Справа № 560/4298/20
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2021-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/4298/20

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Тарновецький І.І.

Суддя-доповідач - Сторчак В. Ю.

21 січня 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Граб Л.С. Іваненко Т.В. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Колісниченко Ю.В.,

представника позивача - Лотоцького В.І.

представника відповідача - Грень Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 23 вересня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Хмельницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Хмельницькій області з наступними позовними вимогами:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Хмельницькій області № , № , № , від 31.03.2020;

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у Хмельницькій області № від 31.03.2020 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску;

- визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Хмельницькій області про сплату боргу (недоїмки) від 31.03.2020 № Ф-3.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 23 вересня 2020 року адміністративний позов задоволено повністю.

Не погодившись з прийнятим судовим рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. В апеляційній скарзі зазначає, що Головне управління ДПС у Хмельницькій області приймаючи оскаржувані рішення діяло на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначений чинним законодавством України, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Позивач, в свою чергу, направив на адресу суду відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому просить залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, а скаргу - без задоволення.

18 січня 2021 року представником відповідача подано клопотання про залишення позовної заяви позивача без розгляду в частині вимоги про визнання протиправними та скасування вимоги Головного управління ДПС у Хмельницькій області про сплату боргу (недоїмки) від 31.03.2020 №Ф-3 та рішення Головного управління ДПС у Хмельницькій області № від 31.03.2020 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

Розглянувши клопотання про залишення позову без розгляду, колегія суддів протокольною ухвалою відмовила в його прийнятті, оскільки відповідно до вимог статті 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. При цьому, докази , які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги в повному обсязі та просив колегію суддів їх задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні просив залишити оскаржуване рішення суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що ГУ ДПС у Хмельницькій області проведена документальна планова виїзна перевірка фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладення трудових договорів, оформлення трудових відносин з працівниками за період з 01.01.2017 по 31.12.2019, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2017 по 31.12.2019, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2017 по 31.12.2019.

За результатами перевірки контролюючим органом було складено акт від 06.03.2020 року №0323/22-01-33-03/ НОМЕР_1 , яким встановлено порушення податкового законодавства:

1) п. 44.1 ст. 44, п. 177.2, п.п. 177.4.4 п. 177.4 ст.177 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено суму податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб що сплачується за результатами річного декларування в розмірі 15912,10 грн., в тому числі в 2017 - 5411,86 грн., в 2018 - 8621,98 грн., в 2019 - 1878,26 грн.;

2) п. 44.1 ст. 44, п. 44.1 ст. 44, п. 177.2, п.п. 177.4.4 п. 177.4 ст. 177, п. 16-1 підрозділу 10 "Інші перехідні положення" Податкового кодексу України, в результаті чого занижено суму податкових зобов`язань з військового збору в розмірі 1326,01 грн., в т.ч. за 2017 рік - 450,99 грн., за 2018 рік - 718,50 грн., за 2019 рік - 156,52 грн.; п. 4 ч. 1 ст. 4, п. 1 ч. 2 ст. 6 та п. 2 ч. 1 ст. 7, абз. 3 ч. 8 ст. 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", в результаті чого платником занижено суму єдиного внеску, нарахованого з чистого оподатковуваного доходу, що підлягає сплаті до бюджету, в розмірі 19448,14 грн., в т.ч. за 2017 - 6614,50 грн., за 2018 - 10537,98 грн., за 2019 - 2295,66 грн.;

3) п. 44.1 ст. 44, п.п. "г" п.198.5 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено суму ПДВ, що підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет в розмірі 41326 грн., в тому числі січень 2017 - 550 грн., лютий 2017 - 263 грн., березень 2017 - 1302 грн., квітень 2017 - 487 грн., травень 2017 - 524 грн., червень 2017 - 2083 грн., липень 2017 - 1080 грн., серпень 2017 - 1892 грн., вересень 2017 - 361 грн., жовтень 2017 - 350 грн., листопад 2017 - 942 грн., грудень 2017 - 943 грн., січень 2018 - 709 грн., лютий 2018 - 971 грн., березень 2018 - 813 грн., квітень 2018 - 996 грн., травень 2018 - 2254 грн., червень 2018 - 1762 грн., липень 2018 - 3192 грн., серпень 2018 - 1404 грн., вересень 2018 - 1462 грн., жовтень 2018 - 999 грн., листопад 2018 - 545 грн., грудень 2018 - 561 грн., січень 2019 - 463 грн., лютий 2019 - 421 грн., березень 2019 - 267 грн., квітень 2019 - 298 грн., травень 2019 - 1790 грн., червень 2019 - 1620 грн., липень 2019 - 2608 грн., серпень 2019 - 2628 грн., вересень 2019 - 2385 грн., жовтень 2019 - 1059 грн., листопад 2019 - 718 грн., грудень 2019 - 623 грн.;

