Справа № 560/6753/20
Суддя: Майстер П.М.
Дата ухвалення: 2021-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/6753/20
РІШЕННЯ
іменем України

22 січня 2021 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Майстера П.М.

за участю:секретаря судового засідання Нетичай Ю.В. позивача: ОСОБА_1 , представника позивача: Панькової О.Ю.,
розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування висновку, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерства оборони України, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати висновок у формі протоколу Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №130 від 10.09.2020 року, в частині відмови ОСОБА_1 у виплаті одноразової грошової допомоги як військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби та внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби;

- зобов`язати Міністерство оборони України повторно розглянути питання щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги як військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби та внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що він звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою про виплату одноразової грошової допомоги та компенсаційних виплат.

25 вересня 2020 року отримав відповідь ІНФОРМАЦІЯ_1 з наданням копії витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 10 вересня 2020 року № 130, де ОСОБА_1 повідомлено, що Комісія Міністерства оборони України дійшла висновку про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги в зв`язку із тим, що згідно з абзацом другим пункту 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та пунктом 8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року №975, у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку зі змінами, що відбулися, не здійснюється.

Вказав, що 22 червня 2020 року на підставі акта огляду МСЕК №1631 ОСОБА_1 на підставі переогляду встановлено 2 групу інвалідності у результаті захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини. Тому вважає, що має право на отримання одноразової грошової допомоги як військовослужбовець, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби та внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 29.10.2020 відкрито провадження у цій справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Суд, ухвалою від 18.01.2021, відмовив у задоволенні клопотання представника Міністерства оборони України про проведення судового засідання в режимі відеоконференції по адміністративній справі № 560/6753/20.

Позивач, представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_1 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надав суду відзив на позовну заяву, в якому вказав, що саме обласні військові комісаріати є уповноваженими органами, на які покладений обов`язок щодо оформлення та подання до Департаменту фінансів Міністерства оборони України відповідних документів для отримання компенсаційних виплат. 06 серпня 2020 року за вих. №14/3832, у відповідності до пункту 13 Постанови №975 Хмельницьким обласним військовим комісаріатом на адресу директора Департаменту фінансів Міністерства оборони України було направлено висновок з доданими до нього документами щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги позивачу. 21 вересня 2020 року листом за вих. №14/4526/9 до якого було долучено витяг з протоколу засідання комісії №130 від 10 вересня 2020 року, ІНФОРМАЦІЯ_2 повідомив позивача, про відмову йому в призначенні одноразової грошової допомоги, з мотивів викладених у наведеному вище протоколі. Вважає, що Хмельницький обласний військовий комісаріат діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України. Просив суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Представник відповідача - Міністерства оборони України в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що підставою для прийняття Міноборони відповідного рішення щодо спірної допомоги є подання позивачем через військомат визначених пунктом 11 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві пакету документів. Вказав, що подані позивачем протокол ВЛК № 276 від 04.06.2020 про причинний зв`язок поранення, захворювання, Свідоцтво про хворобу № 647 від 26.09.2017, та довідки МСЕК не можуть бути належними документами, що свідчать про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), подача яких покладена на позивача відповідно до пункту 11 вказаного Порядку, тому позивач не подав повного пакету документів для розгляду Міноборони питання призначення допомоги, що не дає можливості Міноборони призначити спірну допомогу. Крім того, зазначив, що обмеження права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі дворічним строком після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності застосовуються починаючи з 01.01.2014, та зазначений дворічний строк обчислюється з дня первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, незалежно від дати, коли їх встановлено вперше (до 01.01.2014 чи після). Просив суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши належним чином зібрані докази по справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення спору по суті, дійшов наступних висновків.

Встановлено, що відповідно довідки ТВО командира військової частини НОМЕР_1 від 08.09.2017 року №1002, виданої сержанту ОСОБА_1 , він в період з 20 травня 2015 року по 14 липня 2015 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції з 20.05.2015 року по 14.07.2015 року на території Луганської та Донецької областей.

Згідно посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_2 виданого ОСОБА_1 24.09.2015 року, пред`явник цього посвідчення має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій.

