Справа № 380/8830/20
Суддя: Сакалош Володимир Миколайович
Дата ухвалення: 2021-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2021 року справа №380/8830/20

м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Сакалоша В.М.,

секретаря судового засідання Роздіна Ю.Н.,

за участю: позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Ревера С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області за участі в якості третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Львівського державного університету внутрішніх справ про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії,-

в с т а н о в и в :

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) до Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області (далі Ліквідаційна комісія ГУМВСУ у Львівській області, відповідач), в якій позивач просить:

- визнати протиправною бездіяльність Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області щодо неподання висновку та документів до Міністерства внутрішніх справ щодо можливості призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із захворюванням, отриманим під час виконання службових обов`язків, що призвело до встановлення III групи інвалідності;

- зобов`язати Ліквідаційну комісію Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області подати до Міністерства внутрішніх справ висновок та документи з метою призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із захворюванням, отриманим під час виконання службових обов`язків, що призвело до встановлення III групи інвалідності;

- стягнути з Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати.

Заявлені вимоги мотивовані незгодою позивача із відмовою Ліквідаційної комісії ГУ МВСУ у Львівській області у поданні до МВС висновку щодо можливості проведення ОСОБА_1 виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із втратою працездатності та встановлення інвалідності внаслідок захворювання пов`язаного з проходженням служби в ОВС з причини відсутності підстав.

ОСОБА_1 вказує, що проходив службу в органах МВС України та як вбачається із Свідоцтва про хворобу Військово-лікарської комісії від 10.06.2013 року №155, його захворювання пов`язане з проходженням служби, а отже він має право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги передбаченої ст. 23 Закону України «Про міліцію» та Порядком №707 «Про затвердження порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції». На переконання позивача, відповідач не наділений повноваженнями відмовляти у поданні висновку до МВС щодо можливості проведення грошової допомоги.

Також позивач зазначив, що враховуючи принцип пріоритетності законів над підзаконними актами, у даному випадку право на його звернення до МВС із заявою на призначення і виплату грошової допомоги, не може бути обмежено будь-яким строком.

Провадження у справі суд відкрив ухвалою від 23.10.2020 та залучив до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Львівський державний університет внутрішніх справ (далі ЛьДУВС, третя особа).

ГУМВСУ у Львівській області скерувало на адресу суду письмові пояснення щодо позову. Відповідач заперечує проти позову. Звертає увагу суду що захворювання позивача «Аномалія розвитку аортального клапану» не пов`язана зі службою в органах внутрішніх справ. Згідно Виписки до акта огляду МСЕК від 08.10.2013 року, ОСОБА_1 первинно встановлена ІІІ-тя група інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

У зв`язку з цим ОСОБА_1 повважав, що у нього виникло право на отримання одноразової грошової допомоги. Позивач звернувся із заявою до ЛьДУВС та на основі наданих документів 20.10.2014 року ГУМВСУ у Львівській області підготовано Висновок про призначення одноразової грошової допомоги, згідно Закону України від 20 грудня 1990 року № 565-ХІІ «Про міліцію» разом з додатками та скеровано до МВСУ. Після опрацювання документів МВСУ 28.10.2014 року направило до ГУМВСУ у Львівській області матеріали без затвердження (відмову у виплаті ОГД) у зв`язку з невідповідністю вимогам законодавства. Дана відмова не оскаржувалася. І оскільки МВСУ прийняло рішення по вказаному Висновку, відповідач вважає, що законні підстави для повторного розгляду, опрацювання та скерування документів у Ліквідаційної комісії ГУМВСУ у Львівській області відсутні. Крім того відповідач посилається на пропуск ОСОБА_1 строку звернення до суду.

В судовому засіданні по розгляду справи позивач та його представник заявлені вимоги підтримали, просили їх задовольнити у повному обсязі.

Явку представника відповідач не забезпечив, надіслав клопотання про відкладення розгляду справи, однак таке відхилене судом.

