Справа № 826/23062/15
Суддя: Усенко Є.А.
Дата ухвалення: 2021-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2021 року

м. Київ

справа № 826/23062/15

адміністративне провадження № К/9901/31581/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Усенко Є.А.,

суддів: Гімона М.М., Гусака М.Б.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЖОК." до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, касаційне провадження у якій відкрито за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ЖОК." на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 28.03.2017 (головуючий суддя Губська Л.В., судді Вівдиченко Т.Р., Желтобрюх І.Л.),

У С Т А Н О В И В :

У жовтні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ЖОК." (далі - позивач, Товариство, ТОВ "ЖОК.") звернулося до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві (далі - відповідач, ДПІ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень:

від 28.05.2015 № - про збільшення Товариству суми грошового зобов`язання з податку на прибуток на 3' 462' 703,00 грн, в тому числі: за основним платежем - 2' 770' 162,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 692' 541,00грн;

від 28.05.2015 № - про збільшення Товариству грошового зобов`язання з податку на додану вартість (далі - ПДВ) на 5' 002' 233,00 грн, в тому числі: за основним платежем - 3' 334' 822,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 1' 667' 411,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані доводами Товариства, що висновки податкової перевірки, викладені в акті від 21.05.2015 №39/26-55-22-10/39105605, на підставі якого були прийняті зазначені податкові повідомлення-рішення, не відповідають дійсним обставинам.

Позивач стверджував, що правомірно сформував дані бухгалтерського та податкового обліку у вересні 2014 року за наслідками господарських операцій із ТОВ ''Атлант Євротрейд'', ТОВ ''Бедфорд'', ТОВ ''Евада Інвест'', ТОВ ''Клірфілд'', ТОВ ''Успіх ЮА'', ТОВ ''Компанія Омега Люкс'', ТОВ ''Артрауд'', ТОВ ''Еколайн-СТ'', ТОВ ''Сіфорд'', оскільки ці дані підтверджені належним чином оформленими первинними документами, що містять необхідні для цілей оподаткування відомості, договори із вказаними контрагентами недійсними не визнавалися, та контролюючим органом не доведено, що позивач задіяний в протиправній діяльності або був обізнаний щодо такої діяльності своїх контрагентів.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 25.04.2016 (суддя Кобилянський К.М. ) адміністративний позов задоволено: визнані протиправними та скасовані податкові повідомлення-рішення від 28.05.2015 №, №.

Зазначене судове рішення обґрунтовано висновком про реальність господарських операцій позивача із ТОВ ''Атлант Євротрейд'', ТОВ ''Бедфорд'', ТОВ ''Евада Інвест'', ТОВ ''Клірфілд'', ТОВ ''Успіх ЮА'', ТОВ ''Компанія Омега Люкс'', ТОВ ''Артрауд'', ТОВ ''Еколайн-СТ'', ТОВ ''Сіфорд'' у період, охоплений перевіркою (з 01.09.2014 по 30.09.2014). Згідно з висновком суду факт господарських операцій підтверджується договорами із зазначеними контрагентами, податковими накладними та первинними документами (замовлення на матеріали, рахунки-фактури, видаткові накладні, товарно -транспортні накладні (далі - ТТН), банківські виписки), господарські операції відображені у бухгалтерському обліку. Суд також зазначив, що чинне законодавство не ставить податкові зобов`язання одного платника податків у залежність від виконання зобов`язань іншого, недотримання податкової дисципліни контрагентом не є підставою для виключення з податкового обліку сум витрат та податкового кредиту з ПДВ.

