Справа № 227/4437/20
Суддя: Корнєєва В. В.
Дата ухвалення: 2021-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

27.01.2021 227/4437/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2021 року м. Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Корнєєвої В.В.

при секретарі Голомідовій К.А.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду м. Добропілля в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу прикордонної служби «Мілове» ім. Віктора Банних про скасування постанови в.о. начальника ВІПС «Мілове» ім. Віктора Банних Франчук Тетяни Анатоліївни № 134002 від 31.10.2020 року про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовом до Відділу прикордонної служби «Мілове» ім. Віктора Банних про скасування постанови в.о. начальника ВІПС «Мілове» ім. Віктора Банних Франчук Тетяни Анатоліївни № 134002 від 31.10.2020 року про накладення адміністративного стягнення.В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що 30.10.2020 року він виїхав з тимчасово окупованої території України до м. Добропілля Донецької області для термінового вклеювання фотографії до паспорту в зв`язку з досягненням 45 років, оскільки відсутність фотографії в паспорті після настання 45 років робить його недійсним. Також позивач зазначає, що потрапив до України через пункт пропуску «Мілове».Під час перетину державного кордону України в пункті пропуску "Мілове" прикордонники йому повідомили, що він незаконно перетнув державний кордон України, а саме виїхав з тимчасово окупованої території Донецької області до Російської Федерації. Після цього, постановою в.о. начальника ВІПС «Мілове» ім. Віктора Банних Франчук Т.А. № 134001 від 31.10.2020 року позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 204-2 КУпАП та накладено штраф в розмірі 1700,00 грн. за те, що він перетнув державний кордон з тимчасово окупованої території України до РФ через тимчасово не працюючий пункт пропуску «Маринівка», чим порушив вимоги п. 3 постанови КМУ № 815 від 17.09.2019 року.

Позивач зазначає, що із вказаною постановою він не згоден, вважає її протиправною та такою, що підлягає скасуванню в зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків фактичним обставинам справи, відсутністю доказів його винуватості та порушення норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування цієї незгоди позивач зазначає, що він є громадянином України та має право вільно пересуватись по всій території України, і йому невідомо, чи контролює влада України кордон із Російською Федерацією в пунктах пропуску, в тому числі в населеному пункті «Маринівка». В спробі отримати дозвіл на перетин лінії розмежування через інші пропускні пункти позивач отримав відмову через запровадження карантину. Позивач вважає, що обмеження щодо пересування порушує його конституційні права, а в інший спосіб вклеїти фото в паспорт він не може. Окрім того, під час складання постанови про накладення адміністративного стягнення його було позбавлено процесуального права на захист, не взято до уваги його пояснення, не проводячи будь-якого розгляду, прикордонники видали позивачу спірну постанову та сказали, що він повинен сплачувати штраф або оскаржити постанову до суду. Позивач наголошує, що жодного доказу про вчинення ним правопорушення не було надано, окрім того, в постанові зазначено неправдиві відомості щодо того, що він щиро розкаявся та визнав провину, оскільки вини у вчиненні правопорушення він не визнавав і не визнає, в зв`язку з чим позивач просить скасувати постанову в.о. начальника ВІПС «Мілове» ім. Віктора Баннних капітана Франчук Тетяни Анатоліївни № 134002 від 31 жовтня 2020 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 204-2 КУпАП, закрити провадження в справі про адміністративне правопорушення, а також стягнути судові витрати з відповідача.

Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 23 листопада 2020 року за вказаним адміністративним позовом було відкрито спрощене позовне провадження та призначено справу до судового розгляду по суті, відповідачу надано строк для подання відзиву на позовну заяву. В строк, встановлений судом, відзиву на позовну заяву до суду подано не було.

Сторони в судове засідання повторно не з`явилися, про дату, час і місце розгляду адміністративної справи повідомлялись належним чином, жодних заяв або доказів поважності неявки до суду не надано.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 205 КАС України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України в разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою в.о. начальника ВІПС «Мілове» ім. Віктора Банних капітана Франчук Т.А. про накладення адміністративного стягнення № 134002 від 31 жовтня 2020 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-2 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700 грн. Із змісту вказаної постанови вбачається, що 31.10.2020 року о 06 годині 30 хвилин під час прикордонного контролю прикордонним нарядом «Перевірка документів» у міждержавному пункті пропуску через державний кордон України «Мілове» було виявлено вищевказаного громадянина України, який пояснив, що 30.10.2020 року о 21 годині 00 хвилин в н.п. Маринівка на напрямку н.п. Маринівка (ТОГ) н.п. Куйбишево (РФ) здійснив виїзд з тимчасово окупованої території України до Російської Федерації, чим порушив п.3 Порядку в`їзду осіб, переміщення товарів з таких територій, затвердженого ПКМУ від 17.07.2019 року № 815. При винесенні вказаної постанови уповноваженою особою було взято до уваги той факт, що особа, відносно якої винесено постанову, визнала факт вчинення правопорушення та щиро розкаялася у його вчиненні (а.с. 8). В судовому засіданні встановлено, що зазначену постанову було підписано позивачем без жодних зауважень або заперечень.

