Справа № 520/12697/2020
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2021-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2021 р.Справа № 520/12697/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Бегунца А.О.,
Суддів: Рєзнікової С.С. , Мельнікової Л.В. ,
за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.11.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Біленський О.О., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 19.11.20 року по справі № 520/12697/2020
за позовом ОСОБА_1
до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків)
про визнання протиправними дій, стягнення суми та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), в якому просив суд:

- визнати протиправними дії Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) щодо відмови у нарахуванні і виплаті ОСОБА_1 матеріальної допомоги для оздоровлення до основної щорічної відпустки за період роботи з 09.09.2019 року по 08.09.2020 року;

- стягнути зі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) на користь ОСОБА_1 суму матеріальної допомоги для оздоровлення до основної щорічної відпустки за період роботи з 09.09.2019 року по 08.09.2020 року у розмірі 20609,19 грн.;

- стягнути зі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку з 19.08.2020 року по 18.09.2020 року у розмірі 16411,12 грн.;

- зобов`язати Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків) нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 суму компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати матеріальної допомоги для оздоровлення.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що позивач проходив військову службу у військовій частині №9937 з 17.08.2015 року по 31.05.2019 року. За час проходження військової служби позивачем не було використано щорічні основні відпустки за основним місцем роботи в Східному міжрегіональному управлінні Міністерства юстиції (м. Харків). Після звільнення з військової служби та повернення до своєї основної роботи - заступник начальника Мангушського районного відділу ДВС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), позивач скористався своїм правом щодо отримання невикористаних за період військової служби основних щорічних відпусток. 02.03.2020 року позивач написав відповідачу заяву про надання невикористаної основної щорічної відпустки за період роботи з 09.09.2018 року по 08.09.2019 року з виплатою матеріальної допомоги на оздоровлення. Наказом відповідача №396/6 від 10.03.2020 року позивачу надана щорічна відпустка тривалістю 30 календарних днів з 01.04.2020 року по 30.04.2020 року за період роботи з 09.09.2018 року по 08.09.2019 року та виплачено матеріальну допомогу на оздоровлення. Графіком відпусток працівників Мангушського районного ВДВС Східного МУ МІО (м. Харків) була запланована основна щорічна відпустка позивача за 2020 рік, а саме з 15.05.2020 строком 15 днів та з 17.06.2020 року строком 15 днів. Відповідно до зазначеного графіка позивачем було написано заяву відповідачу від 24.04.2020 року про надання частини щорічної відпустки за 2020 рік тривалістю 15 календарних днів з 15.05.2020 року з виплатою матеріальної допомоги на оздоровлення. Наказом відповідача від 08.05.2020 року № 995/6 надано позивачу частину щорічної відпустки з 15.05.2020 року, але помилково зазначено за період роботи з 09.09.2020 по 08.09.2021, замість періоду роботи з 09.09.2019 по 08.09.2020. Листом відповідача від 13.05.2020 року №12946/28642/17.44/20Д/10.3 позивачу відмовлено у виплаті матеріальної допомоги на оздоровлення до відпустки за 2020 рік у зв`язку з тим, що матеріальна допомога на оздоровлення в 2020 році вже була виплачена до основної щорічної відпустки, яка була використана позивачем з 01.04.2020 року по 30.04.2020 року. Позивач зазначив, що матеріальну допомогу на оздоровлення до основної щорічної відпустки за 2020 рік позивачу відповідачем не виплачено мотивуючи тим, що відповідно до листа Мінсоцполітики від 07.07.2017 №1819/0/101-17/28 Щодо виплати держслужбовцю грошової допомоги при наданні щорічної основної відпустки при формуванні фонду оплати праці на відповідний бюджетний рік для кожного працівника передбачається одна допомога для оздоровлення, яка є гарантованою виплатою один раз на рік при наданні щорічної відпустки за відповідний робочий рік. На думку позивача, у зв`язку з тим, що позивач під час несення військової служби не міг скористатись своїм правом на використання щорічної відпустки за основним місцем роботи, він скористався цим правом після припинення військової служби, тому має право на виплату матеріальної допомоги на оздоровлення до кожної невикористаної основної щорічної відпустки. Наказом відповідача від 06.08.2020 року №2927/к позивача звільнено з займаної посади з 18.08.2020 року за угодою сторін. Позивач вважає, що дії відповідача щодо відмови у виплаті позивачу матеріальної допомоги на оздоровлення до основної щорічної відпустки за 2020 рік є протиправними, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 12.11.2020 у задоволенні вказаного позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, не з`ясування всіх обставин у справі, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд скасувати рішення та прийняти нове, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги рішення суду першої інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що позивач обіймав посаду заступника начальника Мангушського районного відділу ДВС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків).

