Справа № 200/5480/20-а
Суддя: Блохін Анатолій Андрійович
Дата ухвалення: 2021-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2021 року справа №200/5480/20-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Блохіна А.А., суддів: Гайдар А.В., Сіваченко І.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 04 серпня 2020 року (повне судове рішення складено 04 серпня 2020 року у м. Слов`янськ) у справі № 200/5480/20-а (суддя в І інстанції Грищенко Є.І.) за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

УСТАНОВИВ:

10 червня 2020 року ОСОБА_1 (далі позивачка) звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради (далі відповідач, управління) про: - визнання протиправним та скасування рішення про припинення виплати субсидії з 01 жовтня 2018 року та повернення надмірно виплачених коштів в сумі 28 690,70 грн., яке оформлене повідомленням про необхідність повернення надмірно виплачених коштів житлової субсидії на особові рахунки та у готівковій формі № 1159 від 18.12.2019 р.; - зобов`язання відновити призначену житлову субсидію за період з 01 жовтня 2018 року по теперішній час.

В обґрунтування позову зазначено, що 11 листопада 2019 року позивачка повідомила відповідача про зміну складу сім`ї та надала довідку про склад сім`ї, видану паспортистом Біленівської селищної ради м. Краматорська. У зв`язку зі зміною зареєстрованих у житловому будинку приміщенні (будинку) членів домогосподарства, 29 листопада 2019 року позивачка надала відповідачу заяву та декларацію про доходи задля призначення субсидії з листопада 2019 року. Однак, згідно відповіді управління, житлову субсидію вже було автоматично призначено позивачці з травня 2018 року по квітень 2019 року та з травня 2019 року по квітень 2020 року. У зазначеному листі також вказано, що 04 вересня 2018 року за адресою місця реєстрації позивачки відбулись зміни у складі сім`ї, а саме знято з реєстрації її онука, а отже посилаючись на норми Положення про порядок призначення та надання населенню субсидії, затвердженого постановою КМУ від 21.10.1995 р. № 848 Про спрощення порядку надання населенню субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива, згідно рішення міської ради, з листопада 2019 року позивачці припинено надання субсидії. Крім того, згідно вказаного листа кошти у розмірі 28 690, 70 грн. вважаються як надмірно перераховані, а також 10 січня 2020 року комісією було прийнято рішення відмовити у призначенні субсидії з листопада 2019 року через переплату житлової субсидії за попередні періоди.

Позивач вважає рішення управління про припинення виплати субсидії з 01 жовтня 2018 року та повернення надмірно виплачених коштів протиправним, оскільки про зняття онука з реєстрації їй стало відомо від паспортистки лише 08 листопада 2019 року, а вже 11 листопада 2019 року позивачка повідомила відповідача про зміну у складі сім`ї. Крім того, на момент призначення позивачці субсидії відповідач не здійснив перевірку наданих нею декларації відомостей.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 04 серпня 2020 року у справі № 200/5408/20-а відмовлено у задоволенні позовних вимог. Не погодившись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування наведені доводи, аналогічні тим, якими була мотивована позовна заява. У відзиві на апеляційну скаргу відповідачем висловлено згоду з висновками місцевого суду та прохання залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін. Справа розглянута у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, задовольнити, з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено наступне.

Позивачка ОСОБА_1 , громадянка України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 . Позивачка є особою з інвалідністю другої групи, що підтверджується довідкою № 585943.

02 лютого 2018 року позивачка звернулась до управління із заявою про призначення житлової субсидії, подала декларацію про доходи і витрати осіб, які звернулись за призначенням житлової субсидії та надала довідку щодо реєстрації місця проживання осіб № 103 від 09.01.2018 р. відповідно до якої за адресою: АДРЕСА_1 станом на 09 січня 2018 року зареєстровані 5 осіб. (а.с. 43-44)

Рішенням управління від 02 березня 2018 року позивачці було призначено субсидію з лютого 2018 року по квітень 2018 року включно у розмірі 4168,95 грн.

