Справа № 380/5166/20
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2021-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2021 рокуЛьвівСправа № 380/5166/20 пров. № А/857/14205/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Улицького В.З. та Кузьмича С.М.,

з участю секретаря судового засідання - Герман О.В.,

а також сторін (їх представників):

від позивача Осовський В.М.;

від відповідача - Бігун Х.Р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу представника Осовського Валерія Михайловича, діючого на підставі довіреності від імені та в інтересах ОСОБА_1 , на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 21.10.2020р. про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській обл. про визнання бездіяльності протиправною, скасування рішення про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, зобов`язання провести зарахування періодів роботи до страхового стажу і призначити пенсію за віком на пільгових умовах (суддя суду І інстанції: Потабенко В.А., час та місце ухвалення судового рішення: 16 год. 42 хв. 21.10.2020р., м.Львів; дата складання повного тексту судового рішення: 26.10.2020р.),-

В С Т А Н О В И В:

Оскаржуваною ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 21.10.2020р. у задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду в справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління /ГУ/ Пенсійного фонду /ПФ/ України у Львівській обл. про визнання протиправним і скасування рішення, визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, відмовлено; клопотання ГУ ПФ України у Львівській обл. про залишення позовної заяви ОСОБА_1 до ГУ ПФ України у Львівській обл. про визнання протиправним і скасування рішення, визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, задоволено; позовну заяву ОСОБА_1 до ГУ ПФ України у Львівській обл. про визнання протиправним і скасування рішення, визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, залишено без розгляду (а.с.117-120).

Не погодившись із вказаною ухвалою, її оскаржив представник Осовський В.М., діючий на підставі довіреності від імені та в інтересах позивача ОСОБА_1 , який у апеляційній скарзі просить ухвалу суду скасувати, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права, що призвело до неправильного залишення позову без розгляду (а.с.131-134).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах № 3 від 21.01.2019р. позивач ОСОБА_1 отримав згідно листа ГУ ПФ України у Львівській обл. № 16899/03-22 від 08.07.2019р. як відповідь на інформаційний запит від 26.06.2019р., в якому вказується, що згідно з рішенням відділу з питань призначення пенсії № 27 Управління застосування пенсійного законодавства ГУ ПФ України у Львівській обл. № 3 від 21.01.2019р. йому відмовлено у призначенні пенсії за віком.

Із листа заступника директора Департаменту пенсійного забезпечення № 14072-Д-11 від 19.06.2019р. ОСОБА_1 стало відомо, що іншим рішенням ГУ ПФ України у Львівській обл. № 3 від 21.01.2019р. йому теж відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Зазначає, що представник позивача намагався з`ясувати обставини прийняття вищевказаних рішень, одне з яких прийняте відділом з питань призначення пенсії № 27 Управління застосування пенсійного законодавства ГУ ПФ України у Львівській обл., інше - ГУ ПФ України у Львівській обл., однак посадові особи ГУ ПФ України у Львівській обл. безпідставно відмовляли йому в наданні для ознайомлення пенсійної справи ОСОБА_1 , що підтверджується листом ГУ ПФ України у Львівській обл. № 4760.0-10/11.03-06 від 29.10.2019р., а тому він звернувся із скаргою на такі протиправні дії до Львівської обласної державної адміністрації /ОДА/.

В свою чергу, Львівська ОДА листом від 05.11.2019р. повідомила про те, що його скарга з додатками щодо неправомірної діяльності посадових осіб ГУ ПФ України у Львівській обл. та Відділу з питань призначення пенсії № 27 Управління застосування пенсійного законодавства ГУ ПФ України у Львівській обл. скерована в межах компетенції до Головного управління /ГУ/ Національної поліції /НП/ у Львівській обл. та в ПФ України.

Згідно відповіді слідчого Яворівського ВП ГУ НП у Львівській обл. № 10626/02/53/2020 від 05.08.2020р. повідомлено, що у визнанні ОСОБА_1 потерпілим у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені 22.01.2020р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000072 з правовою кваліфікацією діяння за ч.1 ст.364, ч.1 ст.366 ч.1 КК України, відмовлено.

