Справа № 380/5731/20
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2021-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2021 рокуЛьвівСправа № 380/5731/20 пров. № А/857/14103/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Сеника Р.П.,

суддів Судова-Хомюк Н.М., Хобор Р.Б.,

з участю секретаря судового засідання Чопко Ю.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 380/5731/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Обласного комунального підприємства "Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки" про визнання незаконними і скасування реєстрації права власності на квартиру та записів в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно,-

суддя в 1-й інстанції Лунь З.І.,

час ухвалення рішення 07.10.2020 року,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складання повного тексту рішення 07.10.2020 року,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «БТІ та ЕО», в якому просять суд:

-«визнати незаконною та скасувати реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 , здійснену обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки » в реєстровій книзі №2 за реєстровим записом №7 та реєстраційним номером 17012552, в частині назви типу об`єкта : квартира»;

-«визнати незаконними та скасувати записи в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно від 03.05.2007 року № 7 в книзі 2 за реєстром № 675 та № 678, реєстраційний номер 17012552».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачі є власниками квартири в одноквартирному будинку в селі Нагачів Яворівського району Львівської області. Цю квартиру позивачі успадкували після смерті ОСОБА_3 , який набув право власності на цю квартиру внаслідок її приватизації. Той факт, що позивачі мають у власності квартиру, а не будинок, став перешкодою для передачі їм у власність земельної ділянки, на якій знаходиться цей одноквартирний будинок. Вважають, що на час реєстрації відповідачем права власності на квартиру, власниками якої вони є, було допущено помилку в частині назви типу об`єкту, оскільки фактично типом об`єкту є будинок, а не квартира.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 380/5731/20 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції оскаржили позивачі, подавши на нього апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт зазначають, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що винесене з порушенням норм як матеріального так і процесуального права.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянти зазначають, що позивачі не заявляли про захист права власності на будинок, оскільки ніхто навіть не піддає сумніву права позивачів на будинок. Цивільно-правовий спір про власність відсутній.

В свою чергу, з розпорядження органу приватизації Нагачівської сільської Ради народних депутатів Яворівського району Львівської області №21 від 13.07.1998 р складено на стандартному бланку який допускає два варіанти : квартира (будинок), проте відмітка (підкреслення потрібного) на даному бланку відсутня.

Апелянти вважають, що висновок суду суперечить нормам законодавства.

Просять скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 380/5731/20 та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, а тому, суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 4 ст. 229, п.2 ч. 1 ст. 311 та ч. 2 ст. 313 КАС України, вважає можливим проведення розгляду справи за їхньої відсутності без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів приходить до переконання, що вона не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з передчасності заявлених позивачами вимог про скасування реєстрації права власності та про скасування записів в електронному реєстрі.

Розглядаючи спір, апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Встановлено, підтверджено матеріалами справи, що рішенням виконкому Нагачівської сільської Ради народних депутатів Яворівського району Львівської області від 04.03.1998 р. №12 «Про оформлення права власності на будинок АДРЕСА_2 » погоджено висновок Львівського ОБТІ про можливість оформлення права власності на житловий будинок в с. Нагачів за Нагачівською сільською радою в цілому (п. 1) та вирішено провести реєстрацію і видати свідоцтво про право власності на будинок згідно з цим рішенням.

08.04.1998 на підставі рішення Нагачівської сільської Ради народних депутатів Яворівського району Львівської області від 04.03.1998 р. №12 Львівським обласним державним комунальним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки року було видано реєстраційне посвідчення серії КММ №004861, яким посвідчено, що житловий будинок, загальною площею 70,4 кв.м, який розташований в с. Нагачів Яворівського району Львівської області у цілому зареєстрований на праві державної власності за Нагачівською сільською Радою народних депутатів, та записано в реєстрову книгу №1 за реєстровим №4 стр. 48.

Рішенням виконавчого комітету Нагачівської сільської Ради від 04.03.1998 р. №13 «Про дозвіл на приватизацію житлового цегляного будинку в селі Нагачів» вирішено надати дозвіл на приватизацію житлового цегляного будинку жителю с. Нагачів ОСОБА_3 .

Водночас, як видно з розпорядження органу приватизації Нагачівської сільської Ради народних депутатів Яворівського району Львівської області №21 від 13.07.1998 р., від наймача ОСОБА_3 надійшла заява на приватизацію квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_3 , заг. площею 70,4. Після розрахунків та розгляду матеріалів із зазначеного питання вирішено: 1. Прохання наймача ОСОБА_3 , квартира, в якій він мешкає, знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 задовільнити і передати вказану квартиру в приватну (часткову) власність ОСОБА_3 ».