Рішеннями управління позивачці було призначено субсидую на виплатні періоди з травня 2018 року по вересень 2018 року, з жовтня 2018 року по квітень 2019 року та з жовтня 2019 року по квітень 2020 року.

Виконавчим комітетом Біленківскої селищної ради позивачці було видано довідку про зняття з реєстрації місця проживання особи № 6024 від 27.11.2019 р., відповідно до якої з 04 вересня 2018 року ОСОБА_2 знято з реєстрації за адресою АДРЕСА_1 . (а.с.35)

На підставі рішення Комісії № 87 від 20 листопада 2019 року, рішенням управління від 21 листопада 2019 року житлову субсидію, призначену на період з 01 листопада 2019 року по 30 квітня 2020 року відмінено з листопада 2019 року. (а.с. 33)

29 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернулась до управління із заявою про призначення субсидії та надала декларацію про доходи осіб, які звернулись за призначенням житлової субсидії. (а.с. 28-29)

Відповідно до акту проведення перевірки правильності та повноти інформації, що надається заявникам для призначення житлових субсидій №1159 від 18 грудня 2019 року, на підставі висновків проведеної згідно рішення комісії № 87 від 20 листопада 2019 року заявник своєчасно не повідомив зміну у складі домогосподарства та не надав нові заяви та декларацію. Внаслідок зазначеного були надмірно виплачені кошти в сумі 28 690,70 грн. Зазначено суму необхідно стягнути з заявника. (а.с. 30)

18 грудня 2019 року відповідачем було сформовано повідомлення №1159 про необхідність повернення надмірно виплачених коштів житлової субсидії на особові рахунки та у готівковій формі. Відповідно до зазначеного повідомлення субсидію за період з 01 жовтня 2018 року по 31 січня 2019 року у розмірі 15762, 35 грн. знято з особових рахунків отримувача, за період з 01 лютого 2019 року по 30 вересня 2019 року у готівковій формі та за період з 01 жовтня 2019 року по 31 жовтня 2019 року у готівковій формі.

На підставі рішення Комісії № 2 від 10 січня 2020 року рішенням управління від 14 січня 2020 року позивачці відмовлено у призначенні субсидії з 01 листопада 2019 року. (а.с. 26)

Відмовляючи у задоволені позову суд першої інстанції зазначив, що рішення про припинення виплати субсидії та повернення надмірно виплачених коштів прийнято відповідно до вимог законодавства.

З зазначеним висновком суду не погоджується колегія суддів з огляду на наступне.

Згідно із частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини які склалися між сторонами регулюються

Механізм використання коштів, передбачених у державному бюджеті Мінсоцполітики для виплати пільг і житлових субсидій громадянам на оплату житлово-комунальних послуг у грошовій формі, умови призначення та порядок надання громадянам таких житлових субсидій визначаються Положенням про порядок призначення житлових субсидій, що затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 1995 року №848 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 14 серпня 2019 р. № 807) (далі Положення № 848). Згідно з пунктом 3 Положення призначення житлових субсидій та контроль за їх цільовим використанням здійснюється структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у мм. Києві і Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх створення) рад (далі - структурні підрозділи з питань соціального захисту населення).

Відповідно до пункту 78 Положення № 848 після закінчення строку отримання житлової субсидії структурні підрозділи з питань соціального захисту населення самостійно здійснюють призначення житлової субсидії на наступний період для домогосподарств, які отримували житлову субсидію у попередньому періоді, крім домогосподарств:

у складі яких є особи, зазначені у підпункті 3 пункту 14 цього Положення (за винятком осіб, зазначених в абзацах шостому та сьомому підпункту 3 пункту 14 цього Положення);

у складі яких є внутрішньо переміщені особи;

у складі яких кількість фактично проживаючих зареєстрованих осіб менша, ніж кількість зареєстрованих осіб;

які звертаються за призначенням житлової субсидії на придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива;

які орендують житлове приміщення для проживання і звертаються за житловою субсидією на оплату житлово-комунальних послуг.