4) п. 201.1 ст. 201, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу та п.11 "Порядку заповнення податкової накладної", а саме: платником в Єдиному реєстрі податкових накладних не зареєстровано податкові накладні на суму 41326,18 грн., в тому числі: січень 2017 - 550,42 грн., лютий 2017 - 263,07 грн., березень 2017 - 1302,02 грн., квітень 2017 - 486,88 грн., травень 2017 - 523,79 грн., червень 2017 - 2082,60 грн., липень 2017 - 1080,36 грн., серпень 2017 - 1891,65 грн., вересень 2017 - 361,22 грн., жовтень 2017 - 349,73 грн., листопад 2017 - 942,37 грн., грудень 2017 - 942,93 грн., січень 2018 - 708,87 грн., лютий 2018 - 971,23 грн., березень 2018 - 813,40 грн., квітень 2018 - 996,46 грн., травень 2018 - 2254,35 грн., червень 2018 - 1762,45 грн., липень 2018 - 3192,13 грн., серпень 2018 - 1404,47 грн., вересень 2018 - 1462,45 грн., жовтень 2018 - 998,59 грн., листопад 2018 - 545,11 грн., грудень 2018 - 561,22 грн., січень 2019 - 462,51 грн., лютий 2019 - 421,39 грн., березень 2019 - 266,74 грн., квітень 2019 - 297,69 грн., травень 2019 - 1789,54 грн., червень 2019 - 1619,92 грн., липень 2019 - 2607,62 грн., серпень 2019 - 2627,99 грн., вересень 2019 - 2384,59 грн., жовтень 2019 - 1059,46 грн., листопад 2019 - 718,28 грн., грудень 2019 - 622,68 грн.

За результатами проведеної перевірки та складеного акту перевірки ГУ ДПС у Хмельницькій області винесено:

- податкове повідомлення-рішення від 31.03.2020 № , яким донараховано грошове зобов`язання по податку з доходів в загальній сумі 23868,15 грн., з яких 15912,10 грн. податкове зобов`язання та 7956,05 грн. - штрафні (фінансові) санкції;

- податкове повідомлення-рішення від 31.03.2020 № , яким донараховано грошове зобов`язання з військового збору в загальній сумі 1989,01 грн., з яких 1326,01 грн. податкове зобов`язання та 663,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції;

- податкове повідомлення-рішення від 31.03.2020 № , яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 51657,50 грн., з яких 41326,00 грн. податкове зобов`язання та 10331,50 грн. - штрафні (фінансові) санкції;

- податкове повідомлення-рішення від 31.03.2020 № , яким застосовано штраф в розмірі 50% з податку на додану вартість на суму 20663,09 грн. згідно із ст. 120-1 Податкового кодексу України;

- вимога про сплату боргу (недоїмки) від 31.03.2020 № Ф-3 зі сплати єдиного внеску в сумі 19448,14 грн., з який 19448,14 грн. - недоїмка;

- рішення № від 31.03.2020 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким застосовано штрафні санкції в розмірі 4321,50 грн..

Позивач не погодившись із винесеними податковими повідомленнями - рішеннями, податковою вимогою та рішенням про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску оскаржив в адміністративному порядку до ДПС України. ДПС України розглянувши скаргу частково (в частині оскарження вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 31.03.2020 № Ф-3 та рішення № від 31.03.2020 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску), своїм рішенням № 17621/6/99-00-08-06-01-06 від 29.05.2020 ДПС України оскаржувані вимогу та рішення про застосування штрафних санкцій залишила за без змін, а скаргу без задоволення. Крім того, своїм рішенням № 20043/6/99-00-08-06-04-06 від 24.06.2020 ДПС України (в частині оскарження податкових повідомлень-рішень від 31.03.2020 №№ , , , ) оскаржувані повідомлення-рішення також залишила за без змін, а скаргу без задоволення.

Зазначені вище обставини слугували підставою звернення позивача до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог позивача, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду доказів, які спростовували б доводи позивача відносно того, що податкові повідомлення-рішення: №, №, №, № від 31.03.2020, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 31.03.2020 та вимога про сплату боргу (недоїмки) від 31.03.2020 № Ф-3 прийняті відповідачем не обґрунтовано, без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками Хмельницького окружного адміністративного суду з наступних підстав.

Статтею 177 Податкового кодексу України визначено порядок оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до пунктів 177.1, 177.2 статті 177 Податкового кодексу України, доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг) (пункт 177.3 статті 177 Податкового кодексу України).