Згідно із розпорядженням від 13.07.1998 р. №21 керівником органу приватизації Нагачівської сільської Ради народних депутатів Яворівського району Львівської області було видано Свідоцтво про право власності на квартиру (будинок) від 13.07.1998 р., яким Нагачівська сільська Рада народних депутатів посвідчила, що квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 дійсно належить на праві власності гр. ОСОБА_3 . Відповідно до вказаного свідоцтва, квартира АДРЕСА_1 зареєстрована Львівським обласним державним комунальним бюро технічної інвентаризації та ЕО на праві власності на підставі свідоцтва про право власності і записана у реєстрову книгу за №7. кн. 2.

Суд встановив, що рішення виконкому Нагачівської сільської Ради народних депутатів Яворівського району Львівської області від 04.03.1998 р. №12, яким оформлено право державної власності в цілому на вказаний житловий будинок за Нагачівською сільською радою; розпорядження органу приватизації Нагачівської сільської Ради №21 від 13.07.1998 р., котрим передано у власність наймачу ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 ; свідоцтво про право власності від 13.07.1998 р., що стосується кв. АДРЕСА_1 є чинними та дійсними.

12.12.2006 р. КП ЛОР «БТІ та ЕО» на заяву ОСОБА_1 для оформлення спадщини було видано Витяг з Реєстру прав власності на нерухоме майно за №12860861, згідно з яким квартира за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний № об`єкта:17012552, належала на праві приватної власності ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності від 13.07.1998 р., виданого Нагачівською сільською радою згідно з розпорядженням від 13.07.1998 р. №21; загальна площа: 70,4 кв.м номер запису: 7 в книзі: 2.

13.04.2007 р. Яворівською державною нотаріальною конторою позивачам ОСОБА_4 (дружині спадкодавця) та ОСОБА_5 (дочці спадкодавця) було видано свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 , котрий помер ІНФОРМАЦІЯ_1 за Р. №678 та Р. №675 на спадкове майно, зокрема, квартиру АДРЕСА_1 , по1/2 частці кожній.

03.05.2007 р. реєстратором КП ЛОР «БТІ та ЕО» було прийнято: - рішення про реєстрацію права приватної спільної часткової власності на 1/2 частку квартири за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний № об`єкта: 17012552, за ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право на спадщину; Р. №675 від 13.04.2007 р., виданого Яворівською державною нотаріальною конторою; та рішення про реєстрацію права приватної спільної часткової власності на 1/2 частку квартири за адресою: АДРЕСА_3 . реєстраційний № об`єкта: 17012552, за ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину Р. №678. від 13.04.2007 р., виданого Яворівською державною нотаріальною конторою, номер запису 7 у книзі 2, про що видано відповідні витяги про реєстрацію права власності на нерухоме майно за №14430963 та №14431059.

Як видно зі змісту позовної заяви та позовних вимог, позивачі вважають, що їм належать всі приміщення будинку АДРЕСА_3 , але сам будинок не належить. Зазначене позивачі вважають наслідком помилкової реєстрації права власності на цей будинок.

З приводу спірних правовідносин колегія суддів зазначає наступне.

Частина 2 статті 19 Конституція України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частина 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Таким чином, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно є дією суб`єкта владних повноважень щодо офіційного визнання і підтвердження державою відповідної обставини щодо набуття зміни чи припинення права власності на нерухоме майно з метою надання їй юридичної сили. Отже, сам запис про проведену реєстрацію речових прав на нерухоме майно є дією, похідною від підстави виникнення в особи речового права. Відтак, юридична чинність державної реєстрації залежить від законності підстави, за якою в особи виникло право власності, що зареєстроване.

Реєстраційна справа - сукупність документів, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документів, сформованих у процесі проведення таких реєстраційних дій, що зберігаються у паперовій та електронній формі. Реєстраційна дія - державна реєстрація прав, внесення змін до записів Державного реєстру прав, скасування державної реєстрації прав, а також інші дії, що здійснюються в Державному реєстрі прав, крім надання інформації з Державного реєстру прав (пункти 8, 9 частини першої статті 2 Закону N 1952-IV).

Частиною першою статті 10 Закону N 1952-IV передбачено, що державним реєстратором є: 1) громадянин України, який має вищу освіту за спеціальністю правознавство, відповідає кваліфікаційним вимогам, встановленим Міністерством юстиції України, та перебуває у трудових відносинах з суб`єктом державної реєстрації прав; 2) нотаріус; 3) державний виконавець, приватний виконавець - у разі державної реєстрації обтяжень, накладених під час примусового виконання рішень відповідно до закону, а також у разі державної реєстрації припинення іпотеки у зв`язку з придбанням (передачею) за результатом прилюдних торгів (аукціонів) нерухомого майна, що є предметом іпотеки.

Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 10 Закону N 1952-IV державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає реєстрації.

Державний реєстратор перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення (пункт другий частини третьої статті 10 Закону N 1952-IV).

У пункті п`ятому частини третьої статті 10 та у статті 11 Закону N 1952-IV вказано, що державний реєстратор відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів таких прав; самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. При цьому втручання будь-яких осіб, у тому числі державних органів, у діяльність державного реєстратора забороняється.

Відповідно до частин другої - третьої статті 13 Закону N 1952-IV на кожний об`єкт нерухомого майна під час проведення державної реєстрації права власності на нього вперше у Державному реєстрі прав відкривається новий розділ та формується реєстраційна справа, присвоюється реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна. Розділ Державного реєстру прав складається з чотирьох частин, які містять відомості про: 1) нерухоме майно; 2) право власності та суб`єкта (суб`єктів) цього права; 3) інші речові права та суб`єкта (суб`єктів) цих прав; 4) обтяження прав на нерухоме майно та суб`єкта (суб`єктів) цих обтяжень. У разі відсутності відкритого на об`єкт нерухомого майна розділу у Державному реєстрі прав відомості про інші речові права та суб`єкта (суб`єктів) цих прав, обтяження прав на нерухоме майно та суб`єкта (суб`єктів) цих прав вносяться до спеціального розділу Державного реєстру прав, крім випадків, коли така державна реєстрація проводиться одночасно з державною реєстрацією права власності. Після відкриття на об`єкт нерухомого майна розділу у Державному реєстрі прав відомості про інші речові права та суб`єкта (суб`єктів) цих прав, обтяження прав на нерухоме майно та суб`єкта (суб`єктів) цих обтяжень переносяться до такого розділу.

Частиною першою статті 24 Закону N 1952-IV передбачено вичерпний перелік підстав для відмови у державній реєстрації прав.

В свою чергу, свідоцтво про право власності є лише документом, яким оформлюється відповідне право, але не є правочином, на підставі якого це право виникає, змінюється або припиняється. Свідоцтво про право власності не породжує виникнення у суб`єкта відповідного права, а тільки фіксує факт його наявності.

Правовстановлюючим документом у цьому випадку є рішення виконкому сільради «Про оформлення права приватної власності», на підставі якого видане відповідне свідоцтво.

Оскільки державна реєстрація права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 проводилася на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, а згодом за ОСОБА_1 та ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право на спадщину, то проведення такої реєстрації та рішення державного реєстратора є похідними від права власності, засвідченого правовстановлюючими документами, а саме: свідоцтвом про право власності, що було видане на підставі розпорядження органу приватизації від 13.07.1998 та свідоцтвом про право на спадщину за законом.

Водночас, як правильно встановив суд першої інстанції, позивачі не зверталися до суду з позовними вимогами про визнання недійсним чи про скасування розпорядження органу приватизації №21 від 13.07.1998 року, Свідоцтва про право власності від 13.07.1998 року, що стали підставами виникнення права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 ., а також рішення виконкому Нагачівської сільської ради від 04.03.1998 р. за №12 чи з позовом про визнання права власності саме на будинок за адресою: АДРЕСА_2 .

Саме по собі скасування державної реєстрації права власності не тягне за собою припинення права Нагачівської сільської ради на спірний будинок та відновлення прав позивачів за наявності нескасованих рішень сільської ради про оформлення за такою права власності на вказаний будинок, про оформлення права власності спадкодавця позивачів на квартиру у цьому будинку та відповідного свідоцтва про право власності. За таких обставин відсутні підстави для застосування обраного позивачами способу захисту, оскільки він не відновлює будь-яких порушених їхніх прав та інтересів. Такий аргумент відповідача є підставним.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про передчасність заявлення позивачами вимог про скасування реєстрації права власності та про скасування записів в електронному реєстрі.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо відсутності підстав для визнання незаконною та скасування реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 , здійснену обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки » в реєстровій книзі №2 за реєстровим записом №7 та реєстраційним номером 17012552, в частині назви типу об`єкта: квартира» та визнання незаконними та скасування записів у електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно від 03.05.2007 року № 7 в книзі 2 за реєстром № 675 та № 678, реєстраційний номер 17012552».

Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАСУ України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені позивачами в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

За правилами ст.139 КАС України підстав для розподілу судових витрат за цим апеляційним провадженням немає.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. 229, 308, 310, 311, 313, 315, 316, 321, 322, 325,328, 329 КАС України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 380/5731/20 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. П. Сеник
судді Н. М. Судова-Хомюк
Р. Б. Хобор
Повне судове рішення складено 27.01.2021