Пунктом 79 визначено, що структурні підрозділи з питань соціального захисту населення без звернення громадян збирають необхідну інформацію у порядку, передбаченому пунктами 50 - 59 цього Положення, і протягом 10 днів після отримання зазначеної інформації приймають рішення про призначення, непризначення, відмову в призначенні житлової субсидії або подання документів на розгляд комісії та інформують про прийняте рішення громадян у порядку, визначеному пунктами 61 - 63 цього Положення.

Рішення про призначення (відмову в призначенні) житлових субсидій на понаднормову площу житла приймається комісією на підставі акта обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства і переглядається у разі зміни складу осіб, зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку), складу сім`ї члена домогосподарства, працевлаштування таких осіб або виникнення у них інших джерел доходів (п. 10 Положення).

Для цього структурні підрозділи з питань соціального захисту населення без звернення громадян збирають необхідну інформацію у порядку, передбаченому пунктом 14 цього Положення, і протягом 10 днів після отримання зазначеної інформації приймають рішення про призначення (відмову в призначенні) житлової субсидії та інформують про прийняте рішення громадян у порядку, визначеному пунктом 14 цього Положення.

Пунктом 90 Положення № 848 визначено, що громадянин, якому призначено житлову субсидію, зобов`язаний протягом 30 календарних днів поінформувати структурний підрозділ з питань соціального захисту населення про виникнення обставин, зокрема щодо:

зміни складу зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) членів домогосподарств, зазначених в абзацах третьому, четвертому і шостому пункту 78 цього Положення;

зміни соціального статусу членів домогосподарства;

зміни у складі сім`ї члена домогосподарства;

зміни переліку отримуваних житлово-комунальних послуг, умов їх надання;

зміни переліку витрат на управління багатоквартирним будинком;

зміни управителя, виконавця комунальних послуг, створення об`єднання;

настання умов, зазначених у підпунктах 2 і 4 пункту 14 цього Положення.

У разі зміни складу зареєстрованих (фактично проживаючих) у житловому приміщенні (будинку) осіб, складу сім`ї члена домогосподарства, переліку отримуваних житлово-комунальних послуг, умов їх надання подаються нові заява та декларація.

Суд зазначає, що позивач отримує субсидію з лютого 2018 року. Також судом установлено, що з вересня 2018 року стала зміни складу зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) членів домогосподарств, ОСОБА_2 знято з реєстрації за адресою АДРЕСА_1 . Ці обставини не заперечуються сторонами.

Пунктом 119 Положення № 848 визначено, що за рішенням комісії надання раніше призначеної житлової субсидії припиняється за поданням структурного підрозділу з питань соціального захисту населення, управителів, об`єднання, виконавців комунальних послуг у разі, коли:

домогосподарству припинено надання житлово-комунальної послуги (послуг) внаслідок того, що громадянин має заборгованість за житлово-комунальні послуги;

громадянин не виконує зобов`язання за договором про реструктуризацію заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг;

у заяві та/або декларації громадянин зазначив недостовірні дані, що вплинуло на встановлення права на житлову субсидію або визначення її розміру на суму, яка перевищує 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на день призначення житлової субсидії;

громадянин не повідомив структурному підрозділу з питань соціального захисту населення про обставини, зазначені у пункті 90 цього Положення, протягом 30 календарних днів з дня їх виникнення;

під час вибіркового обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства державним соціальним інспектором виявлено ознаки порушення норм законодавства щодо призначення житлової субсидії, які вплинули на право призначення житлової субсидії або визначення її розміру на суму, яка перевищує 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на день призначення житлової субсидії;

виникнення обставин, зазначених у пункті 18 цього Положення.