За приписами пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Зокрема, до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать:

177.4.1. витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат;

177.4.2. витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);

обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством;

177.4.3. суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом;

177.4.4. інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг".

Відповідно до підпункту 1.2 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України об`єктом оподаткування військовим збором є доходи, визначені статтею 163 Податкового кодексу України. Згідно з підпунктом 163.1.1 пункту 163.1 статті 163 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

Відповідно до підпункту 164.1.3 пункту 164.1 статті 164 Кодексу загальний річний оподатковуваний дохід дорівнює сумі загальних місячних оподатковуваних доходів, іноземних доходів, отриманих протягом такого звітного податкового року, доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності згідно із статтею 177 цього Кодексу.

Об`єктом оподаткування фізичної особи - підприємця є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця (пункт 177.2 статті 177 Кодексу).

Тобто, за правилами Податкового кодексу України підставою для віднесення до складу витрат сум витрат, понесених на придбання товарів (робіт, послуг), є сукупність таких умов, як реальне (фактичне) придбання товарів (робіт, послуг), використання придбаних товарів (робіт, послуг) у власній господарській діяльності, а також документальне підтвердження понесених витрат.

Згідно з підпунктом 14.1.36 пункту14.1 статті 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 4 Закону України від 08 липня 2010 року №2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон №2464-VI) платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 7 Закону №2464-VI єдиний внесок нараховується для платників, зазначених, зокрема, у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Частина 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" встановлює вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку. Такі первинні документи повинні мати обов`язкові реквізити: - назву документа (форми); - дату і місце складання; - назву підприємства, від імені якого складено документ; - зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; - посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; - особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Судом першої інстанції встановлено що також підтверджується матеріалами справи, що позивач здійснює господарську діяльність, пов`язану з оптовою торгівлею продуктами харчування, у тому числі рибою, ракоподібними та молюсками (основний), обробленням металів та нанесенням покриття на метали; роздрібною торгівлею хлібобулочними виробами, борошняними та цукровими кондитерськими виробами в спеціалізованих магазинах.

В перевіряємий період ОСОБА_1 мав господарські відносини з контрагентом - постачальником ПАТ "Житомирський маслозавод" та контрагентами - покупцями ТОВ "Пакко Холдинг", ТОВ "ГІППО", ДП "Рітейл Вест", ДП "Рітейл центр", ФОП ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_3 , ФОП ОСОБА_4 , ФОП ОСОБА_5 ..

30 грудня 2013 року між ПАТ "Житомирський маслозавод" та ПП ОСОБА_1 , укладено Дистриб`юторський договір № 22, відповідно до умов якого ПАТ "Житомирський маслозавод" - Товариство, ПП ОСОБА_1 - Дистриб`ютор.

Предметом даного Договору є зобов`язання Товариства доручити, а Дистриб`ютора діяти в комерційних інтересах Товариства і здійснювати діяльність по реалізації отриманої за грошові кошти від Товариства готової продукції в межах території України (надалі - Регіону) в обсягах та на умовах, узгоджених з Товариством і визначених у цьому Договорі, а також в окремих Додатках до нього, які після підписання їх обома Сторонами є невід`ємними частинами Договору.

За умовами вищевказаного договору Дистриб`ютор за попередніми замовленнями отримує від Товариства за грошові кошти продукцію останнього, здійснює оптову і, при необхідності, роздрібну торгівлю цією продукцією та укладає від свого імені договори щодо найбільш ефективної реалізації такої продукції, а також активно сприяє в розширенні ринку збуту готової продукції Товариства, яку Товариство поставляє Дистриб`ютору на умовах цього Договору. (п. п. 1.2, 1.3 Договору).

Обов`язки Дистриб`ютора діяти в комерційних інтересах Товариства та здійснювати реалізацію продукції, отриманої від останнього, виключно в межах Регіону, визначеному в Додатку № І до цього Договору.

Дистриб`ютор з метою знаходження споживачів та реалізації продукції, отриманої від Товариства, може самостійно: проводити маркетингові дослідження ринку в Регіоні, визначеного Додатками до цього Договору; використовувати власну та збирати іншу комерційну інформацію про споживачів продукції Товариства, ціни, упаковку, споживчі якості тощо; проводити необхідні рекламні заходи по сприянню реалізації у Регіоні отриманої від Товариства продукції; в разі необхідності від свого іменні здійснювати оренду або купівлю торгових та складських приміщень, тощо. (п. 2.3 Договору).