При цьому, у період з 17.08.2015 року по 31.05.2019 року позивач проходив військову службу у військовій частині № НОМЕР_1 за мобілізацією, що підтверджується копією військового квитка серії НОМЕР_2 .

З наявних матеріалів справи вбачається, що 02.03.2020 року ОСОБА_1 звернувся до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) із заявою про надання йому основної щорічної відпустки за період роботи з 09.09.2018 року по 08.09.2019 року тривалістю 30 календарних днів та виплатою матеріальної допомоги на оздоровлення.

Відповідно до наказу Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 10.03.2020 № 396/6 ОСОБА_1 надано щорічну відпустку тривалістю 30 календарних днів з 01.04.2020 по 30.04.2020 за період роботи з 09.09.2018 року по 08.09.2019 року та виплачено матеріальну допомогу на оздоровлення, що не заперечується сторонами у справі.

24.04.2020 року позивач звернувся до начальника Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) із заявою про надання частини основної щорічної відпустки тривалістю 15 календарних днів з 15.05.2020 року, а також грошової допомоги до цієї відпустки.

Наказом Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 08.05.2020 №995/6 ОСОБА_1 надано частину основної щорічної відпустки з 15.05.2020 по 29.05.2020 року тривалістю 15 календарних днів, але при цьому, помилково зазначено період роботи з 09.09.2020 по 08.09.2021 замість періоду роботи з 09.09.2019 по 08.09.2020.

Крім того, листом Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 13.05.2020 року вих.№12946/28642/17.44/2ОД/10.3 ОСОБА_1 повідомлено про відмову у виплаті матеріальної допомоги на оздоровлення до відпустки за 2020 рік у зв`язку з тим, що матеріальна допомога на оздоровлення у 2020 році вже була виплачена позивачу до основної щорічної відпустки, яка була використана ОСОБА_1 з 01.04.2020 року по 30.04.2020 року.

01.06.2020 року ОСОБА_1 знову звернувся до начальника Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) із заявою про надання частини основної щорічної відпустки тривалістю 15 календарних днів з 17.06.2020 року, а також грошової допомоги до цієї відпустки.

Листом Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 11.06.2020 року вих.№16033/36032/23/20Д/10.3 позивача повідомлено про неможливість задоволення вказаної заяви щодо надання щорічної основної відпустки та виплати грошової допомоги, оскільки на підставі заяви від 02.03.2020 наказом Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) №396/6 від 10.03.2020 Про надання відпустки ОСОБА_2 позивач скористався правом на щорічну основну відпустку тривалістю 30 календарних днів та отримав грошову допомогу до цієї відпустки.

06.07.2020 року ОСОБА_1 звернувся до керівника Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) із заявою про внесення змін до наказу № 995/6 від 08.05.2020 року в частині помилкового зазначення періоду роботи за який надавалась відпустка, перенесення частини щорічної відпустки за 2020 рік з 17.06.2020 року на 03.08.2018 року та надання грошової допомоги до цієї відпустки.

Наказом Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 14.07.2020 року №2338/6 ОСОБА_1 надано частину основної щорічної відпустки з 03.08.2020 року тривалістю 15 календарних днів за період роботи з 09.09.2019 року по 08.09.2020 року.

Водночас, листом Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 17.07.2020 року вих.№19424/45962/23/20/10.3Д позивача проінформовано про внесення змін до наказу №995/6 від 08.05.2020 року, про перенесення відпустки на серпень 2020 року та про відсутність можливості надання грошової допомоги до щорічної відпустки повторно у 2020 році.