Третя особа явку представника також не забезпечила, жодних клопотань чи пояснень по суті спору судом не отримано.

Вирішуючи питання про продовження розгляду справи за вказаних обставин суд виходив з наступного. Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Враховуючи передбачені КАС України строки розгляду адміністративних справ, беручи до уваги приписи ст.119 КАС України, дослідивши обсяг наявних у справі доказів, суд прийшов до висновку що розгляд справи можна продовжити за наявними матеріалами та даною явкою.

Заслухавши доводи сторони позивача, всебічно та ґрунтовно дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 03 жовтня 2013 р. Наказом Львівського державного університету внутрішніх справ від 03.10.2013 р. (по особовому складу) №612 о/с був звільнений зі служби в органах внутрішніх справ у запас за пунктом «б» статті 64 Положення про проходження служби рядовим і начальником складом органів внутрішніх справ (через хворобу). На момент звільнення займав посаду викладача кафедри фізичної підготовки Львівського державного університету внутрішніх справ.

Згідно Свідоцтва про хворобу №155 Військово-лікарської комісії ГУМВС України у Львівській області від 10.06.2013 року позивачу діагностовано: Гіпертонічна хвороба II ст., II ст., ризик помірний. Аномалія розвитку аортального клапану. П`яткова шпора справа без порушення функції. Захворювання. ТАК. Пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ. Консолідований перелом основної фаланги IV пальця лівої кисті (28 квітня 2012 року) без порушення функції. Травма. Так. Пов`язана з виконанням службових обов`язків. (Підстава: висновок службового розслідування від 25.06.2012).

02 жовтня 2013 року, відповідно до довідки серія ЛВА-3№014029 МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках застрахованого, ОСОБА_1 було встановлено ступінь втрати працездатності - 50 % (п`ятдесят відсотків) пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ (свідоцтво про хворобу №155 від 10.06.2013 р., видане військово-лікарською комісією ГУМВС України у Львівській області).

Відповідно до виписки із акту огляду МСЕК від 08.10.2013 року до довідки серії 10ААБ №158305 під час первинного огляду ОСОБА_1 встановлена III група інвалідності внаслідок захворювання, що пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

На підставі Протоколу ВЛК ГУМВС 19.02.2014, Постановою №1 ВЛК ГУМВС України у Львівській області Постанову ВЛК ГУМВСУ у Львівській області в свідоцтві про хворобу від 10.06.2013 №155 щодо причинного зв`язку захворювань ОСОБА_1 відмінено. Встановлено, що захворювання: Аномалія розвитку аортального клапану, НІ, не пов`язане зі службою в органах внутрішніх справ. В решті наслідковий зв`язок захворювань та травм позивача залишився без змін.

У зв`язку із вищенаведеним ОСОБА_1 подав матеріали для призначення одноразової грошової допомоги до ЛьДУВС.

ГУМВСУ у Львівській області 20.10.2014 затверджено висновок про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 як працівнику міліції в разі поранення або встановлення інвалідності згідно із Законом України від 20.12.1990 №565-ХІІ «Про міліцію».

28.10.2014 МАС України листом №15/5-6734 повернуло без затвердження матеріали на ОСОБА_1 у зв`язку з невідповідністю вимогам законодавства.

Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією Серія 12 ААА №383504 при повторному огляді ОСОБА_1 27.09.2017 підтверджено третю групу інвалідності у зв`язку з захворюванням пов`язаним з проходженням служби в ОВС.

ОСОБА_1 повторно звернувся за призначенням одноразової грошової допомоги.

Листом від 18.01.2018 №5/31/01-2018 Ліквідаційна комісія ГУ МВСУ у Львівській області повернула документи для призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , повідомила що матеріали були повернуті ДФЗБО МВС України згідно листа від 28.10.2014 №15/5-6734 оскільки ОСОБА_1 ІІІ групу інвалідності встановлено 30.09.2013 права на виплату одноразової грошової допомоги.