Дистриб`ютор зобов`язаний забезпечити дотримання 100%-ої фірмової торгівлі в морозильному обладнанні у всіх торгівельних точках, де здійснюється реалізація продукції, поставленої Дистрибютором, а також забезпечити дотримання стандартів мерчиндайзингу в "мережевих супермаркетах і торгівельних точках" згідно затверджених та наданих Товариством інструкцій. Під "100% фірмовою торгівлею" у цьому договорі вважається присутність у фірмових (брендованих) морозильних камерах Товариства (у сітках та під ними) виключно продукції, що поставляється Товариством. (п. 2.9 Договору).

Поставка продукції Товариства на адресу Дистриб`ютора здійснюється на умовах ПАР (склад Дистриб`ютора) згідно ІНКОТЕРМС 2010. Склад, з якого здійснюватиметься відвантаження конкретної партії продукції, визначається Товариством. Розвантаження продукції, яка поставляється Товариством, здійснюється силами та за рахунок Дистриб`ютора, якщо інше не передбачено Додатками до цього Договору. Відвантаження продукції здійснюється Товариством на підставі замовлень Дистриб`ютора.

Право власності на продукцію Товариства та всі ризики по її збереженню переходять до Дистриб`ютора з моменту підписання його уповноваженим представником документів про отримання продукції.

При відвантаженні на адресу Дистриб`ютора кожної чергової партії продукції Товариство надає належним чином оформлені товарно-транспортну накладну, по.заїкою накладну, документи, що підтверджують якість продукції, а також при необхідності, піші документи, передбачені чинним законодавством України. Витрати по перевезенню продукції зі складу Товариства до складу Дистриб`ютора несе Товариство.

Для забезпечення належної споживчої якості продукції, отриманої від Товариства, при реалізації її кінцевому споживачу, товариство передає Дистриб`ютору брендоване морозильне обладнання. умови передачі такого обладнання визначаються окремим договором. Зазначене обладнання встановлюється в місцях, що погоджуються Сторонами, і виключно для збереження продукції, отриманої від Товариства. (п. 5.11 Договору).

Дистриб`ютор повинен оплатити вартість отриманої від Товариства продукції грошовими коштами в безготівковому порядку на банківські рахунки Товариства в строки, які вказані в Додатку до цього Договору.

Договір набирає чинності з 01.01.2014 та діє до 31.12.2014. Додатковими угодами даний договір пролонговувався до 28.12.2018. 28 грудня 2018 року між ПАТ "Житомирський маслозавод" та ФОН ОСОБА_1 укладено дистриб`юторський договір № 03 від 28.12.2018 аналогічного змісту, терміном дії до 31.12.2019.

Також, судом встановлено, що між ПАТ "Житомирський маслозавод" (Орендодавець) та ПП ОСОБА_1 (Орендар) укладено договір про передачу холодильного обладнання № 30 від 01.01.2018, відповідно до умов якого Орендодавець передав Орендарю у строкове платне користування технічно справне і придатне для використання холодильне обладнання.

Згідно з умовами даного Договору, розмір орендної плати становив 1,00 грн. в місяць за одну одиницю обладнання. Орендна плата сплачується Орендарем до 20 числа кожного календарного місяця наступного за розрахунковим. Даний договір діє до 31.12.2018 та пролонговується на кожний наступний календарний рік, якщо кожна із сторін не заявить про розірвання даного договору.

Станом на 01 січня 2017 року позивачем було отримано від ПАТ "Житомирський маслозавод" 279 морозильних камер, бонет - 3 шт., наметів - 7 шт.

На виконання договору оренди ПАТ "Житомирський маслозавод" було складено та на підтвердження вказаної операції надано до суду акти прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг), перелік яких зазначено в рішенні суду першої інстанції. При цьому, факт оплати позивачем послуг оренди, контролюючий орган не заперечував у акті перевірки.

Судом встановлено, що на момент перевірки на складі позивача всього знаходилося 85 одиниць холодильного обладнання, яке з метою збереження споживчих якостей продукції позивачем частково було передане в безоплатне користування суб`єктам господарювання, які здійснюють продаж продукції ПАТ "Житомирський маслозавод" кінцевим споживачам, оскільки пунктом 9.3. таких договорів поставок, які укладалися із суб`єктами господарювання і є типовими умовами правочинів протягом всього періоду, що перевірявся, було передбачено обов`язок постачальника забезпечити покупця морозильним обладнанням, порядок користування яким обумовлюється в акті передачі обладнання.