У випадках, зазначених в абзацах четвертому - сьомому пункту 119 цього Положення, на вимогу структурного підрозділу з питань соціального захисту населення, який призначив житлову субсидію, сума надміру перерахованої (виплаченої) житлової субсидії повертається громадянином, а сума житлової субсидії, яка надавалася не у грошовій формі, повертається управителем, об`єднанням, виконавцем комунальних послуг шляхом зняття відповідних сум з особових рахунків отримувачів субсидії. У разі призначення житлової субсидії громадянину на наступний період структурний підрозділ з питань соціального захисту населення може утримувати суму надміру виплаченої житлової субсидії під час виплати щомісячних сум субсидій шляхом їх зменшення не більш як 20 відсотків.

Аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку про те, що поверненню підлягає саме надміру перерахована (виплачена) житлова субсидія.

Суд зазначає, що факт зняття з реєстрації ОСОБА_2 у вересні 2018 року не дає беззаперечних підстав вважати, що у складі сім`ї позивача відбулись суттєві зміни та ця обставина мала негативний вплив на розмір виплаченої на користь позивача та призначеної позивачу субсидії, та по суті змінився майновий стан позивача.

Також слід зазначити, що відповідач як суб`єкт владних повноважень та на якого покладено обов`язок призначення житлових субсидій та контролю за їх цільовим використанням, в період часу з часу призначення субсидії у березні 2018 року по 20 листопад 2019 року не виконав вказаний прямий свій обов`язок, передбачений пунктом 3 Положення в редакції затвердженої постановою Кабінету Міністрів України № 329.

Разом з тим, структурні підрозділи з питань соціального захисту населення мають право робити запити та безоплатно отримувати у строк до 10 календарних днів від інших підприємств, установ і організацій інформацію, необхідну для призначення житлових субсидій та проведення перевірок достовірності даних, отриманих від осіб, які звертаються за їх призначенням. Для забезпечення об`єктивного, неупередженого і всебічного розгляду комісією справи по суті структурний підрозділ з питань соціального захисту населення може запропонувати заявнику подати додаткові документи, які не передбачені цим Положенням, але необхідні для прийняття рішення (п. 14 Положення).

Як вбачається з матеріалів справи, Управлінням праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради не надано суду доказів, що в період з березня 2018 року по 20 листопада 2019 року Управлінням було вжито певних заходів задля виконання покладених на нього обов`язків. Також суд зазначає, що Управління не скористалось власними правами, які визначені п. 14 Положення. А навпаки продовжувало в автоматичному режимі призначати та виплачувати позивачу субсидію, що підтверджується наявною в матеріалах справи щодо призначення та виплати субсидії ОСОБА_1 довідки виконавчого комітету Біленківскої селищної ради від 11.06.2019 відповідно до якої убачається зміна складу зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) членів домогосподарств, а саме відсутність ОСОБА_2 . Вищезазначене свідчить про те, що ще у червні 2019 року відповідачу було відомо про зміну складу зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) членів домогосподарств позивача, але рішення Комісії № 87 прийнято лише 20 листопада 2019 року.

Враховуючи викладене, станом на момент призначення позивачу житлової субсидії в автоматичному порядку з 01 травня 2018 року по 30 квітня 2019 року та з 01 травня 2019 року по 30 квітня 2020 року відповідач не здійснив перевірку, наданих позивачем в декларації відомостей, призначивши їй субсидію без перевірки соціального статусу позивача, зокрема кількості осіб зареєстрованих в приміщенні тощо, та призначав субсидію позивачу в автоматичному режимі.

Вказані обставини не були враховані суб`єктом владних повноважень, що призвело до порушення права позивача на отримання житлової субсидії в період з 01 жовтня 2018 року по 31 жовтень 2019 року включно.

Стаття 22 Загальної декларації прав людини, стаття 9 Міжнародного пакту про економічні, соціальні та культурні права, стаття 23 Європейської соціальної хартії (переглянутої) закріплюють право особи на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Статтею 1215 ЦК України встановлено, що не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

При цьому правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються.