03.03.2020 ОСОБА_1 звернувся до МВС України стосовно призначення одноразової грошової допомоги. Листом від 04.04.2020 №В-4277/15 повідомило що у разі надходження від Ліквідаційної комісії ГУМВСУ у Львівській області належним чином оформлених матеріалів, МВС розгляне їх у встановленому законом порядку.

15.05.2020 ОСОБА_1 знову звернувся за призначенням грошової допомоги.

Листом від 17.07.2020 №12/51 ЛьДУВС повідомив ОСОБА_1 про повернення матеріалів щодо надання йому одноразової грошової допомоги без подальшого вивчення.

Як вбачається з листа від 01.07.2020 №277/31/01-2020 ГУМВСУ у Львівській області за заявою ОСОБА_1 від 15.05.2020 з додатками, підстав для подання висновку до МВС щодо можливості проведення грошової допомоги немає оскільки групу інвалідності встановлено понад трирічний строк на звернення.

Вважаючи бездіяльність Ліквідаційної комісії ГУМВСУ у Львівській області протиправною, з переконанням про те, що йому належить до виплати одноразова грошова допомога. ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи спір суд керувався наступним.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

До законодавства яким регулюються спірні правовідносини належить ЗаконУкраїни від 20.12.1990 № 565-ХІІ "Про Міліцію" (далі - Закон України № 565-ХІІ), який діяв до 07.11.2015, та постанова Кабінету Міністрів України від 12.05.2007, якою затверджено Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції (далі - Порядок № 707) (у редакціях чинних на момент виникнення спірних правовідносин, тобто звільнення позивача в запас 03.09.2013).

Відповідно до ч.6 ст. 23 ЗУ «Про міліцію», зазначено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

На виконання статті 23 Закону України "Про міліцію", Кабінет Міністрів України затвердив Порядок № 707.

Згідно з пунктом 2 Порядку № 707 одноразова грошова допомога виплачується у разі установлення інвалідності, яка настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ, органах державної податкової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення такого строку внаслідок захворювання або нещасного випадку, що сталися: під час виконання службових обов`язків, пов`язаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку та боротьбі із злочинністю, у розмірі: п`ятирічного грошового забезпечення - інвалідам I групи; чотирирічного грошового забезпечення - інвалідам II групи; трирічного грошового забезпечення - інвалідам III групи; у період проходження служби, - у відсотках відповідного розміру грошового забезпечення згідно із ступенем втрати працездатності, який визначається медико-соціальною експертною комісією.

З 07 листопада 2015 року набрав чинності Закон України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року №580-VIII (надалі - Закон №580-VІІІ), згідно з пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень якого, визнано таким, що втратив чинність Закон України «Про міліцію». При цьому у пункті 15 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" встановлено, що за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб.

31 жовтня 2015 року набрала чинності Постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції» (далі - Порядок №850).

Пунктом 2 Порядку №850 встановлено, що особам, які до набрання чинності Законом України від 13 лютого 2015 р. № 208-VIII Про внесення змін до статті 23 Закону України «Про міліцію» щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції мають право на отримання одноразової грошової допомоги, яка призначається і виплачується відповідно до Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 2007 р. № 707.

Згідно з п. 1 Розділу VIII Положення про діяльність медичної (військово-лікарської) комісії МВС, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України 03 квітня 2017 року №285, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28 квітня 2017 року за 20559/30427, за результатами лікарської та військово-лікарської експертизи ВЛК приймають "встанови, які включають діагноз, встановлений особі за результатами проведеного обстеження, рішення щодо ступеня придатності чи про непридатність до служби та висновок причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтва).

Відповідно до п. 12 Положення про порядок, умови та критерії встановлення -інвалідності, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року №1317, причинний зв`язок інвалідності колишніх військовослужбовців з перебуванням на фронті або з виконанням ними інших обов`язків військової служби встановлюється на підставі документів, виданих військово-лікувальними закладами, а також інших документів, що підтверджують факт отримання поранення (захворювання).