26 вересня 2017 року госпітальною ВЛК терапевтичного профілю Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону за розпорядженням командира військової частини НОМЕР_3 № 136 від 07.09.2017 року проведено огляд ОСОБА_1 та встановлено: за даними медичної документації перебуваючи в зоні АТО (м. Станиця, Луганська область) 10.06.2015 року (довідка командира в/ч НОМЕР_1 №1002 від 08.09.2017 року; посвідчення УБД серія НОМЕР_4 ) під час мінометного обстрілу противником отримав: мінно-вибухову травму, струс головного мозку. Перебував на обстеженні та лікуванні у в/ч НОМЕР_5 з 20.10.2016 року по 01.11.2016 року; з 02.11.2016 року по 11.11.2016 року; 30.01.2017 року по 08.02.2017 року; з 15.02.2017 року по 23.02.2017 року у центральному військовому клінічному санаторії «Хмільник»; у в/ч НОМЕР_5 з 29.03.2017 року по 07.04.2017 року; з 19.04.2017 року по 28.04.2017 року; з 22.05.2017 року по 01.06.2017 року; 07.06.2017 року по 16.06.2017 року; з 24.07.2017 року по 02.08.2017 року; з 07.08.2017 року по 17.08.2017 року; з 18.08.2017 року по 05.08.2017 року у ВМКЦ ЦР по теперішній час. Історія хвороби № 3468. Захворювання, ТАК, пов`язані з проходженням військової служби. Наслідки мінно-вибухової травми (10.06.2017 року): закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку у вигляді розсіяної неврологічної симптоматики, астено-невротичного синдрому з незначним порушенням функції. Травма, ТАК, пов`язана з проходженням військової служби. Підтвердженням також є свідоцтво про хворобу №647 від 26.09.2017 року.

Сержанта військової служби за контрактом ОСОБА_1 , командира 14 відділення охорони 5 взводу охорони 3 роти охорони батальйону охорони військової частини НОМЕР_3 звільнено наказом командира військової частини НОМЕР_3 (по особовому складу) від 18 жовтня 2017 року №123-рс з військової служби у запас за пунктом б (за станом здоров`я) частини шостої з урахуванням частини восьмої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ (зі змінами).

Наказом командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 18.10.2017 року №92 позивача виключено із списків особового складу військової частини, всіх видів забезпечення з 18 жовтня 2017 року, а з продовольчого забезпечення (обіду) - з 19 жовтня 2017 року.

01 грудня 2017 року на підставі акта огляду МСЕК № 5658 ОСОБА_1 встановлено втрату працездатності на 70 відсотків в результаті травми, пов`язаної з проходженням військової служби (довідка про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках № 0024353 від 01.12.2017 року).

Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ №1082878 позивачу встановлено другу групу інвалідності з 22.11.2017, причина травма пов`язана з проходженням військової служби, на строк до 01.12.2020 року.

У період з 05.03.2018 року по 21.03.2018 року позивач знаходився на стаціонарному лікуванні в кардіологічному відділенні КНП «ХОГВВ» ХОР з діагнозом гіпертонічна хвороба II ступеня 2 ступеня групи ризику, ІХС. Постміокардитичний кардіосклероз. СН-1. Ф.К-П. Наслідки ЗЧМТ (2015 рік) у вигляді дисциркулярної енцефалопатії з вираженим цефалічним та тривожно-депресивним синдромами, інсомнією. Хронічний гепатит змішаного ґенезу. Хронічний панкреатит в ст. ремісії. Варикозне розширення вен н/к. ХВН-Іст. Зазначене підтверджується наявною в матеріалах справи копією виписки з медичної карти стаціонарного хворого № 1173 від 21 березня 2018 року.

У період з 25.03.2019 року по 05.04.2019 року ОСОБА_1 знаходився на стаціонарному лікуванні в кардіологічному відділенні Хмельницької міської лікарні (виписка із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №3568).

У період з 04.06.2019 року по 19.06.2019 року позивач знаходився на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні КНП «ХОГВВ» ХОР з діагнозом: наслідки перенесеної ЧМТ (2016 року) (уч. АТО) з наявністю цефалгій, генералізованого тривожного розладу з помірною інсомнією, легкого когнітивного дефіциту, лівобічна гемігіперестензія. Післятравматична тораколюмбалгія з помірно вираженим больовим синдромом, помірно вираженими стато-динамічними розладами, стадія загострення (виписка з медичної карти стаціонарного хворого № 2456 від 19 червня 2019 року).

