Справа № 160/2959/20
Суддя: Дєєв Микола Владиславович
Дата ухвалення: 2021-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 січня 2021 року Справа № 160/2959/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі судді Дєєва М.В., при секретарі судового засідання Сергієнко В.Ю., за участю: представника позивача Гончарова Д.І. розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу
за позовом Приватного акціонерного товариства «Криворізький суріковий завод»
до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
23.03.2020 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.
28.04.2020 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду зупинено провадження у справі до завершення обмежувальних протиепідемічних заходів (карантину).
29.04.2020 року від Головного управління ДПС у Дніпропетровській області надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого вказано, що відповідачем була проведена перевірка позивача в ході якої встановлені порушення вимог діючого законодавства. За наслідками встановлених порушень відповідачем складено акт перевірки та винесено оскаржуване податкове повідомлення - рішення. Відповідач вважає податкове повідомлення - рішення правомірним, та таким, що винесено відповідно до вимог діючого законодавства, у зв`язку з чим, підстави для його скасування відсутні.
15.07.2020 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду поновлено провадження у справі з 28.07.2020 року та призначено підготовче судове засідання.
29.07.2020 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду клопотання про відкладення підготовчого судового засідання залишено без розгляду, клопотання відповідача про зупинення провадження у справі задоволено та зупинено провадження у справі до набрання законної сили рішення по справі №160/2820/20.
24.11.2020 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду поновлено провадження у справі з 08.12.2020 року та призначено підготовче судове засідання.
09.12.2020 року у підготовчому судовому засіданні закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
23.12.2020 року від представника позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових доказів та пояснень.
23.12.2020 року від позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої вказано, що позивач заперечує всі доводи відповідача наведені у відзиві на позовну заяву, та вважає їх необґрунтованими та такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства.
23.12.2020 року у судовому засіданні відкладено розгляд справи по суті.
18.01.2021 року від позивача надійшли письмові пояснення по справі, відповідно до яких вказано, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження порушень позивачем вимог податкового законодавства.
19.01.2021 року від відповідача надійшли додаткові пояснення по справі, відповідно до яких вказано, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення є правомірним та таким, що винесено відповідно до норм діючого законодавства.
19.01.2021 року у судовому засіданні клопотання відповідача про виклик свідка та відкладення розгляду справи залишено без розгляду, визнано неявку відповідача у судове засідання без поважних причин.
Представник позивача у судовому засіданні 19.01.2021 року просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, при цьому посилаючись на доводи наведені у позовній заяві, відповіді на відзив та письмових поясненнях.
Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку Приватного акціонерного товариства «Криворізький суріковий завод» з питань дотримання вимог податкового законодавства України, в частині п.141.4 ст.141 Податкового кодексу України по взаємовідносинам з «Denker Holdings Limited», Кіпр за період з 01.01.2016 року по 30.09.2019 року, за результатами якої складено акт перевірки №5346/04-36-05-06/00204607 від 31.01.2020 року.
Згідно висновків акту №5346/04-36-05-06/00204607 від 31.01.2020 року перевіркою було встановлено, наступні порушення:
- п.103.2, п.103.4, п.103.5, п.103.10 ст.103, п.п.141.4.1, п.п.141.4.4 п.141.4 ст.141 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VІ (зі змінами та доповненнями), що призвело до заниження податку з доходів нерезидентів з джерелом їх походження з України при оподаткуванні доходів із джерелом їх походження з України у вигляді процентів на користь нерезидента «Denker Holdings Limited» на загальну суму 2 502 482 грн.;
- п.п.141.4.2 п.141.4 ст.141 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (із змінами та доповненнями) в частині несвоєчасної сплати податку на прибуток іноземних юридичних осіб, який нарахований та сплачений при виконанні кредитної угоди від 11.09.2009 №4, укладеної з Denker Holdings Limited» (Республіка Кіпр) застосована штрафна санкція у сумі 12 443,34 грн.;
- п.п. 16.1.3 п. 16.1 ст.16, п.46.1 ст.46, п. 103.9 ст.103 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VІ (із змінами та доповненнями) в частині не подання до Дніпровської ОДПІ ГУ ДПС у Дніпропетровській області Розрахунків (звітів) податкових зобов`язань нерезидентів, якими отримано доходи із джерелом їх походження з України (Додаток ПН. до рядка 23 Податкової декларації з податку на прибуток підприємства) за 1 півріччя 2017 року застосована штрафна санкція на загальну суму 170,00 грн.