Київським апеляційним адміністративним судом постановою від 28.03.2017 постанову суду першої інстанції скасовано, в позові відмовлено повністю з підстав безтоварності операцій з поставок між позивачем та його контрагентами.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що операції з постачання товарів між позивачем і ТОВ ''Атлант Євротрейд'', ТОВ ''Бедфорд'', ТОВ ''Евада Інвест'', ТОВ ''Клірфілд'', ТОВ ''Успіх ЮА'', ТОВ ''Компанія Омега Люкс'', ТОВ ''Артрауд'', ТОВ ''Еколайн-СТ'', ТОВ ''Сіфорд'' не відбулися. При оцінці наданих позивачем облікових документів апеляційний суд не визнав їх доказами постачання товарів, взявши до уваги: недостовірність наведену в ТТН інформації щодо вантажопідйомності транспортних засобів, якими перевозився товар; пяснення експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Юрченка О.О. , який в суді підтвердив, що перевезення транспортним засобом вантажу, що перевищує його вантажопідйомність, заявлену виробником, у 5 разів, є неможливим; відсутність у позивача довіреностей, на які є посилання в ТТН, журналу реєстрації довіреностей, актів приймання товару та доказів подальшого використання придбаних матеріалів.

ТОВ "ЖОК." подало касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 28.03.2017 у цій справі.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржувану постанову та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Обґрунтовуючи вимоги касаційної скарги, позивач зазначає, що суд апеляційної інстанції взяв лише до уваги доводи відповідача про безтоварність операцій та пояснення експерта, надані ж Товариством докази на підтвердження реальності операцій враховані не були.

Відповідач не реалізував право надати відзив на касаційну скаргу.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 23.05.2017 відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ТОВ "ЖОК.".

Відповідно до пункту 4 частини першої Розділу VІІ ''Перехідні положення'' Кодексу адміністративного судочинства України (КАС) в редакції Закону України ''Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів'' від 03.10.2017 №2147-VIII матеріали касаційної скарги з Вищого адміністративного суду України передано до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача ОСОБА_3., суддів Бившевої Л.І., Хохуляка В.В. прийняв до провадження матеріали касаційної скарги ТОВ "ЖОК" на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 28.03.2017 у цій справі.

На підставі розпорядження в.о. заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 19.11.2020 №2248/0/78-20 у зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_3 у відставку здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи №826/23062/15 між суддями, про що складено протокол від 24.11.2020.

Для розгляду справи №826/23062/15 визначено новий склад колегії суддів: суддя-доповідач Усенко Є.А., судді Гімон М.М., Гусак М.Б.

Касаційний перегляд справи здійснено в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України ''Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ'' від 15.01.2020 №460-ІХ, відповідно до пункту 2 розділу ІІ цього Закону.

Верховний Суд перевірив обґрунтованість наведених у касаційній скарзі доводів, правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права та дійшов висновку, що касаційна скарга ТОВ "ЖОК." задоволенню не підлягає з таких підстав..

Суди попередніх інстанцій встановили, що фактичною підставою для збільшення ТОВ "ЖОК" сум грошового зобов`язання з ПДВ та з податку на прибуток згідно з податковими повідомленнями-рішеннями, з приводу правомірності яких виник спір, слугували висновки контролюючого органу, викладені в акті перевірки "Про результати виїзної позапланової документальної перевірки ТОВ ''ЖОК'' з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійснені фінансово-господарських взаємовідносин з ТОВ ''Атлант Євротрейд'', ТОВ ''Бедфорд'', ТОВ ''Евада Інвест'', ТОВ ''Клірфілд'', ТОВ ''Успіх ЮА'', ТОВ ''Компанія Омега Люкс'', ТОВ ''Артрауд'', ТОВ ''Еколайн-СТ'', ТОВ ''Сіфорд'' за період з 01.09.2014 по 30.09.2014'' (далі - акт перевірки).

Згідно з висновками, викладеними в акті перевірки, Товариство порушило норми, зокрема, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139, пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198, пункту 200.1 статті 200, пунктів 201.4, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України (далі - ПК), а саме: занизило податкові зобов`язання із ПДВ за вересень 2014 року на 3' 334' 822,00 та з податку на прибуток за 2014 рік на 2' 770' 162,00 грн внаслідок неправомірного збільшення суми податкового кредиту за податковими накладними, виписаними вищевказаними контрагентами, та суми витрат, що відповідає витратам з придбання товарів у зазначених постачальників (16' 674' 112,00 грн).

