Справа № 460/8014/20
Суддя: С.А. Борискін
Дата ухвалення: 2021-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

18 січня 2021 року м. Рівне №460/8014/20

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Борискіна С.А. за участю секретаря судового засідання Лютко М.В. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник Лавренчук Т.В.,

відповідача: представник Білик М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Радема"
доГоловного управління ДПС у Рівненській області
визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "РАДЕМА" (далі - позивач) звернулося до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Рівненській області (далі - відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №3 від 21.10.2020 та №3 від 21.10.2020.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що вищезазначені податкові повідомлення-рішення (далі - ППР) були винесені податковим органом на підставі необґрунтованих висновків документальної позапланової виїзної перевірки правомірності нарахування за липень 2020 року від`ємного значення з податку на додану вартість, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету, викладених у акті №982/17-00-07-03/31430797 від 01.10.2020. Наголошував на тому, що висновки, викладені у акті перевірки ґрунтуються на застосуванні контролюючим органом непрямих методів визначення податкових зобов`язань, що не допускається відповідно до законодавства чинного на час перевірки. Вказував, що розрахунки податкового органу не ґрунтуються на нормативних документах, а також не враховують фізично-хімічні властивості сировини та допоміжних матеріалів, що використовуються позивачем у виробництві. Стверджував, що воскоперліт (інша назва - зажирений (жирний) перліт), який утворюється в процесі фільтрації олії як відходи виробництва містить у собі олію, віск, воскоподібні речовини та перліт, які в сукупності і складають вагу воскоперліту. Оскільки до складу ваги відходів входять різні компоненти, в тому числі і сама олія (сировина), то застосування податковим органом обрахунку кількості сировини в залежності від ваги відходів скоригованих на нормативні втрати олії є математично та технологічно не правильним. Зазначав, що позивачем не допущено порушень вимог податкового законодавства, що регулює питання відшкодування податку на додану вартість, а тому оскаржувані ППР є протиправними та такими, що підлягають скасуванню. Просив позов задовольнити повністю.

Ухвалою суду від 03.11.2020 відкрито провадження у справі та вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 04.12.2020.

Ухвалою суду від 04.12.2020 підготовче засідання відкладено до 16.12.2020.

16.12.2020 відповідач подав відзив на позов в якому заперечив проти позовних вимог та зазначив, що в ході проведеної позапланової перевірки контролюючим органом встановлено, невідповідність бухгалтерського обліку фактичному виробничому процесу, що вбачається із здійсненого під час перевірки розрахунку кількості вхідної сировини виходячи з кількості оприбуткованих відходів та встановленої норми. Зазначав, що виходячи з встановленої норми, перлітові відходи в кількості, яка відображена у бухгалтерському обліку платника податків, отримуються при переробці більшої кількості олії-сировини, ніж та кількість, яка вказана у бухгалтерському обліку позивача, при цьому вихід готової продукції з обрахованої контролюючим органом під час перевірки олії-сировини становить 463075,5 кг (472815,5-(472,815*2,06), проте згідно даних бухгалтерського обліку підприємства у виробництво списано 198393,772 кг олії рафінованої дезодорованої (сировини) Дт23 Кт201 та відображено виготовлення готової продукції лише в кількості 197836,1кг Дт26 Кт23. У зв`язку із вказаним вважав, що під час перевірки було вірно зроблено висновок про те, що товариство використовувало в липні 2020 року необліковану продукцію в кількості 265239,4 кг (463075,5-197836,1), вартість якої виходячи з собівартості готової продукції у липні 2020 року (22,29 грн. за 1 кг) складає 5912186,23 грн. Виходячи з вказаного повідомляв, що за період, що підлягав перевірці позивачем в порушення пп.14.1.191. п.14.1 ст.14, п.185.1 ст.185, п.188.1 ст.188, п.198.5 ст.198 Податкового кодексу України за рахунок не включення до бази оподаткування вартості виготовленої та реалізованої олії було занижено податкові зобов`язання з ПДВ за липень 2020 на суму 1182437 грн. (5912186,23*20%), а також не складено та не зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних по таким операціям податкові накладні на суму 1182437 грн. У зв`язку із вказаним, вважав, що спірні ППР є правомірними і просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю (а.с.175-176).

Ухвалою суду від 16.12.2020 закрито підготовче провадження у справі, розгляд справи по суті призначено у відкритому судовому засіданні на 18.01.2021.