Позивач вважає, що вищевказане податкове повідомлення-рішення є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, що і стало підставою для звернення із даним адміністративним позовом до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 62 ПК України одним із способів здійснення податкового контролю є перевірки та звірки відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірки щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.
Пунктом 75.1 статті 75 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Згідно підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом.
Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.
Пунктом 141.4 статті 141 ПК України встановлено особливості оподаткування нерезидентів. Згідно з п.п. 141.4.1 п. 141.4 ст.141 ПК України доходи, отримані нерезидентом із джерелом їх походження з України, оподатковуються в порядку за ставками, визначеними цією статтею. Для цілей цього пункту такими доходами є, зокрема, проценти, дисконтні доходи, що сплачуються на користь нерезидента, у тому числі проценти за позиками та борговими зобов`язаннями, випущеними (виданими) резидентом.
Відповідно до пункту 141.4.2 пункту 141.4 статті 141 ПК України, резидент або постійне представництво нерезидента, що здійснюють на користь нерезидента або уповноваженої ним особи (крім постійного представництва нерезидента на території України) будь-яку виплату з доходу з джерелом його походження з України, отриманого таким нерезидентом від провадження господарської діяльності (у тому числі на рахунки нерезидента, що ведуться в національній валюті), утримують податок з таких доходів, зазначених у підпункті 141.4.1 цього пункту, за ставкою в розмірі 15 відсотків (крім доходів, зазначених у підпунктах 141.4.3-141.4.6 цього пункту) їх суми та за їх рахунок, який сплачується до бюджету під час такої виплати, якщо інше не передбачено положеннями міжнародних договорів України з країнами резиденції осіб, на користь яких здійснюються виплати, що набрали чинності.
Підпунктом 14.1.122 ст. 14 ПК України визначено, що нерезиденти - це: а) іноземні компанії, організації, утворені відповідно до законодавства інших держав, їх зареєстровані (акредитовані або легалізовані) відповідно до законодавства України філії, представництва та інші відокремлені підрозділи з місцезнаходженням на території України; б) дипломатичні представництва, консульські установи та інші офіційні представництва інших держав і міжнародних організацій в Україні; в) фізичні особи, які не є резидентами України.
Статтею 3 ПК України визначено, що податкове законодавство України складається, в тому числі, з чинних міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України і якими регулюються питання оподаткування. У пункті 3.2 статті 3 ПК України визначено, що якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору.
Статтею 11 Конвенції між Урядом України і Урядом Республіки Кіпр про уникнення подвійного оподаткування та запобігання податковим ухиленням стосовно податків на доходи, ратифікованої Україною 04 липня 2013 року, яка набрала чинності 07 серпня 2013 року та введена в дію 01 січня 2014 року, встановлено, що проценти, що виникають у Договірній Державі і сплачуються резиденту іншої Договірної Держави, можуть оподатковуватись у цій іншій Державі, якщо такий резидент є особою - фактичним власником таких процентів. Однак такі проценти можуть також оподатковуватись у Договірній Державі, в якій вони виникають, і відповідно до законодавства цієї Держави, але якщо особа - фактичний власник процентів є резидентом іншої Договірної Держави, податок, що стягується таким чином, не повинен перевищувати 2 відсотків від загальної суми процентів. Спосіб застосування цих обмежень встановлюється компетентними органами Договірних Держав за взаємною домовленістю.
Термін «проценти» у випадку використання в цій статті означає дохід від боргових вимог будь-якого виду, незалежно від іпотечного забезпечення і незалежно від володіння правом на участь у прибутках боржника, і зокрема, дохід від урядових цінних паперів і дохід від облігацій чи боргових зобов`язань, у тому числі премії та винагороди, що сплачуються стосовно таких цінних паперів, облігацій та боргових зобов`язань.