Наказом відповідача від 06.08.2020 року №2927/к позивача звільнено з займаної посади з 18.08.2020 року за угодою сторін.

Не погоджуючись з діями Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) щодо відмови у нарахуванні і виплаті ОСОБА_2 матеріальної допомоги для оздоровлення до основної щорічної відпустки за період роботи з 09.09.2019 року по 08.09.2020 року, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувані дії вчинено відповідачем на підставі, у порядку та у спосіб, що визначені законом, а тому вони є правомірними.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначає Закон України від 10 грудня 2015 року №889-УІІІ "Про державну службу (далі - Закон № 889 у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України "Про оплату праці" заробітна плата - винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно із ст. 2 цього Закону заробітна плата складається з основної, додаткової заробітної плати та інших заохочуваних та компенсаційних виплат. Основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

До інших заохочувальних та компенсаційних виплат належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

У відповідності до ч. 2 ст. 4 Закону України "Про оплату праці" джерелом коштів на оплату праці працівників для установ і організацій, що фінансуються з бюджету, є кошти, які виділяються з відповідних бюджетів, грантів, а також частина доходу, одержаного внаслідок господарської діяльності та з інших джерел.

Статтею 98 КЗпП України передбачено, що оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законів та інших нормативно-правових актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів, у межах бюджетних асигнувань та позабюджетних доходів.

Статтею 59 Закону №889 передбачено, що щорічні відпустки надаються державним службовцям у порядку та на умовах, визначених законодавством про працю.

Надання працівникам щорічної оплачуваної відпустки є реалізацією їх права на відпочинок, яке закріплене статтею 45 Конституції України.

Умови, тривалість і порядок надання працівникам відпусток визначають Кодекс законів про працю України та Закон України Про відпустки.

Законом України "Про відпустки" встановлено, що щорічні відпустки складаються з основної та додаткових відпусток.

Основна відпустка - це така відпустка, право на яку мають всі працівники. Це є відмінністю основної відпустки від усіх інших. Для одержання інших видів відпусток необхідні спеціальні підстави для їх одержання.

Вихід у щорічну основну відпустку для держслужбовців супроводжується наданням грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати. Зазначена допомога виплачується один раз на календарний рік.

Згідно статті 57 Закону № 889 держслужбовцям надається щорічна основна відпустка тривалістю 30 календарних днів, якщо законом не передбачено більш тривалої відпустки, з виплатою грошової допомоги у розмірі середньомісячної зарплати.

Відповідно до п.п.3 п.2 Постанови Кабінету Міністрів України "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів" від 09 березня 2006 року №268, надано право керівникам органів, зазначених у пункті 1 цієї постанови, у межах затвердженого фонду оплати праці надавати працівникам матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та допомогу для оздоровлення при наданні щорічної відпустки у розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати працівника (місячного грошового забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького складу).

Таким чином, чинним законодавством передбачається, що матеріальна допомога на оздоровлення може бути надана працівникові лише при реалізації права на щорічну відпустку.

Аналогічна позиція також викладена в листі Міністерства праці та соціальної політики від 19.07.2010 № 671/13-84-10, згідно з яким: "Частиною першою статті 35 Закону України "Про державну службу" передбачено надання державним службовцям щорічної відпустки тривалістю 30 календарних днів з виплатою допомоги для оздоровлення у розмірі посадового окладу.

За змістом частини першої статті 3 Бюджетного кодексу України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.

Згідно з частиною першою статті 51 Бюджетного кодексу України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, поліцейських, співробітників Служби судової охорони та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах бюджетних асигнувань на заробітну плату (грошове забезпечення), затверджених для бюджетних установ у кошторисах.

При цьому, під час формування фонду оплати праці на відповідний бюджетний рік для кожного працівника передбачається одна допомога для оздоровлення.