У судове засідання, призначене на 18.01.2021, прибула представник позивача, підтримала заявлені позовні вимоги з наведених у позові підстав, та просила суд задовольнити позов у повному обсязі.

До суду також прибула представник відповідача, яка заперечила проти позовних вимог, з підстав наведених у відзиві, та просила суд відмовити позивачу у задоволенні позову повністю.

Заслухавши представників сторін, з`ясувавши доводи та аргументи сторін, наведені в заявах по суті справи, обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, дослідивши зібрані у справі докази, суд встановив такі фактичні обставини справи.

Товариство з обмеженою відповідальністю "РАДЕМА" зареєстроване як юридична особа 04.04.2001, основним видом економічної діяльності якого є виробництво олії та тваринних жирів (КВЕД 10.41), яке перебуває на обліку як платник податків та є платником податку на додану вартість (індивідуальний податковий номер 64).

Головним управлінням ДПС у Рівненській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку правомірності нарахування Товариством з обмеженою відповідальністю "РАДЕМА" () за липень 2020 року від`ємного значення з податку на додану вартість, у тому числі заявленого до відшкодування, за результатами якої складено Акт від 01.10.2020 №982/17-00-07-03/31430797 (а.с. 13-21; далі - Акт перевірки від 01.10.2020), яким встановлено порушення платником податків пп.14.1.191. п.14.1 ст.14, п.185.1 ст.185, п.188.1 ст.188, п.198.5 ст.198 Податкового кодексу України (далі ПК України).

На підставі Акта перевірки від 01.10.2020 податковим органом прийнято податкові повідомлення-рішення №3 від 21.10.2020, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, задекларовану на рахунок платника у банку у розмірі 500000,00 грн. та нараховано штрафну (фінансову) санкцію (штраф) у розмірі 125 000грн. та №3 від 21.10.2020, яким зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду в сумі 682437, 00 грн. (а.с.9-12).

Не погодившись з ППР №3 від 21.10.2020 та №3 від 21.10.2020, позивач звернувся до суду.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених суб`єктом владних повноважень в основу оскаржуваного рішення, на відповідність вимогам ч.2 ст.2 КАС України, яка визначає, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку; суд зазначає наступне.

Стаття 200 розділу ПК України визначає порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків.

За положеннями пункту 200.1 ст.200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Разом з тим, відповідно до пункту 200.4 ст.200 ПК України, при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Згідно з пунктом 200.7 ст.200 ПК України, платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

Тобто сума від`ємного значення ПДВ набуває статусу суми заявленої до бюджетного відшкодування у разі подання платником податків контролюючому органу заяви про таке бюджетне відшкодування.

При цьому за визначенням підпункту 14.1.18 пункту 14.1 ст.14 ПК України, бюджетне відшкодування - відшкодування від`ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника.

Платники податку, які мають право на бюджетне відшкодування відповідно до цієї статті та подали заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, отримують таке бюджетне відшкодування в разі узгодження контролюючим органом заявленої суми бюджетного відшкодування за результатами камеральної перевірки, а у випадках, визначених пунктом 200.11 цієї статті, - за результатами перевірки, зазначеної у такому пункті, що проводяться відповідно до цього Кодексу.

19.08.2020 позивачем було подано відповідачу податкову декларацію з податку на додану вартість за липень 2020 року, що підтверджується квитанцію №2 від 19.08.2020; довідку про суму від`ємного значення звітного (податкового) періоду, яка зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (Д2); розрахунок суми бюджетного відшкодування (Д3); заяву про повернення суми бюджетного відшкодування та/або суми коштів на рахунку у системі електронного адміністрування податку на додану вартість та/або врахування реєстраційної суми платника податку, що реорганізується, в обрахунку реєстраційної суми правонаступника (Д4) за липень 2020 року; розшифровку податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (Д5). Вказані документи прийнято податковим органом (а.с.127-139).