Із врахуванням абз.2 ч.4 ст.122 КАС України та листа Львівської ОДА від 31.10.2019р., шестимісячний строк для звернення до суду пропущений з поважних причин, оскільки на даний час невідомо, чи ПФ України приймав/не приймав рішення за результатами розгляду його скарги, яка була скерована Львівською ОДА.

Інший учасник справи не подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача на підтримання поданої скарги, заперечення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, з наступних підстав.

Як слідує з матеріалів справи, 03.07.2020р. до суду першої інстанції надійшла позовна заява ОСОБА_1 до відповідача ГУ ПФ України у Львівській обл., в якій позивач просив поновити строк для звернення до суду з розглядуваним позовом; визнати протиправним і скасувати рішення відділу з питань призначення та перерахунку пенсії № 27 (м.Яворів) Управління застосування пенсійного законодавства ГУ ПФ України у Львівській обл. № 3 від 21.01.2019р. про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах на підставі ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення»; визнати бездіяльність ГУ ПФ України у Львівській обл. протиправною; зобов`язати ГУ ПФ України у Львівській обл. зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 періоди його роботи на посаді електрогазозварювальника; зобов`язати ГУ ПФ України у Львівській обл. призначити і виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах на підставі ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з 04.12.2018р. (а.с.1-6).

Ухвалою суду від 07.07.2020р. залишено без руху позовну заяву ОСОБА_1 у зв`язку з неподанням доказів поважності причин пропуску строку звернення до суду та несплатою судового збору (а.с.34-37).

27.07.2020р. на виконання вимог вказаної ухвали позивачем подано до суду оригінал квитанції про сплату судового збору та заяву про поновлення строку звернення до суду (а.с.42-50).

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 01.09.2020р. відкрито провадження у справі та постановлено, що вирішення питання поновлення позивачу пропущеного строку для звернення до суду з вказаним позовом відбудеться в підготовчому засіданні, яке призначено на 05.10.2020р. (а.с.52-53).

15.09.2020р. відповідачем ГУ ПФ України у Львівській обл. подано до суду відзив на позовну заяву, до якого долучено клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, оскільки позивачем пропущений строк звернення до суду із розглядуваним позовом без поважних причин. При цьому, пенсійний орган наголошує на тому, що ще в лютому 2019 року позивачу стало відомо про існування рішення про відмову в призначенні йому пенсії (а.с.62-64).

05.10.2020р. судом оголошено перерву в підготовчому засіданні для надання позивачем пояснення до відзиву на позовну заяву.

16.10.2020р. позивачем подані пояснення на відзив на позовну заяву, в якому в обґрунтування причин пропуску строку звернення до суду вказує на вжиття ним заходів досудового врегулювання спору (а.с.75-79).

21.10.2020р. судом винесено ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду, оскільки позивачем пропущений строк звернення до суду із розглядуваним позовом.

Постановляючи спірну ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що копію оскаржуваного рішення позивач отримав листом № 747/03.28 від 02.07.2019р., натомість, до суду з вказаним позовом позивач звернувся лише 02.07.2020р.

За таких обставин позивачем пропущений шестимісячний строк звернення до суду із розглядуваним позовом; поважних причин його пропуску останнім не наведено. За таких обставин заявлений позов підлягає залишенню без розгляду в порядку ч.ч.3 і 4 ст.123 КАС України.

Між тим, колегія суддів вважає наведені висновки суду першої інстанції помилковими та передчасними в частині правильності визначення строку звернення до суду із розглядуваним позовом (з огляду на характер триваючих правовідносин) та стосовно оцінки поважності причин пропуску строку, виходячи з наступного.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Реалізація порушеного чи оспорюваного права відбувається шляхом пред`явлення позову у формі позовної заяви до суду першої інстанції.

Процесуальна природа та призначення строків звернення до суду зумовлюють при вирішенні питання їх застосування до спірних правовідносин необхідність звертати увагу не лише на визначені в нормативних приписах відповідних статей загальні темпоральні характеристики умов реалізації права на судовий захист - строк звернення та момент обчислення його початку, але й природу спірних правовідносин щодо захисту прав, свобод та інтересів, у яких особа звертається до суду.