Що стосується виплати допомоги на оздоровлення при наданні частини відпустки, то відповідно до статті 12 Закону України Про відпустки щорічну основну відпустку на прохання працівника може бути поділено на частини будь-якої тривалості за умови, що основна, безперервна її частина становитиме не менше 14 календарних днів. Ця частина відпустки не обов`язково повинна бути першою її частиною. Отже, у випадку поділу щорічної основної відпустки на частини грошова допомога у розмірі середньомісячної заробітної плати виплачується за заявою працівника один раз на рік при наданні будь-якої з частин щорічної основної відпустки, незалежно від кількості днів такої відпустки.

Невикористана частина щорічної відпустки повинна бути надана працівникові, як правило, до кінця робочого року, але не пізніше 12 місяців після закінчення робочого року, за який надається відпустка.

У випадку поділу щорічної відпустки на частини зазначена допомога виплачується працівникові один раз на рік при наданні будь-якої з частин щорічної відпустки за заявою працівника.

Вказана позиція також викладена в листі Міністерства соціальної політики України від 19.01.2015 року №39/13/84-15.

Разом із заявою про надання щорічної відпустки працівник подає заяву про надання допомоги на оздоровлення. Проте, враховуючи той факт, що при діленні щорічної відпустки на частини допомогу виплачують один раз до будь-якої з частин відпустки на бажання працівника, то своє рішення він має оформити документально. На підставі заяви працівника керівник установи видає відповідний наказ.

Виплата матеріальної допомоги на оздоровлення працівниками бюджетної сфери чітко регламентована законами України, постановами Уряду, галузевими наказами.

Для державних службовців виплата матеріальної допомоги на оздоровлення передбачена профільним Законом № №889.

Таким чином, держслужбовцеві належить до виплати грошова допомога у розмірі середньомісячної зарплати при наданні саме щорічної основної відпустки. Така грошова допомога підлягає виплаті один раз на рік. Пояснюється це тим, що при формуванні фонду оплати праці на відповідний бюджетний рік для кожного держслужбовця передбачається одна грошова допомога до щорічної основної відпустки. Причому виплачується зазначена грошова допомога один раз на рік чітко у розмірі середньомісячної зарплати, тобто її законодавчо визначену суму (суму грошової допомоги) не можна дробити.

Отже, на порядок надання щорічної основної відпустки держслужбовцям поширюються норми Закону України Про відпустки у частині надання такої відпустки. Це означає, що щорічна основна відпустка держслужбовця на його прохання може бути розділена на частини будь-якої тривалості за умови, що основна безперервна її частина становить не менше 14 календарних днів (частина 1 статті 12 Закону України Про відпустки). Можливість і способи поділу щорічної основної відпустки обмовляються між держслужбовцем (за його бажанням) і його керівником.

У випадку поділу щорічної основної відпустки на частини грошова допомога виплачується до будь-якої з її частин (незалежно від її тривалості) за заявою держслужбовця. Тобто держслужбовець у своїй заяві самостійно визначає, до якої частини щорічної основної відпустки в поточному календарному році він бажає отримати грошову допомогу.

При цьому, надання щорічної основної відпустки прив`язане до робочого року, який індивідуальний для кожного держслужбовця і залежить від початку несення держслужби в конкретному держоргані.

Слід зауважити, що про виплату держслужбовцям грошової допомоги до щорічної основної відпустки зазначено лише в одній нормі, а саме статті 57 Закону № 889. Так, вказана стаття викладена наступним чином: Державним службовцям надається щорічна основна оплачувана відпустка тривалістю 30 календарних днів, якщо законом не передбачено більш тривалої відпустки, з виплатою грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати.

Таким чином, зі змісту статті 57 Закону № 889 про виплату держслужбовцям грошової допомоги до щорічної основної відпустки вбачається наступне:

- держслужбовцям виплачують грошову допомогу при наданні саме щорічної основної відпустки. Тобто, така допомога не виплачується при наданні щорічної додаткової відпустки за стаж держслужби та інших видів відпусток (наприклад, соціальної додаткової відпустки на дітей);

- грошова допомога виплачується лише в разі безпосереднього використання (днями відпочинку) держслужбовцям щорічної основної відпустки. Для цього має бути оформлено розпорядження саме про надання щорічної основної відпустки. Тоді як неприпустимо виплатити грошову допомогу до частини щорічної основної відпустки, за яку держслужбовцеві виплачують грошову компенсацію;

- грошову допомогу до щорічної основної відпустки виплачують у розмірі середньомісячної зарплати. Ділити розмір такої допомоги заборонено, оскільки її поділ не передбачено статтею 57 Закону № 889.

