Справа № 460/7450/20
Суддя: Н.С. Гудима
Дата ухвалення: 2021-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про закриття провадження у справі
30 січня 2021 року м. Рівне №460/7450/20
Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гудими Н.С., розглянувши в порядку письмового провадження питання про наявність підстав для закриття провадження в частині позовних вимог в адміністративній справі за позовом фізичної особи- підприємця ОСОБА_1 до Поліського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки в Рівненській області, Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови,
В провадженні Рівненського окружного адміністративного суду перебуває справа за позовом Фізичної особи- підприємця ОСОБА_1 до Управління Укртрансбезпеки в Рівненській області, Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №215813 та визнання протиправним нарахування плати за проїзд згідно з розрахунком плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування №835 від 07.08.2020.
Ухвалою суду від 12.10.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Ухвалою суду від 27.10.2020 відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.
Ухвалою суду від 11.12.2020 повторно витребувано в Управління Укртрансбезпеки в Рівненській області докази, що витренувалися ухвалою від 12.10.2020, у зв`язку з чим розгляд справи відкладено.
14.12.2020 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву.
Ухвалою суду від 21.12.2020 продовжено строк для подання відзиву на позовну заяву; замінено відповідача Управління Укртрансбезпеки у Рівненській області його правонаступником - Поліським міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки.
Ухвалою суду від 31.12.2020 заяву про збільшення підстав позову від 21.12.2020 повернуто позивачу без розгляду.
Ухвалою суду від 31.12.2020 витребувано докази у Товариства з обмеженою відповідальністю "Технопривід Інвест Груп".
Ухвалою суду від 15.01.2021 вжито заходів забезпечення адміністративного позову. Зупинено примусове стягнення з ФОП ОСОБА_1 на підставі виконавчого документа - постанови Управління Укртрансбезпеки у Рівненській області про застосування адміністративно-господарського штрафу №215813 від 22.09.2020 - до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі №460/7450/20.
Розглянувши позовну заяву, відзив на неї, проаналізувавши наявні матеріали справи, суд дійшов висновку, що вказаний спір в частині вимог про визнання протиправним нарахування плати за проїзд згідно з розрахунком за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування №835 від 07.08.2020 не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, з огляду на таке.
В силу вимог ч. 1 ст. 2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 КАС адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.
За змістом п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС публічно-правовий спір - це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Разом із тим, надаючи оцінку наявності спору між сторонами та юрисдикційній належності такого спору, у випадку його існування, необхідно зазначити наступне.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди.
Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Поняття юридичний спір на законодавчому рівні не визначено, тому для його з`ясування та уяснення необхідно звернутися до доктрини права.
У теорії під поняттям юридичний спір розуміють правовий конфлікт між учасниками правовідносин, у якому кожен з учасників правовідносин захищає свої суб`єктивні права.
Правові спори виникають внаслідок порушення суб`єктивних прав у результаті протиправних дій, а також у разі невизнання або оспорювання суб`єктивних прав.
Отже, юридичний спір є різновидом конфліктних правовідносин, що виникає між учасниками правовідносин та не може існувати абстрактно, тобто поза межами самих правовідносин. Тому, про наявність юридичного спору можна говорити тільки у випадку встановлення факту виникнення правових відносин між певними суб`єктами.
Відтак, для формування висновку про існування явища юридичний спір, на який поширюється юрисдикція судів, в контексті ч. 3 ст. 124 Конституції України, необхідно надати оцінку чи виникли правові відносини між його суб`єктами.
У теорії держави та права правовідносини, зазвичай, розуміються як різновид передбачених юридичними нормами чи зумовлених принципами права ідеологічних суспільних відносин, що встановлюються між суб`єктами права щодо об`єктів права на підставі юридичних фактів і виражаються у взаємних правах і обов`язках цих суб`єктів (див., наприклад: ОСОБА_2 . Основи загальної теорії права та держави. Навч. посібник. Вид. 9-те, зі змінами. Львів: Край, 2009. С. 133-136; Загальна теорія держави і права: (Підручник для студентів юридичних вищих навчальних закладів] / М. В. Цвік, О. В.Петришин, Л. В. Авраменко та ін.; За ред. д-ра юрид. наук, проф., акад. АПрН України М. В. Цвіка, д-ра юрид. наук, проф., акад. АПрН України О. В. Петришина. Харків: Право, 2009. С. 334-350).
Правовідносини мають свою структуру і включають в себе такі обов`язкові елементи: суб`єкти, об`єкт та зміст правовідносин. У випадку відсутності одного із вказаних елементів, правові відносини не виникають.
При цьому, суб`єкти правовідносин - це правоздатна і дієздатна особи, що є носіями юридичних прав і обов`язків: носій права та носій обов`язків.
Об`єкт правовідносин - це реальне (матеріальне або нематеріальне) благо, з приводу якого суб`єкти вступають у правовідносини.