Так, згідно договору поставки № 20510 від 20 квітня 2017 року, укладеного між позивачем та ФОП ОСОБА_2 , останньому згідно акта приймання - передачі від 20.04.2017 передана морозильна камера ДСС в кількості 1 шт.; згідно договору поставки № 137 від 06 березня 2018 року, укладеного між позивачем та ФОП ОСОБА_3 , останній згідно акта приймання-передачі від 06.03.2018 передана морозильна камера Юка в кількості 1 шт.; згідно договору поставки № 370 від 16 березня 2018 року, укладеного між позивачем та ФОП ОСОБА_4 , останній згідно акта приймання-передачі від 16.03.2018 передана морозильна камера Юка в кількості 4 шт., згідно договору поставки № 2185 від 17 лютого 2019 року, укладеного між позивачем та ФОП ОСОБА_5 , останньому згідно акта приймання-передачі від 17.02.2019 передана морозильні камери Юка в кількості 2 шт. та АСС в кількості 1 шт.

Фактичний розмір плати позивача за оренду холодильного та торгового обладнання становив всього у сумі 9351,60 грн., в тому числі в 2017 році - 3022,50 грн., в 2018 році - 3251,64 грн., в 2019 році - 3077,46 грн., що підтверджується наданими для перевірки та до суду платіжними дорученнями, а також не заперечується податковим органом.

Таким чином, наведене вище свідчить, що позивачем правомірно віднесено до складу витрат сплачену суму орендної плати за холодильне обладнання в розмірі 9351,60 грн., в тому числі в 2017 році - 3022,50 грн., в 2018 році - 3251,64 грн., в 2019 році - 3077,46 грн.

Що стосується висновків суду першої інстанції стосовно правомірності віднесення позивачем до складу валових витрат суми маркетингових послуг 79049,08 грн., наданих ДП "Рітейл Вест", ДП "Рітейл Центр", ТОВ "Пакко-Холдінг", ТОВ "ГІППО", колегія суддів враховує наступне.

З матеріалів справи встановлено, що 17.01.2014 ФОП ОСОБА_1 укладено договір поставки із ДП "Рітейл Центр" № РЦ022035, відповідно до якого ФОП ОСОБА_1 зобов`язується поставити Товар в асортименті та за цінами, узгодженими в Специфікаціях. Товар поставляється на умовах DDР, що передбачені Інкотермс "Офіційні правила тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати" введених в дію з 01.01.2000. Оплата за товар здійснюється після його реалізації кожні 30 днів. Договір діє до 31.12.2017 та пролонговується відповідно до додаткових угод.

17.01.2014 ФОП ОСОБА_1 (Замовник) із ДП "Рітейл Центр" (Виконавець) укладено договір № ВЗ РЦ022035 про надання послуг, відповідно до якого ДП "Рітейл Центр" зобов`язується надати за плату маркетингові послуги стосовно товарів, поставлених Замовником, згідно договору поставки РЦ022035 від 17.01.2014. Виконавець надає Замовнику наступні послуги: вивчення дослідження та аналіз споживчого попиту на Товар Замовника в мережі магазинів Виконавця, дослідження торговельних операцій та збуту Товару з метою збільшення об`ємів поставок; розміщення Товару Замовника на торговому обладнанні безпосередньо в торгових залах та інших місцях продажу; збір та розповсюдження інформації про товар Замовника; дослідження кон`юнктури ринку; вимір лояльності та задоволення потреб клієнтів в товарі Замовника. Вартість Послуг визначається із розрахунку 6.5% від загальної суми проданого в Мережі магазинів Товару. Договір діє до 31.12.2017 та пролонговується відповідно до додаткових угод.

Аналогічні договори 17.01.2014 позивачем укладено із ДП "Рітейл Вест" - договір поставки № РВ022026 та договір про надання послуг № РВ022026.

01.01.2012 платником укладено договір поставки із ТОВ "ПАККО Холдинг" №010212-13/ІП, відповідно до якого ФОП ОСОБА_1 зобов`язується передати у власність покупця Товар в асортименті та за цінами, узгодженими Сторонами. Транспортування Товару здійснюється транспортом та за рахунок постачальника. Оплата за товар здійснюється протягом 60 календарних днів з дати поставки. Договір діє з моменту його підписання протягом одного календарного року. Якщо Сторони за 20 днів до закінчення терміну дії Договору, не повідомлять один одного про бажання розірвати Договір, то останній вважається продовженим терміном на один рік.

17 грудня 2018 року позивачем було укладено договір поставки із ТОВ "ГІППО" № 171218-04/1г, відповідно до якого ФОП ОСОБА_1 зобов`язується передати у власність покупця товар в асортименті та за цінами, узгодженими Сторонами.

Поставка продукції постачальника здійснювалася на умовах DDР згідно ІНКОТЕРМС 2010. Оплата за товар здійснюється після його реалізації кожні 30 днів (п.5.4 Договору).