Крім того, згідно виписки з медичної карти стаціонарного хворого №941 від 13 березня 2020 року, у період з 26.02.2020 року по 13.03.2020 року позивач знаходився на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні КНП «ХОГВВ» ХОР з діагнозом насліди закритої ЧМТ (2016 рік - травма отримана під час бойових дій в зоні АТО, анамнестично) у вигляді постконтузійної енцефалопатії II ст., декомпенсація з гіпертензивно-гідроцефальним синдромом, вестибулоптією змішаного генезу (напади позиційного запаморочення до 3-4 разів на місяць), вегетативною та когнітивною дисфункцією з порушенням оперативної пам`яті, уваги та вербальної швидкості, органічними змінами особистості та емоцій, вираженими астенічними проявами з інсомнією, зниженням стійкості до стресу.

Згідно Витягу з протоколу засідання 11 Регіональної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв Міністерства оборони України №276 від 04.06.2020 захворювання ОСОБА_1 , ТАК, пов`язані із захистом Батьківщини, ТАК, пов`язані з проходженням військової служби.

22 червня 2020 року на підставі акта огляду МСЕК №1631 ОСОБА_1 за результатом переогляду встановлено 2 групу інвалідності у результаті захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини (Довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 22.06.2020 року), та видано відповідне посвідчення серії НОМЕР_6 .

В подальшому, позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою про виплату одноразової грошової допомоги та компенсаційних виплат.

Листом від 21.09.2020 №14/4526/9 ІНФОРМАЦІЯ_2 повідомив позивачу, що Комісія Міністерства оборони України дійшла висновку про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги в зв`язку з тим, що згідно з абзацом другим пункту 4 статті 16-3 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та пунктом 8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975, у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється.

Згідно наявної в матеріалах справи копії Витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 10.09.2020 №130, розглянувши подані документи, комісія дійшла висновку про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги сержанту в запасі ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), якого 18.10.2017 року звільнено з військової служби та 22.11.2017 року під час первинного огляду органами МСЕК визнано особою з інвалідністю II групи внаслідок травми, пов`язаної з проходженням військової служби (довідка МСЕК серія АВ № 1082878 від 22.11.2017 року), а 22.06.2020 року під час повторного огляду органами МСЕК визнано особою з інвалідністю II групи внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини (довідка МСЕК серія 12ААБ №872337 від 22.06.2020 року).

У вказаному Витягу зазначено, що заявником не подано документ, що свідчить про причини та обставини поранення (травми, каліцтва), який передбачено пунктом 11 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги..., затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975. Висновок Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України від 04.06.2020 року №276, який подано разом з іншими документами, не є документом, що свідчить про обставини поранення (травми, каліцтва). Висновок про причинний зв`язок травми, поранення, контузії складається з документів, передбачених пунктами 21.7 та 21.8 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року №402, які не подано на розгляд комісії. Зміна групи інвалідності у заявника відбулася понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наведене нижче.

Відповідно до ч. 5 ст. 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає, що визначення основних засад державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту, гарантування військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливих умов для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни регулює Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі Закон №2011-ХІІ).

Згідно п.2 ч.1 ст.3 Закону № 2011-XII, дія даного Закону поширюється на військовослужбовців, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Частиною 1 ст. 16 Закону № 2011-XII визначено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до ч.4 ст.16-3 Закону № 2011-XII, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми. У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється.

Таким чином, законодавством встановлено обмеження у вигляді певного відрізку часу (два роки) між первинним та вторинним встановленням групи інвалідності (її зміна), а також між первинним та вторинним встановленням ступеня втрати працездатності (його збільшення).

Водночас, в ході судового розгляду справи встановлено, що з 22.11.2017 органами МСЕК позивачу встановлено другу групу інвалідності (вперше), у зв`язку із травмою пов`язаною з проходженням військової служби, на строк до 01.12.2020 року, а 22 червня 2020 року на підставі акта огляду МСЕК №1631 ОСОБА_1 за результатом переогляду встановлено 2 групу інвалідності, у зв`язку із захворюванням, пов`язаним із захистом Батьківщини.

