначеного статтею 26 Закону № 1058-ІУ, виключно на добровільних засадах з метою доповнення необхідного страхового стажу.

Отже, на думку суду, позивач підпадає під дію частини четвертої статті 4 Закону № 2464, якою звільняється від сплати за себе єдиного внеску, і лише міг би бути платником такого внеску виключно за умови його добровільної участі в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування шляхом укладення договору на добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Розглядаючи у системному взаємозв`язку вказані норми Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та положення частини четвертої статті 4 Закону № 2464, досягнення пенсійного віку (визначеного статтею 26 Закону № 1058-IV) є загальним страховим ризиком, який поруч із інвалідністю, вказує на втрату особою працездатності та передбачає право на отримання відповідного соціального забезпечення за рахунок системи загальнообов`язкового державного соціального страхування у порядку та на умовах, визначених чинним законодавством. У зв`язку з цим застрахована особа у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування замість обов`язку подальшої сплати внесків набуває право на отримання відповідних страхових виплат у вигляді пенсій (за наявності необхідного страхового стажу), що логічно виключає можливість покладення на неї обов`язку одночасної сплати єдиного внеску та є нормативно визначеною підставою для звільнення такої особи від його подальшої сплати.

Вищенаведене узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду висловленою у постанові від 10.04.2019 року по справі № 814/779/17, провадження №11-1379апп18.

Наказом Міністерства фінансів України від 20 квітня 2015 року № 449 затверджена Інструкція про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, розділ V якої регламентує порядок добровільної сплати єдиного внеску та порядок укладення договорів про добровільну участь.

Таким чином, добровільна сплата єдиного внеску здійснюється за умови укладення такою особою з органом доходів і зборів договору про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Водночас, судом не здобуто та учасниками справи не подано до суду доказів наявності укладеного договору з позивачем про добровільну участь її у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування. Отже, на думку суду, вказані обставини виключають необхідність сплати позивачем єдиного внеску.

Крім цього, ухвалою суду від 16.06.2020 зупинено провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування податкової вимоги та зобов`язання вчинити дії, до набрання законної сили рішення у справі № 500/2576/19.

Як вбачається з інформаційної системи "Єдиний державний реєстр судових рішень", Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09.09.2020 у справі 500/2576/19 апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Тернопільській області залишено без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 21.01.2020 від 21.01.2020 в адміністративній справі №500/2576/19 - без змін. Таким чином, судове рішення у справі №500/2576/19 набрало законної сили.

Так, рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 21.01.2020 позов ОСОБА_1 задоволено, визнано протиправною та скасовано податкову вимогу Головного управління ДПС у Тернопільській області від 09.08.2019 № Ф-2071-54 про сплату ОСОБА_1 боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску в розмірі 23785,08 грн.

Згідно частини четвертої ст.78 КАС України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Суд вважає, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується під одним порядковим номером - до повного погашення сум боргу. То ж, на думку суду, оскаржувана в даній справі вимога є вимогою за тим же номером, що і вимога, скасована рішенням суду у справі №500/2576/19, однак містить збільшену суму заборгованості, визначену контролюючим органом на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів.

Також, суд зазначає, що вимога у цій справі сформована відповідно до приписів статті 25 Закону № 2464, якою вимагається сплатити недоїмку з ЄСВ.

Відповідно до частин другої - четвертої статті 25 Закону № 2464, у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею. Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів. Орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Згідно пункту 6 частини першої статті 1 Закону № 2464, недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Процедура нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування регламентована Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженою Наказом Міністерства фінансів України 20.04.2015 № 449 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 04 травня 2018 року № 469; зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07 травня 2015 р. за № 508/26953; далі - Інструкція № 449).

Згідно з пунктом 3 Розділу 6 Інструкції № 449, органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску (абз. 3 пункту); платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати Фінансових санкцій (абз. 4 пункту).

Як зазначено у пункті 3 Розділу 6 Інструкції № 449 у випадках, передбачених абзацами третім та/або четвертим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається (вручається): платникам, зазначеним у підпунктах 3, 4, 6 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом 15 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій).

Суд враховує також те, що якщо недоїмка зі сплати боргу у позивача виникла у 2017 році на суму 8448,00 грн., за 2018 рік - на суму - 9828,72 грн., за І півріччя 2019 року на суму 5508,36 грн., то відповідач, направивши позивачу оскаржувану податкову вимогу, істотно порушив строки, визначені у пункті 3 Розділу 6 Інструкції № 449 щодо боргу за 2017 рік - на понад два роки, за 2018 рік - понад рік, а за І півріччя 2019 року - на понад 15 робочих днів.

Отже, на думку суду, відповідачем порушені строки надіслання податкової вимоги позивачу.

Як убачається з рішення ЄСПЛ по справі «Рисовський проти України» від 20.10.2011 особливу важливість набуває принцип «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належній і якомога послідовніший спосіб. В контексті обставин справи суд наголошує на зміст пункту 71 рішення по справі "Рисовський проти України", відповідно до якого державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків, а ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

За наведених вище обставин у їх сукупності, суд дійшов переконання, що оскаржувана в даній справі вимога є протиправною та такою, що підлягає скасування.

Зважаючи на протиправність оскаржуваної в даній справі вимоги про сплату боргу (недоїмки), суд вважає, що з метою належного та ефективного захисту порушеного права платника податків слід зобов`язати відповідача скоригувати в інформаційній системі органів ДПС дані інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 шляхом виключення суми заборгованості зі сплати єдиного соціального внеску у розмірі 27457,32 грн., зазначеному у податковій вимозі Головного управління ДПС у Тернопільській області від 07.02.2020 №Ф-2071-54.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10.05.2011: згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Відповідно до частини першої та другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про задоволення даного позову повністю.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1.Позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки), зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.

2.Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДПС у Тернопільській області від 07.02.2020 №Ф-2071-54 про сплату ОСОБА_1 боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску у розмірі 27457,32 грн.

3.Зобов`язати Головне управління ДПС у Тернопільській області скоригувати в інформаційній системі дані інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 шляхом виключення суми заборгованості зі сплати єдиного соціального внеску у розмірі 27457,32 грн., зазначеного у податковій вимозі Головного управління ДПС у Тернопільській області від 07.02.2020 №Ф-2071-54.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено та підписано 28 січня 2021 року.

Копію рішення надіслати учасникам справи.

Реквізити учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 (місце: АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_1 );

відповідач - Головне управління ДПС у Тернопільській області (місце: вул. Білецька, 1,м. Тернопіль,46003, ).

Головуюча суддя Дерех Н.В.