Слід зауважити, що відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 07.07.2017 № 1819/0/101-17/28 Щодо виплати держслужбовцю грошової допомоги при наданні щорічної основної відпустки встановлено, що під час формування фонду оплати праці на відповідний бюджетний рік для кожного працівника передбачається одна допомога для оздоровлення, яка є гарантованою виплатою один раз на рік при наданні щорічної відпустки за відповідний робочий рік. Аналогічний зміст викладений і у роз`ясненнях Мінсоцполітики від 23.12.2016 N 1791/0/101-16/281 та від 19.09.2017 N 2416/0/101-17.

Суд зазначає, що Верховний Суд у постанові від 11.11.2020 року по справі №500/1022/19 дійшов наступного висновку: у випадку ж поділу щорічної відпустки на частини допомога для оздоровлення виплачується працівникові один раз на рік при наданні будь-якої з частин щорічної основної відпустки за заявою працівника. Отже, допомога для оздоровлення є державною гарантією, яка обов`язково виплачується за умови надання щорічної відпустки, маючи при цьому часові рамки, а саме бюджетний період, який становить один календарний рік та відповідно починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.

Таким чином, оскільки цю виплату гарантовано державою, у кошторисі держоргану на бюджетний рік (з 1 січня до 31 грудня кожного року), то в такому випадку має передбачатися одна допомога для кожного держслужбовця один раз на рік під час надання щорічної відпустки відповідного робочого року.

Оскільки в даному випадку, відповідно до наказу Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 10.03.2020 № 396/6 ОСОБА_1 надано щорічну відпустку тривалістю 30 календарних днів з 01.04.2020 по 30.04.2020 та виплачено у 2020 році матеріальну допомогу на оздоровлення, що не заперечувалось сторонами у справі, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність у відповідача обов`язку щодо виплати матеріальної допомоги за минулий рік в поточному році, оскільки вказане не передбачено законодавчо.

При цьому, суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги посилання позивача на Лист Міністерства праці та соціальної політики України від 19.07.2010 року №671/13-84-10, оскільки він носить рекомендаційний характер, не може створювати будь-яких не передбачених законодавчо обов`язків для відповідача та не є джерелом права в розумінні КАС України.

Встановлені судом обставини справи підтверджують, що відповідачем дотримано вимоги чинного законодавства щодо виплати позивачу у 2020 році матеріальної допомоги для оздоровлення, відповідно підстави для визнання протиправними дій Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) щодо відмови у нарахуванні і виплаті ОСОБА_2 матеріальної допомоги для оздоровлення до основної щорічної відпустки за період роботи з 09.09.2019 року по 08.09.2020 року - відсутні.

Водночас, оскільки підстав для виплати ОСОБА_2 матеріальної допомоги для оздоровлення до основної щорічної відпустки за період роботи з 09.09.2019 року по 08.09.2020 року не вбачається, вимоги позивача стягнути зі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) на користь ОСОБА_1 суму матеріальної допомоги для оздоровлення до основної щорічної відпустки за період роботи з 09.09.2019 року по 08.09.2020 року у розмірі 20609,19 грн., стягнути зі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку з 19.08.2020 року по 18.09.2020 року у розмірі 16411,12 грн., зобов`язати Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків) нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 суму компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати матеріальної допомоги для оздоровлення, є похідними та також не підлягають задоволенню.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повній мірі досліджено обставини справи на підставі яких суд прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Керуючись ст. ст. 243, 250, 310, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.11.2020 року по справі № 520/12697/2020 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)А.О. Бегунц
Судді(підпис) (підпис) С.С. Рєзнікова Л.В. Мельнікова
Повний текст постанови складено 28.01.2021 року