Також, між ФОП ОСОБА_1 (Замовник) та ТОВ "ГІППО" (Виконавець) укладено договір про надання послуг № 171218-21/2Т від 17.12.2018, згідно з яким Виконавець надає Замовнику послуги, відносно продукції, закупленої Виконавцем у Замовника, згідно договору поставки, а саме: послуга передпродажної підготовки та мерчандайзингу (спеціальна викладка продукції на конструкціях); послуга розміщення на додаткових місцях продажу; послуга забезпечення асортименту; послуга проведення спеціальних заходів та реклами; послуга контролю якості.

Винагорода виплачується Замовником Виконавцю протягом 10 календарних днів, з дня підписання акту наданих послуг. Даний договір є чинним до закінчення строку дії договору поставки.

25 березня 2015 року, позивачем було укладено із ТОВ "ПАККО Холдинг" договір про надання послуг № 250315-01/2п, яким передбачено надання виконавцем маркетингових наступних послуг: послуг передпродажної підготовки та мерчендайзингу (спеціальна викладка на торгівельних конструкціях, складування, сортування продукції в обсягах, що є оптимальним для задоволення потреб споживача) та послуг проведення спеціальних заходів та реклами (проведення промоцій, акцій, дегустацій, а також розміщення інформації про продукцію в спеціальних рекламних носіях). Винагорода виплачується Замовником Виконавцю протягом 10 календарних днів, з дня підписання акту наданих послуг.

На підтвердження реальності договорів наданих ДП "Рітейл Вест", ДП "Рітейл Центр", ТОВ "Пакко-Холдінг", ТОВ "ГІППО" позивачем під час перевірки надано контролюючому органу, додатки до договорів, акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) разом з додатками, рахунки на оплату, платіжні дорученні на оплату послуг та інші документи.

На підтвердження реальності договорів наданих ДП «Рітейл Вест», ДП «Рітейл Центр», ТО «Пакко-Холдінг», ТОВ «ГІППО» позивачем під час перевірки надано контролюючому органу, додатки і договорів, акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) разом з додатками, рахунки на оплату, платіжні дорученні на оплату послуг та інші документи.

Дані первинні документи були досліджені судом першої інстанції, та з яких встановлено, що вони не мають дефектів форми, змісту або походження, котрі в силу ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні", п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України, п. 2.4 «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку» спричиняють втрату первинним документами юридичної сили і доказовості.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку необхідність придбання маркетингових послуг у ДП «Рітейл Вест», ДП «Рітей Центр», ТОВ «Пакко-Холдінг», ТОВ «ГІППО» пов`язана саме з необхідністю виконання умов договорі поставок, укладених з ними з метою збуту продукції ПАТ "Житомирський маслозавод", ексклюзивним дистриб`ютором якої є позивач, оскільки такі маркетингові послуги були фактично спрямовані на забезпечення ефективного збуту (скорочення строків реалізації, оскільки договорами поставок передбачено розрахунок за товар після його реалізації кожні 30 днів) товарів, придбаних позивачем з метою подальшої реалізації, що і обумовлює господарський характер цих послуг для позивача, які, в свої чергу, мають економічний ефект, як при фактичному продажу товару, так і самі по собі, незалежно від такого результату, який не охоплюється предметом договору.

Відповідачем не надано суду доказів, які б свідчили про те, що надані ДП «Рітейл Вест», ДП «Рітейл Центр», ТОВ «ПАККО Холдинг» ТОВ «ГІППО» маркетингові послуги за спірними господарськими операціями не були фактично спрямовані на забезпечення ефективного збуту та стимулювання споживчого попиту виключно тієї продукції, яка реалізовується саме ним шляхом проведення її передпродажної підготовки, послуг по просуванню товару та інших послуг, спрямованих на її популяризацію серед кінцевих споживачів.

Таким чином, віднесення позивачем до витрат вартість маркетингових послуг, як послуг, що безпосередньо пов`язані із господарською діяльністю підприємця, всього на суму 79049,08 грн., і тому числі за 2017 рік - 27043,42 грн., за 2018 рік - 44648,30 грн., за 2019 рік - 7357,36 грн., колегія суддів вважає обгрунтованим.

При цьому, посилання апелянта на те, що відповідні операції з просування товарів здійснюються покупцем (торговельною мережею) у відношенні товару, право власності на який перейшло до покупця, не спростовує їх економічну цінність для позивача, адже підприємництво - це - самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку (ст. 42 ГК України).

За своїм економіко-юридичним змістом послуга являє собою діяльність, результати якої не мають матеріального виразу, а реалізуються та споживаються у процесі її здійснення. Виходячи зі специфіки послуги як предмета господарської операції, акт приймання-передачі наданих послуг з переліком фактичне поставлених послуг є достатнім доказом, що підтверджує факт виконання такої господарської операції.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у справі №809/2161/14 (постанова від 28.11.2018) та у справі № 806/2388/15 (постанова від 06.11.2018).