Статтею 2 Конвенції визначено, що дія цієї Конвенції, поширюється на такий податок в Україні, зокрема, як податок на прибуток підприємств.
Статтею 103 Податкового кодексу України передбачено порядок застосування міжнародного договору України про уникнення подвійного оподаткування стосовно повного або часткового звільнення від оподаткування доходів нерезидентів із джерелом їх походження з України.
Згідно п. 103.1 ст. 103 ПК України застосування правил міжнародного договору України здійснюється шляхом звільнення від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України, зменшення ставки податку або шляхом повернення різниці між сплаченою сумою податку і сумою, яку нерезиденту необхідно сплатити відповідно до міжнародного договору України.
Пунктом 103.2 статті 103 ПК України визначено, що особа (податковий агент) має право самостійно застосувати звільнення від оподаткування або зменшену ставку податку, передбачену відповідним міжнародним договором України на час виплати доходу нерезиденту, якщо такий нерезидент є бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу і є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України.
Застосування міжнародного договору України в частині звільнення від оподаткування або застосування пониженої ставки податку дозволяється тільки за умови надання нерезидентом особі (податковому агенту) документа, який підтверджує статус податкового резидента згідно з вимогами пункту 103.4 цієї статті.
Бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу для цілей застосування пониженої ставки податку згідно з правилами міжнародного договору України до дивідендів, процентів, роялті, винагород тощо нерезидента, отриманих із джерел в Україні, вважається особа, що має право на отримання таких доходів.
При цьому, бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу не може бути юридична або фізична особа, навіть якщо така особа має право на отримання доходу, але є агентом, номінальним утримувачем (номінальним власником) або є тільки посередником щодо такого доходу (п. 103.3 ст. 103 ПК України).
Відповідно до п. 103.4 ст. 103 ПК України, підставою для звільнення (зменшення) від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України є подання нерезидентом з урахуванням особливостей, передбачених пунктами 103.5 і 103.6 цієї статті, особі (податковому агенту), яка виплачує йому доходи, довідки (або її нотаріально засвідченої копії), яка підтверджує, що нерезидент є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України (далі - довідка), а також інших документів, якщо це передбачено міжнародним договором України.
Довідка видається компетентним (уповноваженим) органом відповідної країни, визначеним міжнародним договором України, за формою, затвердженою згідно із законодавством відповідної країни, і повинна бути належним чином легалізована, перекладена відповідно до законодавства України.
У разі потреби така довідка може бути затребувана у нерезидента особою, яка виплачує йому доходи, або контролюючим органом під час розгляду питання про повернення сум надміру сплачених грошових зобов`язань на іншу дату, що передує даті виплати доходів.
Згідно п. 103.10 ст. 103 ПК України, у разі неподання нерезидентом довідки відповідно до пункту 103.4 цієї статті доходи нерезидента із джерелом їх походження з України підлягають оподаткуванню відповідно до законодавства України з питань оподаткування.
Таким чином, з аналізу наведених вище приписів ПК України вбачається, що в залежності від наявності та відповідності означеної довідки резидент, який виплачує на користь нерезидента дохід із джерелом походження з України, може утримати податок за нижчою ставкою або взагалі його не утримувати, якщо це передбачено міжнародним договором з країною резиденції отримувача доходу.
В свою чергу, угоди про уникнення подвійного оподаткування мають на меті не допустити ситуації, за якої один і той самий дохід у нерезидента оподатковується двічі - у країні, яка є джерелом доходу, і в країні резиденції отримувача доходу.
Так, позивач є особою (податковим агентом), що виплатила доходи нерезиденту, який є фактичним отримувачем доходу і є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України, у зв`язку з чим позивач має право застосувати правила міжнародного договору (в даному випадку - Угоди між Урядом України та Урядом Республіки Кіпр) на підставі поданого останнім документа, який підтверджує статус податкового резидента, виданого компетентним органом.