У вказаній податкової звітності позивачем задекларовано:

від`ємне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду (рядок 19 податкової декларації з ПДВ) 1590529 грн.;

сума від`ємного значення, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 розділу V Кодексу на момент подання податкової декларації (рядок 19-рядок 19.1), яка: підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку (рядок 20.2.1 податкової декларації з ПДВ) складає - 500000 грн., та зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 20 рядок 20.1 рядок 20.2) 384758грн.;

фактично сплачено у попередніх та звітному (податкових) періодах постачальникам товарів/послуг або до Державного бюджету України (значення рядка "Усього" графи 7 таблиці 2) - 500000 грн. (рядок 2 таблиці 1 Додатку 3 до податкової декларації з ПДВ за липень 2020 року);

сума, що підлягає бюджетному відшкодуванню (зазначається сума рядка 1, яка не більша значення рядка 2) (значення цього рядка переноситься до рядка 20.2 декларації за поточний звітний (податковий) період) складає - 500000грн. (рядок 3 таблиці 1 Додатку 3 до податкової декларації з ПДВ за липень 2020 року).

При цьому у таблиці 2 Додатку 3 до податкової декларації з ПДВ за липень 2020 року позивачем розшифровано від`ємне значення з ПДВ, фактично сплачене у попередніх та звітному (податкових) періодах постачальникам товарів/послуг або до Державного бюджету України у розмірі 500000,00 грн. і значення даної графи враховано позивачем при розрахунку суми бюджетного відшкодування за липень 2020 року (рядки 2 та 3 таблиці 1 Додатку 3 до податкової декларації з ПДВ за липень 2020 року, що кореспондує рядку 20.2.1 податкової декларації з ПДВ за липень 2020 року).

Як слідує з Акта перевірки від 01.10.2020, податковим органом було встановлено, що фактичним видом діяльності позивача є виробництво олії та жирів (10.41), у періоді, що перевірявся позивач здійснював діяльність з експорту олії соняшникової, рафінованої, дезодорованої, вимороженої за межі митної території України (пункт 2.9), при цьому при перевірці операцій щодо вивезення товарів за межі митної території України податковим органом порушень встановлено не було (пункт 3.4), а причиною виникнення від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту є вивезення товарів (олії соняшникової, рафінованої, дезодорованої) за межі митної території України, які згідно з чинним законодавством оподатковуються податком за ставкою "0" (пункт 3.3.), за результатами опрацювання податкових періодів, починаючи з періоду виникнення від`ємного значення згідно співставлення податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ГУ ДПС України по додатку 5 по податкових зобов`язаннях та податковому кредиту позивача за липень 2020 року відхилень не встановлено (пункт 3.14.4).

Як вбачається з Регламенту виробничого технологічного на процеси виморожування і фасування олії соняшникової ТР 31430797.001-2020, розробленого Українським науково-дослідним інститутом олій та жирів Національної академії аграрних наук України 17.01.2020 (а.с.30-111; далі - Регламент) та затвердженого позивачем, процес отримання вимороженої олії соняшникової нерафінованої (пресової) складається з наступних стадій: охолодження олії в кристалізаторі до певної температури для поділу на рідку (олія) і кристалічну (воскоподібні речовини) фази; відділення восків фільтруванням. Відповідно до розділу 3 такого Регламенту сировиною для процесу виморожування є олія соняшникова нерафінована невиморожена пресова вищого і першого ґатунків та олія соняшникова рафінована дезодорована невиморожена, які відповідають ДСТУ 4492:2017.

Процес виморожування олії соняшникової схематично зображено у пункті 4.1. Регламенту, де зокрема вказано про застосування у такому процесі перліту, про що детально описано у розділі 6 "Технологічний процес", де зокрема вказано, що для утворення центрів кристалізації та зросту кристалів використовують перліт (фільтрувальний порошок), який з мішків подається в кристалізатор із розрахунку 2-3 кг перліту на 1 т олії (в залежності від якості олії). В процесі витримки охолодженої масляної суспензії відбувається кристалізація восків і осадження їх на частинки фільтруючого порошку. Перші каламутні порції олії повертаються на фільтрацію, а чиста виморожена соняшникова олія (нерафінована пресова вищого, першого гатунків або рафінована дезодорована марки П) прямує у сховище, звідки направляється на фасування. Пунктом 6.2. Регламенту встановлено норми параметрів технологічного режиму процесу виморожування олії соняшникової, де зокрема вказано про те, що додавання перліту в кристалізатор здійснюється з дозуванням 2-3 кг на тону.

Матеріальні розрахунки на стадії виморожування і фільтрування олії наведені у пункті 6.5. Регламенту, де зокрема наведено розрахунок норми відходів олії на стадії виморожування і фільтрування, який становить 0,29% або 2,9 кг/т, при використанні у формулі розрахунку кількість уведеного фільтрувального порошку на рівні 2,5кг/т, що дорівнює 0,25%.