Зміст правовідносин - це суб`єктивні права і юридичні обов`язки учасників правових відносин.
Разом із тим, суб`єктивне право - це передбачена нормою права міра можливої поведінки особи. Зокрема, можливість діяти відповідно до свого бажання, можливість вимагати певних дій від інших суб`єктів, зобов`язаних на це, можливість звернутися до компетентного органу чи посадової особи за захистом свого суб`єктивного права.
Юридичний обов`язок - це передбачений нормою права, обов`язок певної поведінки особи. Наприклад, необхідність нести юридичну відповідальність за невиконання чи неналежне виконання передбачених нормою права дій. В будь-яких правовідносинах суб`єктивному праву одного учасника відповідає юридичний обов`язок іншого учасника. Право і відповідний йому обов`язок складають зміст правовідносин.
Отже, відсутність одного із обов`язкових елементів правових відносин (суб`єкти правовідносин, об`єкт правовідносин та зміст правовідносин), свідчить про відсутність правовідносин між суб`єктами в цілому, а відтак і про відсутність юридичного спору, на який може поширюватися юрисдикція (адміністративна, господарська, цивільна) суду.
Як видно із матеріалів позовної заяви, позивачем, крім іншого, заявлено вимоги про визнання протиправним та скасування нарахування плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів згідно з розрахунком № 835 від 07.08.2020, тобто по суті позивач оскаржує розрахунок плати за проїзд.
Надаючи оцінку вказаним позовним вимогам, суд зазначає, що оскаржуваний розрахунок не є рішенням суб`єкта владних повноважень у розумінні статті 19 КАС, не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов`язків для позивача, відтак у конкретному випадку відсутній зміст правовідносин. У зв`язку із відсутністю змісту правовідносин, відсутні підстави стверджувати про наявність спірних правовідносин. Водночас, беручи до уваги відсутність спірних правовідносин, відсутній і юридичний спір, як предмет судового розгляду.
Підсумовуючи суд звертає увагу, що вимоги про визнання протиправним та скасування розрахунку плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування від 07.08.2020 року, не є юридичним спором. Відсутність спору, у свою чергу, виключає можливість звернення до суду, в тому числі адміністративного про їх оскарження оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту. Оспорюваний розрахунок та акт за своєю правовою природою є лише письмовими документами (засобом доказування), на підставі яких може мати місце стягнення у судому порядку задокументованих у ньому сум збитків (розрахунок) та прийняття постанови (акт).
Крім того, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки, щодо застосування норм права, викладених у постановах Верховного Суду.
Вимоги про визнання протиправним та скасування розрахунку плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування були предметом оцінки Великої Палати Верховного Суду.
Так, у п. 34 постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 року в справі № 803/3/18, Суд вказав: Оскаржуваний розрахунок не є рішенням суб`єкта владних повноважень у розумінні статті 19 КАС України, не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов`язків для позивача, тому він не може бути предметом спору. Відсутність спору, у свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту. При цьому Велика Палата Верховного Суду зазначає, що поняття спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства слід тлумачити в більш широкому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, так і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду. З огляду на викладене такі вимоги не підлягають розгляду як в порядку адміністративного судочинства, так і взагалі не підлягають судовому розгляду.
Зазначена правова позиція Великої Палати Верховного Суду підтверджує обґрунтованість наведеного перед цим висновку про відсутність юридичного спору, на який поширюється судова юрисдикція в контексті ч. 3 ст. 124 Конституції України.
Враховуючи викладене, позовні вимоги про визнання протиправним та скасування нарахування плати за проїзд, тобто розрахунку плати за проїзд, не можуть бути предметом судового розгляду.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України суддя закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
За наведених обставин, провадження у справі в частині позовних вимог про визнання протиправним нарахування плати за проїзд згідно з розрахунком плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування №835 від 07.08.2020 підлягає закриттю.
При цьому, згідно з ч. 1 ст. 239 КАС України якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Однак, оскільки вимоги про визнання протиправним та скасування розрахунку плати за проїзд не можуть бути предметом судового розгляду, суд не роз`яснює заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких вимог, що узгоджується із правовими висновками, Великої Палати Верховного Суду у постанові від 30.01.2019 року в справі № 803/3/18.
Керуючись статтями 19, 238, 239, 241, 256, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Закрити провадження в адміністративній справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Поліського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки в Рівненській області, Державної служби України з безпеки на транспорті у частині позовних вимог про визнання протиправним нарахування плати за проїзд згідно з розрахунком плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування №835 від 07.08.2020.
Роз`яснити позивачу, що згідно з ч. 2 ст. 239 КАС України повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.
Копію ухвали надіслати учасникам справи.
Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили з моменту її підписання (ст. 256 КАС України).

Ухвала може бути оскаржена. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Повну ухвалу суду складено 30 січня 2021 року

Суддя Н.С. Гудима