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що оскільки позивач правомірно включив до складу витрат вартість маркетингових послуг, як послуг, що безпосередньо пов`язані із господарською діяльністю підприємця у період з 2017-2019 роки, у відповідача були відсутні правові підстави для прийняття податкового повідомлення - рішення від 31.03.2020 №, яким донараховано грошове зобов`язання по податку з доходів в загальній сумі 23868,15 грн., з яких 15912,10 грн. податкове зобов`язання та 7956,05 грн. - штрафні (фінансові) санкції.

Щодо правомірності винесення податковим органом податкового повідомлення - рішення від 31.03.2020 № , яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 51657,50 грн., з яких 41326,00 грн. податкове зобов`язання та 10331,50 грн. - штрафні (фінансові) санкції та податкового повідомлення - рішення від 31.03.2020 № , яким застосовано штраф в розмірі 50% з податку на додану вартість на суму 20663,09 грн. згідно із ст. 120-1 Податкового кодексу України, судом встановлено наступне.

За період з 01.01.2017 по 31.12.2019 ФОП ОСОБА_1 задекларовано податкових зобов`язань задекларовано по взаємовідносинах з ТОВ "Пакко Холдинг", ТОВ "ГІППО", ДП "Рітейл Вест", ДП "Рітейл центр" податкових зобов`язань з податку на додану вартість у сумі 1228176,00 грн.

Контролюючим органом під час перевірки встановлено віднесення протягом перевіряємого періоду ФОП ОСОБА_1 до складу податкового кредиту суми ПДВ в розмірі 39452,49 грн. з вартості придбаних у ДП "Рітейл Вест", ДП "Рітейл Центр" та ТОВ "Пакко-Холдінг", ТОВ "ГІППО" маркетингових послуг та суми ПДВ в розмірі 1873,72 з вартості орендної плати холодильного та торгового обладнання ПАТ "Житомирський маслозавод", оскільки дані послуги не пов`язані з господарською діяльністю позивача, внаслідок чого позивач був зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи із бази оподаткування, визначеної відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України.

Згідно пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, за товарами/послугами, необоротними активами, під час придбання або виготовлення яких суми податку були включені до складу податкового кредиту, у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи починають використовуватися:

а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу);

б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу);

в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;

г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Таким чином, витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток та/або податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Водночас, за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі, якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток та/або податкового кредиту з податку на додану вартість.

Мета отримання доходу як кваліфікуюча ознака господарської діяльності кореспондує з вимогою щодо наявності розумної економічної причини (ділової мети) під час здійснення господарської діяльності. Оскільки господарська діяльність складається із сукупності господарських операцій платника податку (які є формою здійснення господарської діяльності), то розумна економічна причина має бути наявною в кожній господарській операції. Лише в такому разі та чи інша операція може вважатися вчиненою в межах господарської діяльності платника податків. І лише за таких умов платник податків має право на врахування у податковому обліку наслідків відповідних господарських операцій. Таким чином, лише господарські операції, здійснені за наявності розумних економічних причин (ділової мети) є такими, що вчинені в межах господарської діяльності.

Згідно наведених норм податкового кодексу діяльність особи, пов`язана з реалізацією товарів, надання послуг повинна бути направлена на отримання доходу, що є метою одержання економічного ефекту від результатів господарської діяльності (діловою метою). Зв`язок витрат платника податків із його господарською діяльністю пов`язується можливість віднесення витрат на оплату товарів (послуг) до складу витрат, а сум податку на додану вартість у їх ціні до складу податкового кредиту.

Податкове законодавство не використовує поняття економічної обґрунтованості і не регулює порядок та умови ведення фінансово-господарської діяльності, а тому підставність витрат, які зменшують в податковому обліку отримані доходи, не може оцінюватись з точки зору їх доцільності, раціональності, ефективності отриманого результату. Платник податків здійснює господарську діяльність самостійно на власний ризик і вправі самостійно і одноосібно оцінювати її ефективність, доцільність.

В ході розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що між позивачем та ТОВ "Пакко Холдинг", ТОВ "ГІППО", ДП "Рітейл Вест", ДП "Рітейл центр" укладено договори про надання послуг № ВЗ РЦ022035 від 17.01.2014, № РВ022026 від 17.01.2014, № ВЗ РВ022026 від 17.01.2014, № 250315-01/2п від 25.03.2015, № 171218-21/2т від 17.12.2018. Згідно даних договорів позивач - Замовник, контрагенти (ТОВ "Пакко Холдинг", ТОВ "ГІППО", ДП "Рітейл Вест", ДП "Рітейл центр") - Виконавець.

