Справа № 755/13849/20
Суддя: Чаку Євген Васильович
Дата ухвалення: 2021-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Чаку Є.В.,

суддів: Федотова І.В., Коротких А.Ю.

за участю секретаря Ковтун К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу інспектора батальйону № 1 роти № 4 Управління патрульної поліції у Житомирській області капрала поліції Курінної Ольги Олександрівна на рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 22 жовтня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора батальйону № 1 роти № 4 Управління патрульної поліції у Житомирській області капрала поліції Курінної Ольги Олександрівни, третя особа: Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі-позивач) звернувся до Дніпровського районного суду м.Києва з адміністративним позовом до Іінспектора батальйону № 1 роти № 4 Управління патрульної поліції у Житомирській області капрала поліції Курінної Ольги Олександрівни, третя особа: Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправними дій інспектора поліції, скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАМ №3134622 від 14.09.2020 року та закриття провадження у справі.

Дніпровський районний суд м.Києва від 22 жовтня 2020 року позов задовольнив частково. Визнав протиправними дії інспектора батальйону № 1 роти № 4 Управління патрульної поліції у Житомирській області капрала поліції Курінної Ольги Олександрівни з приводу складання постанови про притягнення до адміністративної відповідальності серії ЕАМ № 3134622 від 14.09.2020 року. Скасував постанову винесену 14.09.2020 року інспектором батальйону № 1 роти № 4 Управління патрульної поліції у Житомирській області капрала поліції Курінною Ольгою Олександрівною про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАМ №3134622 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову. В апеляційній скарзі апелянт зазначив, що у якості доказу перевищення швидкості є відповідне фото та відеозапис з приладу TruCam LTI 20/20, на якому зафіксовано швидкість транспортного засобу позивача.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просив віідмовити у задоволенні апеляційної скарги. В обгрунтування зазначив ті ж мотиви, що були зазначені й у позовній заяві.

Дана справа належить до категорії термінових справ, передбачених ст. 286 КАС України та підлягає розгляду з урахуванням особливостей, передбачених параграфом 2 глави 11 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду необхідно скасувати, з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що постановою у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАМ № 3134622 від 14.09.2020 року позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, та накладено штраф в сумі 255 грн.

Підставою для винесення оскаржуваної постанови стало те, що 14.09.2020 року о 12:21 год. позивач, керуючи транспортним засобом в с.Пилиповичі рухався зі швидкістю 96 км/год., при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті на 46 км/год., чим порушив п.12.4 ПДР України. Швидкість руху вимірювалась за допомогою приладу TruCam.

Вважаючи постанову про притягнення до адміністративної відповідальності протиправною, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється КУпАП, статтею 7 якого визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесені до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності.

Згідно зі статтею 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 246 КУпАП передбачено, що порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями).

Відповідно до пункту 1.9. Правил дорожнього руху особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

В силу положень статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають, в тому числі, справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (ч.ч.1-3, 5-6 ст.121, ст.ст.121-1, 121-2, ч.1-3 ст.122, ч.1 ст.123, ст.ст.124-1-126,) тощо. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до пункту 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07 листопада 2015 року та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за №1408/27853 (далі - Інструкція), у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127,статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

Згідно з пунктом 2 розділу ІІІ Інструкції, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачене статтею 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

З оскаржуваної постанови вбачається, що 14.09.2020 року о 12:21 год. позивач, керуючи транспортним засобом в с.Пилиповичі рухався зі швидкістю 96 км/год., при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті на 46 км/год., чим порушив п.12.4 ПДР України. Швидкість руху вимірювалась за допомогою приладу TruCam.

В пункті 1.3 Правил дорожнього руху зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно вимог пп. «б» п.12.9 Правил дорожнього руху України, водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4, 12.5, 12.6, 12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31 або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил.

Загальні обмеження швидкості, зокрема, п. 12.4 ПДР поширюються на всю територію України. У населених пунктах, рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю 50 км/год. Таке обмеження стосується населених пунктів, позначених дорожнім знаком 5.45 «Початок населеного пункту» в скасовується знаком 5.46 «Кінець населеного пункту».