Такі висновки податкового органу вмотивовані тим, що операції ТОВ ''ЖОК.'' із придбання товарів (запасні частини, мастила, інші комплектуючі для будівельної техніки) у ТОВ ''Атлант Євротрейд'', ТОВ ''Бедфорд'', ТОВ ''Евада Інвест'', ТОВ ''Клірфілд'', ТОВ ''Успіх ЮА'', ТОВ ''Компанія Омега Люкс'', ТОВ ''Артрауд'', ТОВ ''Еколайн-СТ'', ТОВ ''Сіфорд'' мають безтоварний характер, оскільки один або водночас декілька контрагентів, в тому числі у ланцюгу постачання, не декларують та/або не сплачують суми податкових зобов`язань, постачальники товарів не мають необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької діяльності (виробничих потужностей, складських приміщень, транспортних засобів тощо, а також трудових ресурсів), відсутні за місцезнаходженням, видані цим контрагентам свідоцтва платника ПДВ анульовані, джерело походження реалізованих позивачу товарів не встановлено. Перелічені контрагенти мають спільні ознаки, які характеризують їх діяльність як фіктивну.

Відповідно до пункту 44.1. статті 44 ПК для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України ''Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні'' від 16.07.1999 №996-ХIV (далі - Закон №996-ХIV).

Відповідно до статті 1 Закону №996-XIV первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

За змістом цієї норми обов`язковими для первинного документу є такі ознаки: він має містити відомості про господарську операцію; він підтверджує (фіксує) факт операції.

У свою чергу, господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства (стаття 1 цього ж Закону).

Згідно із частинами першою та другою статті 9 Закону №996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити, перелік яких визначений у цій нормі.

Підпунктом 14.1.36. пункту 14.1 статті 14 ПК визначено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно з положеннями пункту 138.1 статті 138 ПК (в редакції до внесення змін Законом України від 17.07.2015 №652-УІІІ, який набрав чинності з 13.08.2015) витрати, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Відповідно до положень абзацу першого підпункту 139.1.9. пункту 139.1. статті 139 ПК (в редакції до внесення змін Законом України від 17.07.2015 №652-УІІІ) не враховуються при визначенні оподатковуваного прибутку витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Нормами абзаців 1-3 пункту 198.3. статті 198 ПК передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (підпункт 198.6. статті 198 ПК).

Отже, господарські операції як підстава для декларування сум податкового кредиту та витрат мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними документами. Сума ПДВ для включення до податкового кредиту повинна бути підтверджена, крім того, податковою накладною, виписаною постачальником на операцію з постачання товару (послуг) і зареєстрованою в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Визначальною ознакою господарської операції взагалі, і для цілей податкового обліку зокрема, є те, що вона спричиняє реальні зміни майнового стану платника податків.

Формування фінансових показників, які враховуються при визначені оподатковуваного прибутку підприємства, а також податкового кредиту для цілей визначення суми податкових зобов`язань з ПДВ повинно здійснюватися тільки щодо фактично здійснених господарських операцій, підтверджених належним чином оформленими первинними документами та іншими обліковими документами, складання яких для оформлення операцій певного виду передбачено правовими нормами. При цьому презюмується, що такі документи є достовірними, а зафіксована в них інформація розкриває справжній зміст господарської операції, свідчить про її економічну вигоду (виправданість, ризик). Якщо певна господарська операція не відбулася або її зміст інший, ніж той, стосовно якого складені документи, підстави для відтворення фінансових показників операції в податковому обліку відсутні (в разі якщо документи складені ''про людське око'') або ж операція відтворюється відповідно до її дійсного змісту, що відповідає принципу превалювання сутності над формою, згідно з яким операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми (стаття 4 Закону №996-ХIV).