Визначення строку звернення до адміністративного суду в системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень в адміністративних справах) та інших осіб того, що зі спливом установленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії в часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Тобто встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.

Питання залишення позову без розгляду з підстав пропуску строку звернення до суду без поважних причин врегульовані діючим процесуальним законом.

Зокрема, відповідно до приписів ч.ч.1, 2 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч.3 ст.123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Оцінюючи наведені позивачем причини пропуску строку звернення до суду колегія суддів виходить з наступного.

При вирішенні питання про поновлення строку в межах кожної конкретної справи суд надає оцінку й оцінює в сукупності обставини, які слугували перешкодою для своєчасного звернення до суду:

тривалість пропущеного строку;

поведінку особи протягом цього строку;

учинені дії та чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду.

Згідно усталеної судової практики поважними причинами пропуску строку звернення до суду із позовом визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Як слідує з матеріалів справи, предметом спору у вказаній справі є відмова пенсійного органу у призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах, що була викладена у рішенні № 3 від 21.01.2019р.; визнання бездіяльності пенсійного органу протиправною та зобов`язання до вчинення дій, зокрема, зарахування до стажу роботи позивача відповідних періодів та призначення пенсії.

Так, рішенням № 3 від 21.01.2019р., прийнятим відділом з питань призначення пенсії № 27 Управління застосування пенсійного законодавства ГУ ПФ України у Львівській обл., позивачу ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії на пільгових умовах (а.с.27-30).

Доказів скерування вказаного рішення відповідачем на адресу позивача матеріали справи не містять.

Апеляційний суд зазначає, що відсутність у матеріалах справи відомостей про ознайомлення позивача із оскаржуваним документом унеможливлювало його оскарження до суду у встановлений законом строк, оскільки в такому разі неможливо встановити, чи були відомі позивачу мотиви відмови у призначенні пенсії.

Водночас, позивачем та його представником вживалися заходи для отримання копії спірного рішення.

Так, позивач з метою отримання копії відповідного рішення звертався із інформаційним запитом від 26.06.2019р. до відділу з питань призначення та перерахунку пенсії № 27 (м.Яворів) Управління застосування пенсійного законодавства ГУ ПФ України у Львівській обл., ГУ ПФ України у Львівській обл. та Адміністрації Президента України (а.с.97-98), у відповідь на який відділом з питань призначення та перерахунку пенсії № 27 (м.Яворів) Управління застосування пенсійного законодавства ГУ ПФ України у Львівській обл. позивачу було направлено лист № 127/03.28 від 02.07.2019р. та засвідчену копію рішення про відмову в призначенні пенсії (а.с.45).

В обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду з вказаним позовом позивач вказував на те, що посадовими особами ГУ ПФ України у Львівській обл. безпідставно було відмовлено його представнику в наданні для ознайомлення пенсійної справи, у зв`язку з чим ним вживалися заходи для досудового врегулювання спору, а саме 24.10.2019р. представник позивача звернувся до Львівської ОДА із заявою щодо неправомірної діяльності посадових осіб ГУ ПФ України у Львівській обл. та відділу з питань призначення та перерахунку пенсії № 27.

Також суд першої інстанції не врахував тої обставини, що позивач, серед іншого, ставив питання про зарахування до його стажу певних періодів роботи. При цьому, документи з Російської Федерації від ООО «МФЦ Полюс» для призначення пенсії позивачу надійшли в Новояворівський відділ обслуговування громадян (сервісний центр) управління обслуговування громадян ГУ ПФ України у Львівській обл. 28.03.2019р (а.с.47).

Отже, після прийняття вказаного рішення розглядувані правовідносини не припинялися.

Водночас, право особи ініціювати судовий контроль за правомірністю відмови в реалізації права на первинне призначення пенсії або правомірності призначення пенсії не може безпосередньо ставитися в залежність від строку, який минув з моменту відмови уповноваженого суб`єкта владних повноважень у реалізації особою конституційного права на соціальний захист.