Позивач в обґрунтування поважності причин порушення порядку виїзду з тимчасово окупованої території України посилається на той факт, що йому терміново необхідно було вклеїти фотографію в паспорт в зв`язку з досягненням 45-річного віку, а відсутність фотографії в паспорті робить його недійсним.

Частиною 1 статті 12 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» від 18 січня 2018 року визначено, що в`їзд осіб, переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях і виїзд осіб, переміщення товарів з таких територій здійснюються через контрольні пункти в`їзду-виїзду. Порядок в`їзду осіб, переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях і виїзду осіб, переміщення товарів із таких територій визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до вимог п.п. 3,4 «Порядку в`їзду осіб, переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях і виїзду осіб, переміщення товарів з таких територій», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2019 року №815 (з урахуванням змін, внесених Постановою КМУ від 20.11.2019 № 953) в`їзд/виїзд осіб, у тому числі транспортних засобів, за допомогою яких вони переміщуються, а також переміщення товарів на тимчасово окуповані території та з таких територій здійснюється виключно через визначені контрольні пункти в`їзду-виїзду.

Режимні зони контрольних пунктів в`їзду-виїзду функціонують без вихідних, цілодобово. Пропуск осіб, транспортних засобів та товарів через режимні зони контрольних пунктів в`їзду-виїзду здійснюється відповідно до режиму їх функціонування, встановленого Командувачем об`єднаних сил. Контрольні пункти в`їзду-виїзду не призначені для перетинання державного кордону. Поза визначеними контрольними пунктами в`їзду-виїзду переміщення через лінію розмежування осіб, транспортних засобів та товарів заборонено. Об`їзні шляхи навколо дорожніх коридорів (автомобільних та на залізничному транспорті) за рішенням Командувача об`єднаних сил ліквідуються (перекриваються).

Виконання законних вимог уповноважених службових осіб військових формувань, правоохоронних та інших державних органів, яких залучено до здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях та які здійснюють контроль в`їзду/виїзду, є обов`язковим для всіх осіб, які в`їжджають на тимчасово окуповані території та виїжджають з таких територій.

Згідно ст.68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Відповідно до вимогст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч.1 ст.204-2КУпАП, порушення порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї - тягне за собою накладення штрафу від ста до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначеніКонституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 251 КУпАПдоказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, а також іншими документами.

Як вбачається з позовної заяви, позивач ОСОБА_1 зазначає, що 30 жовтня 2020 року о 21 годині 00 хвилин він дійсно здійснив виїзд з тимчасово окупованої території України на територію Російської Федерації через пункт пропуску «Маринівка», а не через контрольні пункти в`їзду-виїзду, перелік яких затверджено наказом Командувача об`єднаних сил від 31.10.2020 № 861 «Про визначення контрольних пунктів в`їзду/виїзду та режиму їх функціонування», тобто підтверджує факт порушення встановленого порядку перетинання лінії розмежування, за що відносно позивача було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1700 гривень.

Окрім того, зі змісту позовної заяви також вбачається, що позивач вказує на порушення процедури притягнення її до адміністративної відповідальності, а саме того, що особою, яка складала протокол: його було позбавлено процесуального права на захист, не враховано його пояснень під час складання протоколу, не надано доказів на підтвердження вчинення правопорушення, а також викривлення данних щодо визнання ним своєї вини та щирого каяття. Суд критично ставиться до зазначених стверджень позивача, оскільки ним на підтвердження допущених порушень з боку працівника прикордонної служби під час складання протоколу про адміністративне правопорушення не надано жодного доказу( фото, відео фіксації, письмових скарг на дії, не зазначено свідків тощо).

Окрім того, під час судового розгляду слід звернути увагу на наступне:

Справи про порушення порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України або виїзду з неї, передбачені статті 204-2,204-4 КУпАП, розглядаються органами Державної прикордонної служби України, що передбачено ст.222-1 КУпАП. Стягнення відповідно до частини 5 ст. 38 КУпАП за вчинення правопорушень, передбачених статтями 204-1 і 204-2цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня їх виявлення, але не пізніше року з дня їх вчинення.