Судом встановлено, що 11.09.2009 року між ПрАТ «Криворізький суріковий завод» (Позичальник) та «DENKER HOLDINGS LIMITED», Кіпр (Кредитор) укладено кредитну угоду №4, у відповідності до умов якої Кредитор надає Позичальнику, а Позичальник зобов`язується повернути кредит в порядку і терміни, передбачені угодою. Розмір кредиту становив 20 000 000,00 доларів (США, фіксована ставка процентів - 16% річних).
Згідно додаткової угоди від 13.05.2016 року до кредитної угоди від 13.05.2016 року до Кредитної угоди від 11.09.2009 року №4 фіксована ставка процентів змінена на 8% річних.
Протягом 2016 року ПрАТ «Криворізький суріковий завод» відповідно рахунку 6.8.61 нараховано відсотки на загальну суму 130 831,75 доларів США, що є еквівалентом 6 741 848,64 грн. Відповідно до рахунку 6852 «Розрахунки з іншими кредиторами в іноземній валюті» нараховано відсотки за 2017 рік в сумі 95 814,24 доларів США, що є еквівалентом 3 172 531,10 грн.
В 2017 році ПрАТ «Криворізький суріковий завод» здійснило виплати на користь «DENKER HOLDINGS LIMITED», Кіпр, доходів із джерелом походження з Україні у вигляді процентів на користь нерезидента у загальній сумі 19 249 862,00 грн., а саме:
- 2 289 382,00 грн. за 1 півріччя 2017р.;
- 4 031 464,00 грн. за 3 квартал 2017р.;
- 12 929 016,00 грн. - 2017 рік.
ПрАТ «Криворізький суріковий завод» нарахувало податок з доходу нерезидента з джерелом його доходження з України у сумі 384 997 грн., утримало та перерахувало до бюджету податок з доходу нерезидента з джерелом його походження з України в сумі 386 923,33 грн. (з переплатою 1926,33 грн.), обчислених за пільговою ставкою податку (2%). передбаченою Конвенцією між Урядом України і Урядом Республіки Кіпр про уникнення подвійного оподаткування та запобігання податковим ухиленням стосовно податків на доходи від 08.11.2012 року (дата набуття чинності Конвенції -07.08.2013 року).
На підтвердження наявності підстав для зменшення відсоткової ставки податку податок з оприбуткування доходів, які виплачувались на користь компанії «Denker Holdings Limited» (Кіпр), а саме - статусу податкового резидента свого контрагента, позивачем в ході перевірки були надані:
- копія свідоцтва податкового резидента від 11.02.2016 року, видана Міністерством фінансів Департаментом внутрішніх податків Ніклсія Республіки Кіпр, підписана Е.Чараламбус, якою засвідчено, що «Denker Holdings Limited» (Кіпр) за податковим ідентифікаційним номером 121/172544НЕ, є податковим резидентом Республіки Кіпр у відповідності до Конвенції про запобігання подвійного оподаткування, підписаної 08.11.2012 року між Урядом України та Урядом Республіки Кіпр та підлягає оподаткуванню на Кіпрі стосовно доходу за 2016 рік з усіх джерел згідно з Законом Республіки Кіпр «Про податок на прибуток» від 18.02.2018. Довідка апостильована, підписана окружним секретарем О.Аспракі 11.02.2016 за №326833/16 у м.Нікосія, завірена підписом постійного секретаря ОСОБА_1 . Апостиль скріплено круглою гербовою печаткою;
- копія свідоцтва податкового резидента від 22.02.2017, видана Міністерством фінансів Департаментом внутрішніх податків Нікосія Республіки Кіпр, підписана А.Хаджідеметріу, якою засвідчено, що «Denker Holdings Limited» (Кіпр) є податковим резидентом Республіки Кіпр у відповідності до Конвенції про запобігання подвійного оподаткування, підписаної 08.11.2012 між Урядом України і Урядом Республіки Кіпр та підлягає оподаткуванню на Кіпрі стосовно доходу за 2017 рік з усіх джерел з 18.02.2006 з моменту реєстрації Реєстратором компаній та державним арбітражним керуючим. Довідка апостильована, підписана окружним секретарем Й.Економу 22.02.2017 за №127402/17 у м.Нікосія, завірена підписом постійного секретаря ОСОБА_1 . Апостиль скріплено круглою гербовою печаткою.