Відтак, спірна ухвала суду від 21.10.2020р. про залишення позовної заяви без розгляду прийнята судом першої інстанції передчасно.

Стосовно застосування строків звернення до суду у вказаній категорії справ колегія суддів виходить з наступного.

В Конституції України закріплено, що людина визнається найвищою соціальною цінністю в Україні, яка є соціальною і правовою державою, в якій визнається і діє принцип верховенства права (ст.ст.1, 3 та 8).

Право на соціальний захист відноситься до основоположних прав і свобод, які гарантуються державною і, за жодних умов, не можуть бути скасовані, а їх обмеження не допускається, крім випадків, передбачених Конституцією України (ст.ст.22 та 64 Конституції України).

Застосовуючи строки у зазначеній сфері, потрібно розрізняти право особи на соціальний захист та право особи на судовий захист. Право на соціальний захист особи реалізується відповідним суб`єктом владних повноважень, як правило, органом пенсійного фонду за зверненням такої особи з проханням надати певний статус та здійснити відповідні виплати. У випадку, якщо особа вважає, що існує спір у публічно-правовій сфері стосовно реалізації її права на соціальний захист, зумовлений протиправними рішеннями, діями або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, така особа може звернутися до адміністративного суду з позовом, що буде уже способом реалізації права на судовий захист. Згідно з Конституцією України право особи на соціальний захист гарантується, в першу чергу, статтею 46, а право на судовий захист, зокрема, - статтями 55 та 124.

Строки у сфері соціального захисту застосовує відповідний суб`єкт владних повноважень або суд у випадку визнання рішення, дії чи бездіяльності відповідного суб`єкта протиправними та задоволення позову особи. У свою чергу, строк на звернення до суду застосовується виключно судом, як правило, на етапі прийняття рішення про відкриття провадження в адміністративній справі. Строк звернення до суду стосується виключно питання прийняття до розгляду або відмови у розгляді позовних вимог по суті, але не застосовується для прийняття рішення про задоволення чи не задоволення таких вимог, а також періоду протягом якого такі вимоги підлягають задоволенню.

У триваючих правовідносинах суб`єкт владних повноважень протягом певного проміжку часу ухиляється від виконання своїх зобов`язань (триваюча протиправна бездіяльність) або допускає протиправну поведінку (триваюча протиправна діяльність) по відношенню до фізичної або юридичної особи. Прикладом таких відносин є правовідносини, що виникають у сфері реалізації права громадян на соціальний захист (пенсійне забезпечення, виплата заробітної плати тощо).

Важливо, що предметом позову в категорії справ стосовно соціального захисту є дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, пов`язані з соціальними виплатами, які можуть бути регулярними, періодичними, одноразовими, обмеженими в часі платежами, а тому строк на соціальний захист та строки звернення до суду залежать також від виду відповідного платежу як форми соціального захисту з боку держави.

Відлік строків для звернення з метою реалізації права на соціальний захист розпочинається з моменту отримання відповідним суб`єктом владних повноважень заяви особи, до якої додано пакет необхідних документів. У свою чергу, відлік строків для звернення до суду (у випадку незгоди особи з відповідним рішенням, дією чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду зазначеної заяви) розпочинається з моменту коли особа дізналася або повинна була дізнатися про таке порушення своїх прав, крім випадків, якщо інше прямо не передбачено законом.

При застосуванні строків звернення до адміністративного суду у вказаній категорії справ слід виходити з того, що встановлені процесуальним законом строки та повернення (залишення без розгляду) позовної заяви на підставі їх пропуску не можуть слугувати меті відмови у захисті порушеного права, легалізації триваючого правопорушення, в першу чергу, з боку держави.