Відповідно до ч.1 статті 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Тобто, положення Закону №580-VIII надають право поліції використовувати інформацію відеозапису та фотокартки в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення.

Відповідно до статті 77 КАС України у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Так, у позовній заяві позивач фактично не заперечує перевищення ним швидкості, а посилається на те, що дорожній знак 5.45 «Початок населеного пункту» розміщено таким чином, що зі смуги руху позивача цей знак не видно водію, а дублюючих знаків з лівої сторони дороги чи над нею немає.

Задовольняючи позов суд першої інстанції зазначив, що відповідачем не надано будь-яких доказів, які б могли спростувати доводи позивача викладені у позовній заяві.

Проте, колегія суддів зазначає, що ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 06 жовтня 2020 року було відкрито провадження у даній справі та зазначено, що з урахуванням положень ст.288 КАС України відповідач має право подати відзив на позовну заяву - до початку першого судового засідання у справі.

Судове засідання призначено на 22 жовтня 2020 року об 16 год. 00 хв.

Зазначену вище ухвалу суду першої інстанції відповідачем отримано 15 жовтня 2020 року.

Як свідчать матеріали справи відповідачем було підготовлено відзив та надіслано його на адресу суду першої інстанції 19 жовтня 2020 року.

Згідно вхідного штампу вказаний відзив був зареєстрований судом 23 жовтня 2020 року, тобто на наступний день після судового засідання, в якому було ухвалено оскаржуване рішення.

Відповідно до ч. 5 ст. 162 КАС України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дасть змогу відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив до початку першого підготовчого засідання у справі.

В даному випадку відповідачем фактично було вчасно підготовлено відповідний відзив та направленого його на адресу суду, проте тривалість перебігу строку пересилання поштової кореспонденції та короткий строк з моменту отримання відповідачем ухвали про відкриття провадження у справи, завадили вчасному надходженню відзиву на адресу суду.

На підставі вище зазначеного, колегія суддів приймає до уваги надані відповідачем додаткові докази до матеріалів справи, а саме: відзив, відеозапис з нагрудної камери та додаткові докази.

Так, на підтвердження факту перевищення позивачем швидкості в с.Пилиповичі, відповідачем до відзиву на позовну заяву було долучено відеозапис та фото, на яких зафіксовано порушення позивачем правил ПДР.

Зокрема, з відеозапису та фото з приладу TruCamLTI 20/20 № ТС000545 колегією суддів встановлено, що автомобіль Renault Captur, номерний знак НОМЕР_1 , який рухався зі швидкістю 96км/год на автодорозі М-06 Київ-Чоп,238 км, с.Пилиповичі, перевищив швидкість в межах населеного пункту - 50км/год, чим порушив п. 12.4 ПДР.

Судом встановлено, що наявним свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/17942 підтверджено придатність лазерного вимірювача швидкості TruCam LT1 20/20 № ТС000545 до застосування.

Отже, покази приладу TruCam LTI 20/20 оцінюються інспектором як доказ в розумінні ст. 251 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення.

Щодо доводів позивача про те, що дорожній знак 5.45 «Початок населеного пункту» розміщено таким чином, що зі смуги руху позивача цей знак не видно водію, а дублюючих знаків з лівої сторони дороги чи над нею немає, колегія суддів зазначає наступне.

У відзиві на позовну заяву інспектор зазначив, що на 204 км та 237 км+900 м А/Д М-06 «Київ-Чоп» розташований знак 5.45 «Пилиповичі», тобто початок (кінець) населеного пункту, в якому діють вимоги Правил дорожнього руху, що визначають порядок руху в населених пунктах.

Крім того, у матеріалах справи наявний лист Служби автомобільних доріг у Житомирській області « 05-03/87 від 14.01.2020 року у якому зазначено про встановлення дорожних знаків 5.45, 5.46, 5.70 та 7.2.1, зокрема на автомобільній дорозі М-06 Київ-Чоп станом на 14.01.2020 року.