Тобто, позивачу у листопаді 2017 року встановлено другу групу інвалідності, у зв`язку із травмою пов`язаною з проходженням військової служби, на строк до 01.12.2020 року, а інвалідність (II група) у зв`язку із захворюванням, пов`язаним із захистом Батьківщини первинно встановлена у червні 2020 року.

Тому, посилання відповідача у висновку (протокол №130 від 10.09.2020 року) на зміну ОСОБА_1 групи інвалідності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності та ненадання документу, що свідчить про причини та обставини поранення (травми, каліцтва), як на підставу відмови позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги, на думку суду є помилковим та необгрунтованим, оскільки саме 22 червня 2020 року ОСОБА_1 встановлено первинно 2 групу інвалідності, у зв`язку із захворюванням, пов`язаним із захистом Батьківщини, а не підтверджено вторинним оглядом групу інвалідності, у зв`язку із травмою пов`язаною з проходженням військової служби.

Відповідно до пп.2 п.3 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013 (далі Порядок №975), днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги, серед іншого, є у разі встановлення інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

В свою чергу, відповідно до ч. 8 ст. 16-3 Закону № 2011-XII особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.

Таким чином, днем виникнення у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги є 22 червня 2020 року та, відповідно, з урахуванням положення ч.8 ст.16-3 Закону №2011-XII протягом трьох років ОСОБА_1 може реалізувати своє право щодо її отримання.

Відповідно до ч. 9 ст.16-3 Закону № 2011-XII, порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно пп.1 п.6 Порядку №975, одноразова грошова допомога призначається і виплачується: військовослужбовцю (крім військовослужбовця строкової служби), інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, - у разі встановлення інвалідності II групи.

На момент встановлення позивачу II групи інвалідності 22 червня 2020 року (у зв`язку із захворюванням, пов`язаним із захистом Батьківщини первинно) прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2102,00 грн., згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік.

На підставі викладеного враховуючи, що Порядок № 975 містить вичерпний перелік підстав, які виключають можливість призначення одноразової грошової допомоги, суд дійшов до переконання, що висновок Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, яким позивачу відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із зміною групи інвалідності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності, та ненадання документу, що свідчить про причини та обставини поранення (травми, каліцтва), оформлений у вигляді протоколу №130 від 10.09.2020 року, є протиправним та підлягає скасуванню.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002).

Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян, як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей (рішення Конституційного Суду України від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002).

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі «Федоренко проти України» (№ 25921/02) Європейський Суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі «Стреч проти Сполучного Королівства» (Stretch v. the United Kingdom № 44277/98).

У межах вироблених Європейським Судом з прав людини підходів до тлумачення поняття "майно", а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як "наявне майно", так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого "права власності" (пункт 74 рішення Європейського Суду з прав людини у справі Фон Мальтцан та інші проти Німеччини). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися "активом": вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є «активом», на який може розраховувати громадянин як на свою власність (Maltzan (Freiherr Von) and others v/ Germany № 71916/01, № 71917/01 та № 10260/02).

З огляду на викладене, а також беручи до уваги обставини, встановленні в ході розгляду даної справи, з метою належного захисту порушених прав позивача, суд вважає за необхідне також задовольнити позовні вимоги в частині зобов`язання Міністерства оборони України повторно розглянути питання щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги як військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ч.1 ст.90 КАС України).

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Оскільки, позивач на підставі ст. 5 Закону України "Про судовий збір" звільнений від сплати судового збору та не сплачував його, розподіл судових витрат, відповідно до вимог ст. 139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати висновок Комісії Міністерства оборони України від 10.09.2020 року №130 в частині відмови ОСОБА_1 у виплаті йому одноразової грошової допомоги та зобов`язати Миністерство оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо призначення одноразової грошової допомоги як військовослужбовцю інвалідність якого настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, з урахуванням правової оцінки наданої судом у рішенні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 28 січня 2021 року

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_7 )
Відповідачі:Хмельницький обласний військовий комісаріат (вул. Героїв Майдану, 64, м. Хмельницький, Хмельницька область, 29000 , код ЄДРПОУ - 08202826) Міністерство оборони України (пр-т Повітрофлотський, 6, м. Київ, 03168 , код ЄДРПОУ - 00034022)

Головуючий суддя П.М. Майстер