Податковий орган, заперечуючи правомірність застосування позивачем при оподаткування виплачених нерезиденту доходів ставки податку 2 %, замість 15 %, посилався на те, що на запит до компетентного органу Республіки Кіпр було отримано відповіді: лист Податкового Департаменту Міністерства фінансів Республіки Кіпр №T.D.3.10.43.2/A.V. 140 Р.604 від 22.10.2018 року та лист відділу з міжнародних податкових справ Податкового Департаменту Міністерства фінансів Республіки Кіпр №T.D.3.10.43.2/A V.190 Р.750, від 09.07.2019 року, згідно яких жоден із сертифікатів про статус податкового резидента податковими органами Кіпру не видавався, компанією не подавались податкові декларації з 2009 року.
Враховуючи зазначене відповідач дійшов висновку, що позивачпри виплаті доходу у вигляді відсотків за кредитними угодами на адресу нерезидента - «Denker Holdings Limited», Кіпр не мало право застосовувати зменшену ставку податку за міжнародним договором.
Суд зазначає, що згідно наданих позивачем свідоцтв (сертифікатів) від 11.02.2016 року та від 22.02.2017 року, виданих податковою інспекцією (відділенням нарахування податку на прибуток) Департаменту внутрішніх податків Міністерства фінансів Республіки Кіпр, вказаними документами засвідчено, що компанія «Denker Holdings Limited» (Кіпр) зареєстрована у Республіці Кіпр за ідентифікаційним номером платника податків 121/172544НЕ, являється резидентом Кіпру згідно із Угодою (Конвенцією) про уникнення подвійного оподаткування, що підписана між урядом Республіки Кіпр та Урядом України з приводу уникнення подвійного оподаткування прибутку та акціонерного капіталу від 08.11.2012 року. Також у вказаних документах зазначено, що прибутки компанії з усього світу оподатковуються як податок на прибуток згідно із Законом Республіки Кіпр «Про податок на прибуток» від 18.02.2016 року.
Вказані документи, згідно Гаазької Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, 1961 року, апостильовано. Також, позивачем надано переклад вказаних документів, завірений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу.
Згідно положень ст. 3 цієї Конвенції, кожна з Договірних держав звільняє від легалізації документи, на які поширюється ця Конвенція і які мають бути представлені на її території.
При цьому, визначено, що єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставлення передбаченого статтею 4 апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений.
Статтею 5 Конвенції визначено, що заповнений належним чином апостиль засвідчує справжність підпису, якість, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичність відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ.
З огляду на зазначене, надані позивачем свідоцтва відповідають вимогам, які пред`являються до такого роду документів статтею 103 ПК України.
Відповідачем у підтвердження своїх доводів було надано копію листів Податкового Департаменту Міністерства фінансів Республіки Кіпр №T.D.3.10.43.2/A.V. 140 Р.604 від 22.10.2018 року та відділу з міжнародних податкових справ Податкового Департаменту Міністерства фінансів Республіки Кіпр №T.D.3.10.43.2/A V.190 Р.750, від 09.07.2019 року, направленого на запит Державної податкової служби України. Відповідач посилається на те, що згідно вказаних листів уповноваженим органом Республіки Кіпр було повідомлено фіскальні органи України про те, що сумнівним є те, що компанія «Denker Holdings Limited» (Кіпр) є компанією-податковим резидентом Кіпру, оскільки вона не надавала податкові декларації з 2009 року і не має директора. Також відповідач зазначає, що вказаним листом повідомлено про ініціювання процесу виключення зазначеної компанії з Реєстру, оскільки компанією не виконано вимоги законодавства про податок на прибуток і не представлено регулярні річні звіти до Реєстру компаній, та відзначено, що жоден із сертифікатів про статус податкового резидента не було видано податкового органами Кіпру (тому вони є підробленими).