На зворотній стороні вказаного листа наявна інформація щодо вказаних дорожніх знаків, а саме зазначено, що знак 5.45 встановлено на відмітці -237 км+900 м та 239 км+970 м відповідно.

Факт встановлення даних знаків, а також їх облаштування за правилами абз. 5 п. 10.5.25 ДСТУ 4100-2002 «Знаки дорожні. Загальні технічні умови. Правила застосування», підтверджується також наявними на наданому відповідачем диску фотографіями.

Вказані обставини у сукупності свідчать про необґрунтованість доводів позивача та суду першої інстанції в цій частині.

До того ж позивачем не надано до суду жодних доказів на підтвердження своєї позиції щодо встановлення певних дорожніх знаків, а лише висловлено свою суб`єктивну думку, яка не має нормативного та доказового підгрунття.

Щодо доводів позивача про те, що у оскаржуваній постанові зазначено час коли він не міг скоїти правопорушення, оскільки в цей час стояв на місці та спілкувався з капралами поліції, колегія суддів зазначає наступне.

З наявного в матеріалах справи відеофайлу, вбачається, що правопорушення позивачем було вчинено 14.09.2020 року о 11:38 год.

Водночас у оскаржуваній постанові час скоєння позивачем правопорушення зазначено 14.09.2020 року о 12:21 год.

Як зазначав у позовній заяві позивач, після зупинки автомобілю на вимогу інспекторів, позивач та відповідач довго з`ясовували питання правильності встановлення дорожнього знаку, від`їжджали до місця встановлення дорожнього знаку, відповідач з`ясовував та встановлював особу правопорушника, оформлював матеріали відповідної постанови, з якими було ознайомлено правопорушника.

На переконання колегії суддів незначна розбіжність у часі містить формальний характер та не впливає на правомірність винесеної постанови.

Вказані позивачем недоліки оформлення оскаржуваної постанови не можуть бути самостійною підставою для визнання протиправним такого рішення за умови, якщо позивачем вчинено порушення вимог Правил дорожнього руху, оскільки при розгляді спорів перевага надається змісту документа порівняно з його зовнішньою формою.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 24.12.2019 року у справі № 459/1801/17, яка в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України та ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є обов`язковою під час вирішення наведеного спору.

Не спростовує здійсненого позивачем адміністративного правопорушення факт не надання йому під час розгляду справи про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху роз`яснень, передбачених положеннями статтею 268 КУпАП. Ці недоліки не можуть бути підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 17 травня 2018 року у справі № 753/4366/17 (адміністративне провадження № К/9901/21541/18).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Порушення визначеного Правилами дорожнього руху обмеження швидкості руху, встановлено відповідачем за допомогою відповідного технічного засобу та свідчить про перевищення позивачем дозволеної швидкості руху, за що, передбачено адміністративну відповідальність, у вигляді штрафу.

Враховуючи викладені обставини у сукупності колегія суддів приходить до висновку, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України, а постанова винесена з дотриманням всіх вимог встановлених КУпАП та Інструкцією.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч. 1 та 2 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю та ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається, крім іншого, неправильне тлумачення закону.

Оскільки суд першої інстанції не повно встановив обставини у справі, його висновки не відповідають обставинам справи, судове рішення ухвалене з порушенням норм матеріального права, тому рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 22 жовтня року підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 317, 321, 322 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу інспектора батальйону № 1 роти № 4 Управління патрульної поліції у Житомирській області капрала поліції Курінної Ольги Олександрівна задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 22 жовтня 2020 року скасувати та прийнято нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до інспектора батальйону № 1 роти № 4 Управління патрульної поліції у Житомирській області капрала поліції Курінної Ольги Олександрівни, третя особа: Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції про адміністративне правопорушення - відмовити у повному обсязі.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: Є.В. Чаку

Судді: І.В. Федотов

А.Ю. Коротких