Як уже встановлено судом, ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ до 03.09.2013, матеріалами справи підтверджується що його захворювання пов`язане з проходженням служби, а отже він підпадає під дію ст. 25 Закону України «Про міліцію» та Порядку №707 «Про затвердження Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції».

Відповідно до п. 5 Порядку №707 від 12.05.2007 р., для виплати грошової допомоги в разі поранення (контузії, травми або каліцтва) чи установлення групи інвалідності працівник міліції, податкової міліції подає органу внутрішніх справ відповідний пакет документів.

Разом з тим, згідно з пунктом 7 Порядку № 707 від 12.05.2007 р., орган внутрішніх справ, орган державної податкової служби, у якому проходив службу працівник міліції, податкової міліції, подає МВС та ДПА у семиденний строк з дня реєстрації документів засновок щодо можливості проведення грошової допомоги разом з документами. Значеними у пунктах 4 і 5 цього Порядку, копією висновку службового розслідування за "актом поранення (контузії, травми або каліцтва) такого працівника, установлення групи інвалідності чи загибелі (смерті). МВС та ДПА у десятиденний строк приймає рішення про призначення виплати і надсилає його разом із документами, зазначеними у пунктах 4 і 5, органу внутрішніх справ, органу державної податкової служби, у якому проходив службу працівник міліції, податкової міліції, для проведення виплати.

Вичерпний перелік підстав для відмови у виплаті одноразової грошової допомоги зазначений у п. 8 Порядку № 707.

Отже відповідач згідно нормам Закону України № 565-ХП, та Порядку № 707 наділений повноваженнями на подання висновку до МВС щодо можливості проведення грошової допомоги ОСОБА_1 . Тобто твердження відповідача про відсутність підстав для надання висновку є суперечливими.

Вперше ОСОБА_1 звернувся за призначенням грошової допомоги 07.10.2014, однак МВС повернуло матеріали без затвердження у зв`язку з невідповідністю вимог законодавства, тобто фактично не було прийнято рішення ні про відмову у призначенні допомоги, ні про її призначення.

В подальшому, усі звернення позивача з питанням щодо надсилання висновку та документів до МВС для нарахування та виплати одноразової грошової допомоги, які ЛьДУВС перенаправляв до Ліквідаційної комісії ГУМВСУ у Львівській області поверталися ОСОБА_1 уже з підстав пропуску трирічного строку з дня настання події для пред`явлення вимоги. При цьому не зрозуміло яким саме вимогам законодавства не відповідали подані позивачем документи під час первинного звернення.

Крім того, суд вважає за необхідно взяти до уваги лист МВС України від 04.04.2020 №В-4277/15 у якому чітко зазначено, що у разі надходження від Ліквідаційної комісії ГУМВСУ у Львівській області належним чином оформлених матеріалів, МВС України розгляне їх у встановленому законодавством порядку. Вказане на переконання суду свідчить про протиправність бездіяльності відповідача що виражається у відмові надіслання відповідних документів та позбавляє ОСОБА_1 права на належний, у встановленому законом порядку розгляд його звернення за передбаченою процедурою.

Також суд бере до уваги покликання позивача на ті обставини, що частиною 6 ст. 23 Закону України "Про міліцію" № 565-ХІІ від 20.12.1990 року, не обмежено у часі можливість реалізації працівником міліції права на одержання одноразової грошової допомоги у разі інвалідності, що настала пізніше ніж через три місяці після звільнення його зі служби внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження в органах внутрішніх справ, яку обмежено абзацом п`ятим пункту сьомого Порядку №737 трирічним строком.

Враховуючи принцип пріоритетності законів над підзаконними актами, у даному випадку право на звернення позивача до МВС із заявою на призначення і виплату грошової : допомоги не може бути обмежено будь-яким строком, оскільки це не передбачено Законом №565-ХІІ, який має вищу юридичну силу порівняно із Порядком № 707.