Статтею 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
При цьому, згідно ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Статтями 73-75 КАС України встановлюються вимоги до доказів стосовно їх належності, допустимості та достатності.
Так, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Згідно ч. 8 ст. 94 КАС України, іноземні офіційні документи визнаються письмовими доказами без їх легалізації у випадках, визначених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Так, надані відповідачем докази у підтвердження власної позиції не відповідають зазначеним вище вимогам, оскільки доказів належного, у визначеному законодавством порядку, посвідчення листів Податкового Департаменту Міністерства фінансів Республіки Кіпр №T.D.3.10.43.2/A.V.140 Р.604 від 22.10.2018 року та відділу з міжнародних податкових справ Податкового Департаменту Міністерства фінансів Республіки Кіпр №T.D.3.10.43.2/A V.190 Р.750, від 09.07.2019 року, відповідачем не надано.
Також, наданий відповідачем лист Головного управління відділу з питань міжнародного оподаткування Міністерства фінансів Республіки Кіпр від 24.07.2019 року T.D.3.10.43.2/AV.190P.750, не є належним доказом, оскільки переклад такого листа, без відповідного нотаріального посвідчення, та який містить суттєві розбіжності, зокрема, у даті листа, назві установи від імені якої такий лист направлено, адресі цієї установи та ін., що не може свідчити про автентичність його тексту.
Таким чином, наданий відповідачем лист не може бути доказом порушення позивачем порядку оподаткування доходів нерезидента, оскільки він не є належним доказом по справі.
Крім того, суд звертає увагу, що окрім посвідчених належним чином свідоцтв про статус резидента компанії-контрагента, позивачем також був наданий лист відділу міжнародного оподаткування Міністерства фінансів Республіки Кіпр від 30.05.2018 року № T.D.3.10.43.2/AV.86 P.440 (англійською мовою назва установи адресанта ідентична назві установи, вказаній в листі від 24.07.2019 року T.D.3.10.43.2/AV.190P.750), підписаний тією ж самою особою як і лист від 24.07.2019 року T.D.3.10.43.2/AV.190P.750 ОСОБА_2 , згідно з яким компетентним органом Республіки Кіпр було підтверджено, що компанія «Denker Holdings Limited» (Кіпр) була резидентом Республіки Кіпр та своєчасно сплачувала податки та збори на користь Департаменту внутрішніх податків у Республіці Кіпр у період з 2009-2016 років.
Будь-яких доказів у спростування вказаної у даному листі інформації відповідачем не надано, як і не надано пояснень, підтверджених належними доказами, щодо наявної суперечності між листами одного і того ж органу від 30.05.2018 року №T.D.3.10.43.2/AV.86 P.440 та від 24.07.2019 року №T.D.3.10.43.2/AV.190P.750, тоді як саме на податковий орган у даному випадку покладено обов`язок доказування.
Позивач також посилався на те, що у направленому до органів Республіки Кіпр запиті фіскальним органом невірно вказано інформацію щодо свідоцтв, підтверджуючих резидентство компанії «Denker Holdings Limited» (Кіпр), а саме вказано номера апостилів, якими засвідчено вказані свідоцтва. При цьому, позивач вказав, що перевірити факт того, чи дійсно копії спірних свідоцтв направлялись до уповноваженого органу чи ні, не виявляється можливим, через невідповідність кількості сторінок вказаних у запиті, кількості додатків, наданих відповідачем до суду разом із таким запитом.
Вказані твердження позивача, також, жодним чином не були спростовані відповідачем.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про неналежність та недостовірність наданих відповідачем доказів у підтвердження правомірності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, тоді як надані позивачем документи відповідають вимогам як міжнародного, так і національного законодавства. Зворотного відповідачем у передбачений процесуальним законом спосіб не доведено, як і не доведено у встановленому порядку факту підробки цих документів.
Доказів, які б спростували доводи позивача, відповідач суду не надав. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню.
Згідно ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до ч.1 ст.132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Керуючись ст.ст. 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 28.01.2021 року.

Суддя М.В. Дєєв