Пунктом 12 Положення про порядок призначення та надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 1995 року N 848 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), передбачено, що субсидія для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг призначається на основі середньомісячного сукупного доходу осіб, зареєстрованих у житловому приміщенні.

Обов`язок щодо надання достовірної інформації про доходи зареєстрованих у квартирі осіб з метою отримання субсидій у відповідності до пункту 13 Положення покладено на отримувача субсидій.

Механізм повернення надмірно отриманих коштів у виді житлової субсидії передбачає стягнення зазначених сум лише у випадку, якщо така надмірна сплата відбулась з вини отримувача субсидій, а саме через його зловживання, зокрема подання документів з недостовірними відомостями (пункт 20 Положення у редакції станом на час виникнення спірних правовідносин).

Суд зазначає, що законодавець пов`язує повернення надмірно отриманих коштів, наданих у вигляді житлової субсидії, саме з недобросовісністю набувача, яку згідно статті 81 ЦПК України має довести, у даному випадку, відповідач.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Судом не встановлено наявності в діях позивача умислу на навмисне подання інформації про більшу кількість зареєстрованих у квартирі осіб на момент вирішення питання про отримання субсидії, а також виходячи з необхідності дотримання справедливого балансу між інтересами держави та втручанням у права позивача, суд дійшов висновку про відсутність підстав для примусового повернення отриманих відповідачем коштів у вигляді житлової субсидії.

Враховуючи відсутність умислу у відповідача на навмисне неподання інформації про зміну кількості зареєстрованих у домогосподарстві осіб, фактичні обставини справи, які свідчать, що ОСОБА_2 знято з реєстрації у вересні 2018 року, будь-які докази які беззаперечно підтверджували те, що позивачка достовірна знала про знятті онука з реєстрації у вересні 2018 року в матеріалах справи відсутні.

Дослідивши обставини справи, суд дійшов висновку, що у даному випадку позивач є добросовісним набувачем, оскільки перерахування (виплата) субсидії відбулось, через неналежне виконання відповідачем обов`язків щодо перевірки наданих позивачем відомостей, а також наявних в матеріалах справи довідок.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 13 листопада 2019 року у справі № 332/2805/18 (провадження № 61-16144св19).

На думку колегії суддів, відповідачем не доведено правомірність та обґрунтованість рішення з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно з статтею 21 Конституції України, усі люди є вільними у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.

Виходячи з зазначеного принципу та гарантування Конституцією судового захисту конституційних прав і свобод, судова діяльність має бути спрямована на захист цих прав і свобод від будь-яких посягань шляхом забезпечення своєчасного та якісного розгляду конкретних справ.

Відповідно до приписів статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі задоволення позову суд може. зокрема прийняти рішення про: визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправним та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Згідно з частиною 4 статті 3 КАС України закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

З огляду на наведене, порушені права позивача підлягають відновленню, а позов задоволенню в частині визнання протиправним та скасування рішення Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради про припинення виплати субсидії ОСОБА_1 з 01 листопада 2019 року та повернення надмірно виплачених коштів в сумі 28 690,70 грн.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відновити призначену житлову субсидію за період з 01 жовтня 2018 року по теперішній час, колегія суддів зазначає наступне.

Судом встановлено факт зміни кількості зареєстрованих у домогосподарстві осіб, а саме ОСОБА_2 знято з реєстрації у вересні 2018 року. Виплата субсидії позивачу зупинена саме з листопада 2019 року.

29.11.2019 позивач зверталась з заявою до відповідача про призначення та надання житлової субсидії у грошовій формі через АТ «Ощадбанк» і надала до декларацію про доходи і витрати осіб, які звернулись за призначенням субсидії.

Рішенням відповідача від 14 січня 2020 року у призначені субсидії відмовлено. Зазначене рішення відповідача позивачем не оскаржено.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що у задоволені позовних вимог в частині позовних слід відмовити.