Якщо господарська операція фактично не відбулася, первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності та не можуть бути підставою для збільшення в податковому обліку сум витрат та (чи) податкового кредиту.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції визнав достатніми доказами поставок товарів ТОВ ''Атлант Євротрейд'', ТОВ ''Бедфорд'', ТОВ ''Евада Інвест'', ТОВ ''Клірфілд'', ТОВ ''Успіх ЮА'', ТОВ ''Компанія Омега Люкс'', ТОВ ''Артрауд'', ТОВ ''Еколайн-СТ'', ТОВ ''Сіфорд'' на адресу позивача договори поставки від 01.09.2014 №АТ01/09/14, від 01.09.2014 №БД01/09/14, від 01.09.2014 №ЕВ01/09/14, від 01.09.2014 №КЛ01/09/14, від 01.09.2014 №ОЛ01/09/14, від 01.09.2014 №АР01/09/14, від 01.09.2014 №ЕК01/09/14, від 01.09.2014 №СФ01/09/14, замовлення на матеріали, рахунки - фактури, видаткові та податкові накладні, ТТН, виписані від імені вказаних суб`єктів підприємницької діяльності.

На відміну від суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції при оцінці зазначених документів взяв до уваги, що згідно з товарно-транспортними накладними від 29.09.2014 №АР 210, від 26.09.2014 №ЕВ 1901, від 26.09.2014 №ЕВ 1902 та від 26.09.2014 №ЕВ 1903 перевезення вантажів вагою 1 тонна 200 кілограм (вантажовідправник - ТОВ ''Артраунд''), вагою 2 тонни 400 кілограм, 2 тонни 300 кілограм та 1 тонна 600 кг (вантажовідправник - ТОВ ''Евада Інвест'') здійснювалося автомобілем ЗАЗ 110557; згідно з ТТН від 26.09.2014 №БД 1901 перевезення вантажу вагою 5 тонн (вантажовідправник - ТОВ ''Бедфорд'') - автомобілем FOTON BJ 1043. Разом з тим, технічно допустима вантажопідйомність автомобілів цих марок лише 420 кг та 1500 кг відповідно. Використання причепів під час перевезення вантажу в ТТН не зафіксовано. Крім того, у видаткових накладних, які виписані на відпуск товарів від імені зазначених постачальників, у графі ''всього на суму'' ціна товару виражена в рублях, а не в гривні, яка є єдиним платіжним засобом на території України. Також, в усіх наданих позивачем ТТН, копії яких долучені до матеріалів справи, в графі ''відпуск за довіреністю вантажоодержувача'' значиться серія та номер довіреності, виданої ТОВ ''ЖОК.'', проте доказів видачі відповідним особам довіреностей на отримання товарно-матеріальних цінностей, з урахуванням вимог Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 16.05.1996 №99 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 12.06.1996 за №293/1318), Товариство в суді не надало. Позивачем не були надані також акти приймання продукції за кількістю та якістю, сертифікати на товар, довіреності, журнали реєстрації довіреностей на отримання товару або інші супровідні документи, докази подальшої реалізації придбаних товарів або використання їх у виробничому процесі.

Крім того, суд апеляційної інстанції залучив до розгляду справи судового експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Юрченка О.О., який в суді підтвердив, що перевезення транспортним засобом вантажу, що перевищує його вантажопідйомність, заявлену виробником, у 5 разів, технічно неможливо.

Надання контролюючому органу належним чином оформлених документів, передбачених правовими нормами, з метою одержання податкова вигоди є підставною для її одержання, якщо контролюючий орган не встановив і не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні, суперечливі або ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.

Про необґрунтованість податкової вигоди можуть свідчити підтверджені доказами доводи контролюючого органу, зокрема про наявність таких обставини, як: неможливість реального здійснення операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності; відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, господарської діяльності у зв`язку з відсутності управлінського або технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів; облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов`язані з виникненням податкової вигоди, якщо для цього виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій; здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку; відсутність документів обліку.