Системний аналіз чинного процесуального закону дає підстави дійти до висновку, що строкового обмеження стосовно виплати пенсії у визначеному законодавством розмірі за минулий час, яку особа не отримувала у зв`язку з протиправною відмовою у призначенні такої пенсії з вини відповідного суб`єкта владних повноважень, немає.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 25.05.2016р. у справі № 164/1904/14-ц, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 06.02.2019р. у справі № 522/2738/17, від 09.07.2019р. у справі № 676/1557/16-ц, від 24.12.2020р. у справі № 510/1286/16-а, у постановах Верховного Суду, зокрема, від 24.04.2018р. у справі № 646/6250/17, від 30.10.2018р. у справі № 493/1867/17, від 22.01.2019р. у справі № 201/9987/17(2-а/201/304/2017) та від 22.11.2019р. у справі № 1140/3136/18.

Окрім цього, інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого публічно-правові відносини можуть вважатися спірними. Тому, якщо протягом законодавчо встановлено строку особа не звернулася до суду за вирішенням спору, відповідні відносини набувають ознаки стабільності.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами. Поняття «особа повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Оцінюючи в сукупності вищевикладене, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що за сукупності наведених умов в суду першої інстанції не було достатніх і належних підстав для залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду на підставі ч.ч.3, 4 ст.123, п.8 ч.1 ст.240 КАС України, а тому оскаржувана ухвала суду є необґрунтованою, а відтак не відповідає вимогам закону, через що підлягає скасуванню.

Додатково колегія суддів звертає увагу на те, що правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру, перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи (рішення Європейського Суду з прав людини «Іліан проти Туреччини»).

Відповідно до ч.1 ст.8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права.

Оцінюючи дійсні обставини справи, що перешкоджали здійсненню процесуального права на звернення до суду, а також обставини, на які позивач посилається як на поважні, суд першої інстанції повинен надати оцінку та провести об`єктивний аналіз всіх наведених у позові доводів та обставин справи, що дозволить дати відповідь на питання про те, чи позивач за встановлених обставин мав дійсну можливість своєчасно реалізувати своє право на звернення до суду.

Окрім цього, залишення позовної заяви без розгляду в даному випадку суперечить завданню адміністративного судочинства та не відповідає конституційним принципам щодо гарантованого судового захисту прав, а також доступу до правосуддя, закладеного Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституція України, як Закон прямої дії, має найвищу юридичну силу, а офіційне тлумачення конституційних положень здійснюється Конституційним Судом України, який у цілій низці своїх рішень висловив правову позицію щодо права на оскарження судових рішень та доступу до правосуддя, згідно з якою кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку; суд не може відмовити у правосудді, якщо особа вважає, що її права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод; відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке, згідно зі ст.64 Конституції України, не може бути обмежене (п.п.1, 2 резолютивної частини Рішення № 9-зп від 25.12.1997р., абз.7 п.3 мотивувальної частини Рішення № 11-рп/2012 від 25.04.2012р.).

Крім цього, у низці рішень Європейського суду з прав людини, юрисдикцію якого в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежено державою, лише якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті права.

У справі «Bellet v. France», Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Враховуючи зазначені положення законодавства апеляційний суд вважає, що залишення позовної заяви без розгляду в даному випадку призведе до порушення права позивача, визначеного Конституцією України, на доступ до правосуддя.

Згідно ч.3 ст.312 КАС України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

З огляду на викладене, враховуючи приписи п.п.1, 4 ч.1 ст.320 КАС України, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що оскаржувана ухвала суду підлягає скасуванню, як винесена за неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, із порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного залишення позовної заяви без розгляду, із направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Оскільки вимоги апелянта сформульовані в інший спосіб, ніж передбачені нормами ст.ст.312, 315 КАС України повноваження апеляційного суду за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції, тому апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Питання відшкодування апелянту понесених судових витрат у вигляді сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги підлягає вирішенню згідно ст.139 КАС України судом першої інстанції за результатами кінцевого вирішення розглядуваного спору по суті.

Керуючись ст.139, ч.3 ст.243, ст.ст.310, 312, п.п.1, 4 ч.1 ст.320, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Осовського Валерія Михайловича, діючого на підставі довіреності від імені та в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 21.10.2020р. про залишення позовної заяви без розгляду в адміністративній справі № 380/5166/20 - скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді В. З. Улицький
С. М. Кузьмич
Дата складення повного тексту судового рішення: 27.01.2021р.