Частиною другою статті 6 та частиною першої статті 7 КАС України передбачено, що суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" (метою цього Закону є впровадження в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини) суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Враховуючи зазначені положення Конституції та законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також правову природу спору у цій справі, Верховним Судом з метою забезпечення дії в Україні принципу верховенства права враховано судову практику Європейського суду з прав людини.

У пунктах 70-71 рішення по справі «Рисовський проти України» (заява № 29979/04) Європейський Суд з прав людини, аналізуючи відповідність мотивування Конвенції, підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування», зазначивши, що цей принцип передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), заява № 33202/96, пункт 120, «Онер`їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), заява № 48939/99, пункт 128, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), № 21151/04, пункт 72, «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, пункту 51). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, пункт 74, «Тошкуца та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, пункт 37) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), пункт 128, та «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), пункт 119).

Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, пункт 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (там само). З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, пункт 58). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, пункт 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення у справах «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, пункт 58, «Ґаші проти Хорватії» (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, пункт 40, «Трґо проти Хорватії» (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, пункт 67).

Згідно з статтями 3 та 4 Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони (ратифіковано згідно із Законом № 1678-VII від 16 вересня 2014 року) зміцнення поваги до демократичних принципів, верховенства права та доброго врядування, прав людини та основоположних свобод відносяться до головних ціннісних орієнтирів для взаємовідносин між Сторонами.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Крім того, у пункті 80 рішення у справі «Перес проти Франції» («Perez v. France», заява № 47287/99) ЄСПЛ зазначив, що гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції право на справедливий судовий розгляд включає право сторін, що беруть участь у справі, представляти будь-які зауваження, які вони вважають доречними до їхньої справи. Оскільки метою Конвенції є забезпечення не теоретичних чи ілюзорних прав, а прав фактичних і ефективних (див. рішення у справі «Артіко проти Італії» (Artico v. Italy), заява № 6694/74, пункт 33), це право можна вважати ефективним тільки в тому випадку, якщо зауваження були дійсно «заслухані», тобто належним чином враховані судом, який розглядає справу. Отже, дія статті 6 Конвенції полягає в тому, щоб, серед іншого, зобов`язати суд провести належний розгляд зауважень, доводів і доказів, представлених сторонами у справі, неупереджено вирішуючи питання про їх належності до справи (див. рішення у справі «Ван де Хурк проти Нідерландів» (Van de Hurk v. Netherlands), заява № 16034/90, пункт 59).

Також у пункті 71 рішення у справі «Пелекі проти Греції» (Peleki v. Greece, заява № 69291/12) ЄСПЛ нагадав, що внутрішнє рішення суду може бути визначене як «довільне» з точки зору порушення справедливого судового розгляду лише в тому випадку, якщо воно позбавлене міркувань або якщо це міркування ґрунтується на явній помилці факту чи закону, допущеної національним судом, що призводить до «заперечення справедливості» (Moreira Ferreira v. Portugal (no 2), заява № 19867/12, пункт 85). З цього також випливає, що зобов`язання судових органів мотивувати свої рішення передбачає, що сторона судового розгляду може очікувати конкретної та чіткої відповіді на аргументи, що є визначальними для результату судового провадження.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення допустив порушення норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення місцевого суду скасуванню. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись статтями 23, 33, 139, 292, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 04 серпня 2020 року у справі № 200/5480/20-а скасувати.

Прийняти нову постанову.

Позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради про припинення виплати субсидії ОСОБА_1 з 01 листопада 2019 року та повернення надмірно виплачених коштів за період з 01 жовтня 2018 по 31.10.2019 включно в сумі 28 690,70 грн.

У задоволені решті позовних вимог відмовити.

Повне судове рішення 26 січня 2021 року. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.А. Блохін

Судді А.В. Гайдар

І.В. Сіваченко