Суд зазначає, що вказана кількість є середнім показником дози, встановленої у пункті 6.2 Регламенту, що вказує на те, що у разі зменшення або збільшення позивачем у виробництві застосованої у певний час дози перліту (фільтрувального порошку) відповідно буде зменшуватися або збільшуватися кількість відходів олії у такому процесі виробництва, що як зазначено вище спричиняється різною якістю сировини.

Як вбачається з оборотно-сальдової відомості по рахунку 201 за липень 2020 р. у липні 2020 року позивачем було використано 478,114 кг порошку перлітного фільтрувального, що підтверджується даними перевірки (п.3.17 Акта перевірки). Контролюючий орган аналізуючи вагу оприбуткованого позивачем воскоперліту, яка як вбачається з оборотно-сальдової відомості по рахунку 209 за липень 2020 року становила 974,09 кг приходить до висновку, що така кількість перлітових відходів могла бути отримана при переробці 472815,5 кг олії-сировини виходячи з формули, яку застосовує контролюючий орган (974*1000/2,06), при цьому вихід готової продукції з такої кількості сировини на його думку мав би становити 463075,5кг (472815,5-(472,815*2,06), в той час як згідно даних бухгалтерського обліку підприємства у виробництво списано 198393,772 кг олії рафінованої дезодорованої (сировини) Дт23 Кт201 та відображено виготовлення готової продукції в кількості 197836,кг Дт26 Кт23., що за висновком контролюючого органу вказує на те, що кількість необлікованої продукції в липні 2020 року становить 265239,4 кг (4633075,5-197836,1), за рахунок не включення якої підприємством начебто було занижено податкові зобов`язання з податку на додану вартість за липень 2020 року на 1182437 грн. (5912186,23 грн. (собівартість готової продукції у липні 2020 року в розмірі 22,29 грн. за 1 кг) *20%).

Суд критично оцінює такі висновки контролюючого органу та здійснені ним розрахунки з огляду на те, що здійснюючи донарахування у цій частині податковий орган застосував непрямий метод обчислення податку на додану вартість, не довівши при цьому правомірність такого застосування на необхідності чого наголошує Верховний Суд (постанова Верховного Суду від 11.12.2018 у справі №815/2244/16, адміністративне провадження №К/9901/40440/18).

Як вбачається з вказаних дій контролюючого органу ним було розраховано начебто необліковану позивачем кількість продукції виходячи з ваги відходів (а саме: воскоперліту), отриманих у липні 2020 року в ході процесу виморожування олії-сировини, але як вбачається з Акта перевірки від 01.10.2020 контролюючим органом не було враховано вищевказані технологічні особливості процесу виробництва позивачем готової продукції, в тому числі те, що до складу ваги відходів воскоперліту входить як сам перліт (у липні цей показник склав 478,114кг), так і олія (нормативно допустимі втрати якої на цій стадії становлять 0,29% або 2,9кг/т), віск та воскоподібні речовини (зважити які окремо не є можливим). Крім того, контролюючий орган не врахував якість сировини, адже як вбачається з вищевказаного від цього залежить кількість перлітового порошку, який використовується у процесі виморожування і фільтрації та кількість отриманих в результатів відходів.

Як вбачається з листа Українського науково-дослідного інституту олій та жирів Національної академії аграрних наук України (УкрНДІОЖ НААН) №11/202 від 07.10.2020 (а.с.112-113) вказаним інститутом підтверджується, що на стадії виморожування в даному випадку відходи/втрати олії представлені кількістю олії та восків і воскоподібних речовин, що залишилися на зажиреному перліті, при цьому цифри, що наводяться під час розрахунку жирового балансу відносяться до олії з додаванням інформації про найменування допоміжної сировини, яка утворює відходи/втрати, а витрати допоміжних матеріалів (перліту, тощо) прописують окремо. У вказаному листі зроблено висновок, що цифри, наведені у розділі витрат та втрат на стадії виморожування, стосуються жирів в цьому випадку олій.

З вказаного слідує, що головна науково-дослідна установа олійно-жирової галузі України, яка здійснила розроблення і погодження технологічного регламенту на процеси виробництва позивача підтвердила, що вказані у такому регламенті норми відходів/втрат стосуються саме олії, а витрати допоміжних речовин, до яких в даному випадку відноситься перліт, прописується та обраховується окремо.