На підтвердження господарських операцій згідно зазначених вище договорів про надання послуг позивачем складено податкові накладні на суму ПДВ 39452,46 грн., які зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних, виписки банку, видаткові накладні, акти надання послуг.

Згідно податкових накладних, складених на виконання вище вказаних договорів про надання послуг, предметом поставки були, зокрема, маркетингові послуги, послуги проведення спеціальних заходів та реклами, послуги передпродажної підготовки та мерчендайзингу.

Також з матеріалів справи встановлено, що між ПАТ "Житомирський маслозавод" (Орендодавець) та ПП ОСОБА_1 (Орендар) укладено договір про передачу холодильного обладнання № 30 від 01.01.2018, відповідно до умов якого Орендодавець передав Орендарю у строкове платне користування технічно справне і придатне для використання холодильне обладнання. Метою передачі Орендодавцем свого Обладнання в оренду Орендарю є виключно збереження належної споживчої якості продукції, отриманої Орендодарем тільки від Орендодавця згідно умов укладеного між ними Дистриб`юторського договору або Договору поставки (чи купівлі-продажу), до реалізації цієї продукції споживачам.

З аналізу наданих позивачем доказів вбачається, що отримання послуг ФОП ОСОБА_1 та його контрагентами відповідає меті та видам їхньої господарської діяльності, оскільки необхідність придбання послуг у ТОВ "Пакко Холдинг", ТОВ "ГІППО", ДП "Рітейл Вест", ДП "Рітейл центр", ПАТ "Житомирський маслозавод" пов`язана саме з необхідністю виконання умов договорів поставок, укладених з метою збуту продукції ПАТ "Житомирський маслозавод", ексклюзивним дистрибютором якої є позивач.

Як стверджує позивач, надані маркетингові послуги контрагентами позивача ТОВ "Пакко Холдинг", ТОВ "ГІППО", ДП "Рітейл Вест", ДП "Рітейл центр" спрямовані на забезпечення ефективного збуту, стимулювання споживчого попиту та скорочення часу реалізації продукції (договорами поставок передбачено розрахунок за товар після його реалізації кожні 30 днів), що і є фактичним позитивним результатом від отриманих маркетингових послуг.

Отже, в ході розгляду справи судом першої інстанції вірно встановлено, що вищенаведені господарські операції позивача обумовлені розумними економічними причинами та здійснені з метою отримання матеріальної вигоди.

Позивачем надано всі необхідні документи, які у повному обсязі підтверджують як придбання позивачем маркетингових послуг, послуг оренди та їх подальше використання для здійснення господарської діяльності, що є належним підтвердженням реальності проведених позивачем господарських операцій та свідчить про обґрунтованість формування ним податкового кредиту за даними взаємовідносинами, тому податкове повідомлення - рішення від 31.03.2020 № , яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 51657,50 грн., з яких 41326,00 грн. податкове зобов`язання та 10331,50 грн. - штрафні (фінансові) санкції, є протиправним та підлягає скасуванню.

Також, за результатами висновків податкового органу стосовно протиправного ненарахування податкових зобов`язань по податку на додану вартість на маркетингові послуги, послуги оренди, які необхідно було нарахувати у зв`язку із використанням послуг у не господарській діяльності, відповідачем застосовано до позивача на підставі п. 120-1 ст. 120 Податкового кодексу України, штраф в розмірі 50% від суми податкових зобов`язань - 41326,18 грн. з податку на додану вартість з підстав не проведення реєстрації протягом граничного строку передбаченого статтею 201 Податкового кодексу України, податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Разом з тим, враховуючи, що під час судового розгляду справи судом встановлено, що позивачем правомірно віднесено протягом перевіряємого періоду до складу податкового кредиту суми ПДВ в розмірі 39452,49 грн. з вартості придбаних у ДП "Рітейл Вест", ДП "Рітейл Центр" та ТОВ "Пакко-Холдінг", ТОВ "ГІППО" маркетингових послуг та суми ПДВ в розмірі 1873,72 з вартості орендної плати холодильного та торгового обладнання ПАТ "Житомирський маслозавод", відповідачем безпідставно застосовано до ФОП ОСОБА_1 згідно ст. 120-1 Податкового кодексу України, штраф у розмірі 50% в сумі 20663,09 грн. за платежем податок на додану вартість.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками Хмельницького окружного адміністративного суду відносно того, що податкові повідомлення-рішення: №, № , № , від 31.03.2020, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 31.03.2020 та вимога про сплату боргу (недоїмки) від 31.03.2020 № Ф-3 прийняті відповідачем не обґрунтовано, без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому підлягають скасуванню.

В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 23 вересня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 28 січня 2021 року.

Головуючий Сторчак В. Ю.

Судді Граб Л.С. Іваненко Т.В.