Також слід вказати, що Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (див. рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002).

Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян, як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей (рішення Конституційного Суду України від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002).

Згідно із пунктами 21, 24 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» (№ 25921/02) Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі «Стреч проти Сполучного Королівства» («STRETCH v. THE UNITED KINGDOM» № 44277/98).

У межах вироблених Європейським судом з прав людини підходів до тлумачення поняття «майно», а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як «наявне майно», так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого «права власності» (пункт 74 рішення Європейського суду з прав людини «Фон Мальтцан та інші проти Німеччини»). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися «активом»: вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є «активом», на який може розраховувати громадянин як на свою власність («MALTZAN (FREIHERR VON) AND OTHERS v. GERMANY» № 71916/01, 71917/01 та 10260/02).

Згідно з частиною другою статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що Ліквідаційна комісія ГУМВСУ у Львівській області, відмовляючи позивачу не затверджуючи висновок про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, діяла всупереч нормам чинного законодавства, не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 3 Конституції України, «людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави», а статтею 8 Конституції України закріплено що «в Україні визнається і діє принцип верховенство права».

Принцип верховенства права сформувався як інструмент протидії свавіллю держави, що виявляється в діях її органів як у цілому, так і окремих із них. Верховенство права - це розуміння того, що верховна влада, держава та її посадові особи мають обмежуватися законом.

Обмеження дискреційної влади як складова верховенства права і правової держави вимагає, насамперед, щоб діяльність як держави загалом, так і її органів, включаючи законодавчий, підпорядковувалася утвердженню і забезпеченню прав і свобод людини.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 06 вересня 1978 року у справі «Класс та інші проти Німеччини», «із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури».

Засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. Так, при розгляді справи було б неприйнятно враховувати право на ефективний засіб захисту, а саме, запобігання порушенню або припиненню порушення з боку суб`єкта владних повноважень, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права, без його практичного застосування.

Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

При цьому, суд враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену в рішеннях у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v.Croatia), «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (PincovdandPine v.The Czech Republic), «Ґаші проти Хорватії» (Gashiv.Croatia), «Трго проти Хорватії» (Trgo v.Croatia) щодо застосування принципу «належного урядування», згідно якого державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення.

Згідно ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Застосовуючи механізм захисту права, порушеного суб`єктом владних повноважень, суд вважає за необхідне зобов`язати Ліквідаційну комісію ГУМВСУ у Львівській області повторно, у встановленому порядку вирішити питання щодо подання до МВС висновку та документів з метою призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із захворюванням, отриманим під час виконання службових обов`язків, що призвело до встановлення III групи інвалідності.

Покладення такого обов`язку на відповідача не є перебиранням функції іншого суб`єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб`єкта та зобов`язанням його приймати рішення, які входять до його компетенції чи до компетенції іншого органу, з огляду на обов`язковість ефективного механізму захисту порушеного права.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем у відповідності до вимог частини другої статті 77 КАС України не доведено правомірності своїх дій.

За таких обставин позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в частині.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Отже на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 630,60 грн.

Щодо витрат на правову допомогу, до доказів їх сплати чи проведення операції по перерахунку коштів до матеріалів справи не додано. Отже такі відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 243, 245, 246, 257, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області щодо неподання висновку та документів до Міністерства внутрішніх справ щодо можливості призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із захворюванням, отриманим під час виконання службових обов`язків, що призвело до встановлення III групи інвалідності.

Зобов`язати Ліквідаційну комісію Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області повторно вирішити питання щодо подання до Міністерства внутрішніх справ висновку та документів з метою призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із захворюванням, отриманим під час виконання службових обов`язків, що призвело до встановлення III групи інвалідності.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір в сумі 630 (шістсот тридцять) грн. 60 коп..

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений та підписаний 28.01.2021.

Суддя В.М. Сакалош