Тобто визначення за формулою кількості олії-сировини з кількості отриманого у певному періоді зажиреного перліту (що складається з тієї ж таки олії, перліту, воску та воскоподібних речовин) дає хибний результат, в тому числі з огляду на не здійснення врахування норм відходів/втрат самої олії у виробничому процесі та не врахування якості використаної в такому періоді олії-сировини, яка безпосередньо впливає на кількість відходів виробництва.

Суд наголошує, що чинним законодавством не передбачено застосування податковим органом методів непрямого визначення податкових зобов`язань, внаслідок чого наразі відсутнє нормативне регулювання щодо використання таких методів, що вказує на те, що використання контролюючим органом непрямих методів контролю не відповідає вимогам чинного законодавства (постанова Верховного Суду від21.02.2019 у справі №826/7029/17, адміністративне провадження №К/9901/65062/18).

Щодо посилання контролюючим органом на технологічний регламент 2002 року, то як підтвердив представник відповідача, вказані у ньому норми втрат є схожими до тих, які вказані у Регламенті, крім того, позивач у відповідності до п.86.1 та п.86.7 ст.86 ПК України скористався своїм правом на надання у встановлений строк заперечень від 05.10.2020 на Акт перевірки та долучив до них належним чином засвідчений витяг з Регламенту, що не оспорюється відповідачем, а отже, відповідно до вказаних норм такі документи стали невід`ємною частиною матеріалів перевірки і повинні були бути належним чином розглянуті контролюючим органом.

Суд погоджується з доводами позивача в частині того, що відповідач, встановлюючи кількість використаної у виробництві сировини, має виходити з документально підтверджених показників бухгалтерського обліку, які ґрунтуються на первинних документах, які фіксують факти здійснення господарських операцій, що відповідає положенням ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Крім того, відповідно до п.44.1 ст.44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим п.44.1 ст.44 ПК України. Пунктом 75.1.2. ст.75 ПК України встановлено, що документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

У ході судового розгляду справи відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не було доведено того, що з будь-яких первинних документів позивача вбачається наявність придбаної або виготовленої ним сировини, що не була облікована ним. Доказів цього не було здобуто і судом.

Враховуючи те, що суд дійшов висновку про протиправність здійснення донарахування контролюючим органом позивачу податкових зобов`язань з ПДВ, то відповідно, у позивача відсутній обов`язок щодо реєстрації податкових накладних/розрахунків коригувань в Єдиному реєстрі податкових накладних на суму ПДВ 1182437 грн., що свідчить про відсутність правових підстав для застосування до позивача штрафу, оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням №3 від 21.10.2020.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивачем було правомірно задекларовано за липень 2020 року у декларації від`ємне значення з ПДВ, у тому числі заявлене до відшкодування з бюджету на рахунок платника у банку, а висновки податкового органу про допущення позивачем порушення норм пп.14.1.191. п.14.1 ст.14, п.185.1 ст.185, п.188.1 ст.188, п.198.5 ст.198 ПК України та відмову у зв`язку із цим у бюджетному відшкодуванні на рахунок платника податку у банку по податковій декларації за липень 2020 року на суму 500 000 грн. є безпідставними, а отже, оскаржувані податкові повідомлення-рішення №3 від 21.10.2020 та №3 від 21.10.2020 є протиправними та підлягають до скасування.

Статтею 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" зазначив, що "…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління".

У даному випадку відповідач, як суб`єкт владних повноважень не надав до суду належних і допустимих доказів на підтвердження правомірності прийнятих ним податкових повідомлень-рішень.

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку про задоволення позову у повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивачем сплачено судовий збір в сумі 19611,56 грн. Оскільки суд дійшов до висновку про задоволення позову у повному обсязі, сума судового збору підлягає відшкодуванню у повному обсязі.

Оригінал платіжного доручення про сплату судового збору знаходиться в матеріалах справи (а.с.161).

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Радема" (пров. Робітничий, 1, м. Рівне, 33000, ) до Головного управління ДПС у Рівненській області (вул. Відінська, буд. 12, м. Рівне, 33023, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 21.10.2020 №3.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення 21.10.2020 №3.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Радема" судовий збір у сумі 19611,56 грн. за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління ДПС у Рівненській області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 28 січня 2021 року.

Суддя С.А. Борискін