Частиною 1 ст. 258 КУпАП передбачені випадки, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається, з якої вбачається, що у випадках виявлення правопорушень, передбачених статями 202-203-1,204-2,204-4 у пунктах пропуску пунктах контролю, у разі якщо особа не оспорює допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то протокол не складається.

Тобто, стаття, за якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності- ч.1 ст.204-2 КупАП, входить до переліку статей, за якими адмінпротокол не складається, в разі якщо особа не оспорює допущене порушення.Згідно інформації, наданої позивачем на виконання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, позивач зазначив, що йому невідомо, чи складався протокол про адміністративне правопорушення (а.с. 15).

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що протокол про адміністративне правопорушення не складався в зв`язку з тим, що особа під час розгляду справи не оспорювала допущене ним порушення і адміністративне стягнення, а складалася лише постанова про накладення адміністративного стягнення, примірник якої позивач отримав під час її винесення, що засвідчив власним підписом.

Окрім того, зміст постанови про накладення адміністративного стягнення повністю відповідає приписам статті 283 КУпАП та пункту 5 розділу IV Інструкції з оформлення посадовими особами Державної прикордонної служби України матеріалів справ про адміністративні правопорушення, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 вересня 2013 року (у редакції наказу Міністерства внутрішніх справ України від 21 грудня 2018 року), є додатком № 6 до вказаної Інструкції, тобто є документом затвердженого зразку.

Суд приходить до висновку про те, що в судовому засіданні не знайшли своє підтвердження ствердження позивача з приводу протиправності постанови та порушень порядку притягнення його до адміністративної відповідальності.

Відповідно до статті 18 КУпАП, не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода. Верховний Суд роз`яснив, що інститут крайньої необхідності покликаний сприяти підвищенню соціальної активності учасників суспільних відносин, є гарантією правового захисту людини, що бере участь у запобіганні шкоди правам громадян, інтересам держави й суспільства. Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності. На це прямо вказують слова тексту статті «для усунення небезпеки, яка загрожує». Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам (Постанова Верховного Суду № 686/5225/17 від 21.12.2018 року).

Суд вважає, що аргументи позивача про те, що йому терміново необхідно було виїхати з тимчасово окупованої території України для вклеювання фотографії в паспорт в зв`язку з досягненням 45-річного віку, а також про необізнаність щодо працюючих та непрацюючих пропускних пунктів, не заслуговують на увагу суду.

Суд вважає за необхідне звернути увагу позивача на той факт, що відповідно до пп. 3 п. 2 Розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» на період встановлення карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) з дня оголошення карантину зупиняється перебіг строків звернення за отриманням адміністративних та інших послуг та строків надання цих послуг, визначених законом. Від дня припинення карантину перебіг цих строків продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення. Згідно п. 4 Розділу ІІ «Прикінцеві положеня» вказаного Закону України оформлення документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, у період дії карантину здійснюється за місцем звернення особи.

Таким чином, на період дії на території України карантину всі строки надання адміністративних послуг, до яких відноситься також і вклеювання фотографій до паспортів громадян України зупинені, в зв`язку з чим суд приходить до висновку про відсутність підстав для нагальної потреби отримання такої послуги позивачем, на які посилається позивач, як на обґрунтування поважності причин перетину кордону з порушенням норм законодавства України.

Тобто, позивачем не було доведено факту вчинення адміністративного правопорушення в стані крайньої необхідності, передбаченого ст.18 КУпАП. В зв`язку з вищевикладеним та приймаючи до уваги встановлені фактичні обставини у справі, суд приходить до висновку, що немає підстав вважати, що позивач на час перетину державного кордону України через непрацюючий пункт пропуску, діяв у стані крайньої необхідності.

Таким чином, в судовому засіданні було доведено факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-2 КУпАП.

Суд приходить до висновку, що постанова в.о. начальника ВІПС «Мілове» ім.Віктора Банних Франчук Тетяни Анатоліївни № 134002 від 31.10.2020 року про накладення адміністративного стягнення є правомірною, складена з дотриманням вимог ст. 280 КУпАП, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 9, 14, 86, 158, 160, 163, 255, 295 КАС України, ч.1ст. 204-2, 293 КУпАП,суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Відділу прикордонної служби «Мілове» ім. Віктора Банних про скасування постанови в.о. начальника ВІПС «Мілове» ім. Віктора Банних Франчук Тетяни Анатоліївни № 134002 від 31.10.2020 року про накладення адміністративного стягнення - відмовити.

Постанову в.о. начальника ВІПС «Мілове» ім.Віктора Банних Франчук Тетяни Анатоліївни № 134002 від 31.10.2020 року про накладення адміністративного стягнення щодо притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 204-2 КУпАП - залишити без змін.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Першого апеляційного адміністративного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.В. Корнєєва

27.01.2021