Такий висновок щодо оцінки документів, наданих платником податків на підтвердження даних податкового обліку, зробив Верховний Суд України в постанові від 27.03.2012 у адміністративній справі за позовом ПП "Ангара" до ДПІ у Печерському районі м. Києва, Головного управління Державного казначейства України в м. Києві, за участю прокурора м. Києва про скасування податкового повідомлення-рішення та здійснення відшкодування податку на додану вартість. Цей висновок в силу норм частини п`ятої статті 242, підпункту 8 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України підлягає врахуванню судом при застосуванні норм права до подібних правовідносин. Відступу від такої правової позиції Велика Палата Верховного Суду не зробила.

Обов`язковою умовою для визнання документів доказом у адміністративній справі відповідно до вимог статті 75 Кодексу адміністративного судочинства України є їх достовірність. Якщо документи складені від імені суб`єкта підприємницької діяльності (юридичної особи), створеного з метою фіктивного підприємництва, вони не можуть бути підставою бухгалтерського та/чи податкового обліку, оскільки статус нелегального підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю. Відповідно, вчинені під час здійснення нелегальної діяльності операції не можуть бути легалізовані, а їх відображення у бухгалтерському та податковому обліках не може надавати встановлені законом податкові вигоди.

Верховний Суд України неодноразово висловлювався щодо такого правозастосування у подібних правовідносинах, зокрема у постановах від 05.03.2012 у справі №21-421а11, від 22.11.2016 у справі №826/11397/14, від 24.05.2016 у справі №21-5332а15, від 14.06.2016 у справі №21-1318а16, від 22.11.2016 у справі №21-2430а16.

Висновок Верховного Суду України полягає у тому, що надання платником податків податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, окрім як якщо податковий орган не довів, що відомості, які містяться в документах, є недостовірними. Такої ж правової позиції дотримується і Верховний Суд в ряді постанов, зокрема в постановах від 26.02.2020 у справі №826/1308/18, від 28.10.2019 у справі №280/5058/18.

На підставі оцінки доказів у їх сукупності, яка відповідає правилам оцінки доказів, встановленим статтею 90 КАС, суд апеляційної інстанцій зробив обґрунтований висновок, що відповідач довів, що відомості, які містяться в наданих позивачем первинних документах щодо операцій з придбання товарів у ТОВ ''Атлант Євротрейд'', ТОВ ''Бедфорд'', ТОВ ''Евада Інвест'', ТОВ ''Клірфілд'', ТОВ ''Успіх ЮА'', ТОВ ''Компанія Омега Люкс'', ТОВ ''Артрауд'', ТОВ ''Еколайн-СТ'', ТОВ ''Сіфорд'', є недостовірними. Позивач не спростував надані відповідачем докази щодо безтоварності зазначених операцій.

Обставини щодо операцій з поставки, за якими позивач задекларував суми податкового кредиту та витрат, які суд першої інстанції вважав встановленими, правильно визнані судом апеляційної інстанції недоведеними, у зв`язку з чим у апеляційного суду встановлені частиною першою та другою статті 317 КАС підстави для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні позову.

Доводи Товариства в касаційній скарзі не спростовують правильність висновку суду апеляційної інстанцій, оскільки фактично стосуються правильності оцінки судом апеляційної інстанцій доказів у справі і встановлення на підставі цієї оцінки обставин у справі. Водночас, згідно з частиною другою статті 341 КАС вирішення питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, додаткова перевірка доказів знаходяться поза межами касаційного перегляду справи.

Ухвалене у справі судове рішення суду апеляційної інстанції відповідає вимогам частин першої - третьої статті 242 КАС щодо законності і обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 350 КАС суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 343, 349, 350, 355, 356, 359 КАС, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЖОК." залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 28.03.2017 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

СуддіЄ.А. Усенко М.М. Гімон М.Б. Гусак