Справа № 560/7746/20
Суддя: Гнап Д.Д.
Дата ухвалення: 2021-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/7746/20
РІШЕННЯ

іменем України

28 січня 2021 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Гнап Д.Д. розглянув адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Самчинецької сільської ради про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

І. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ СТОРІН

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Самчинецької сільської ради, в якому просить:

- визнати незаконним та скасувати рішення Самчинецької сільської ради від 21 лютого 2019 року за №2 в частині відмови ОСОБА_1 щодо надання дозволу на розробку документації із землеустрою;

- зобов`язати Самчинецьку сільську раду вчинити дії по наданню ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту щодо відведення земельної ділянки з земель нерозподілених часток (паїв) колишнього КСП ім. Чапаєва у розмірі до повного задоволення права на земельну частку пай.

Позивач підставою позову зазначає порушення відповідачем вимог Земельного кодексу України.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що згідно з книгою реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), ОСОБА_2 отримав Сертифікат на право на земельну частку (пай), відповідно до якого йому належало право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства ім. Чапаєва на території Самчинецької сільської ради, розміром 3.00 умовних кадастрових гектари.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 24.04.2008 року, що зареєстроване в реєстрі за №1-643, позивач є спадкоємцем майна ОСОБА_2 та власником права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у власності КСП ім. Чапаєва на території Самчинецької сільської ради.

Розпорядженням Старокостянтинівської районної державної адміністрації від 06.12.2005 року за № 329/2005-р затверджено проект землеустрою та передано ОСОБА_1 у приватну власність земельну ділянку площею 1,3865 га, для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер земельної ділянки :03:004:0092 та отримав Державний акт серії ХМ №028118 від 19.01.2006 року.

Позивач зазначає, що оскільки він успадкував вказану земельну ділянку, до нього перейшли всі права та обов`язки, які належали в тому числі спадкодавцеві, так як належний йому сертифікат не був задоволений у повному розмірі, тому він звернувся до відповідача з заявою про надання дозволу на розробку проекту щодо відведення земельної ділянки з земель нерозподілених часток (паїв) колишнього КСП ім. Чапаєва.

Однак рішенням Самчинецької сільської ради від 21 лютого 2019 року за №2 йому відмовлено у задоволенні клопотання. Підставою відмови слугувало те, що спадкодавець ОСОБА_2 вже скористався правом на отримання земельної ділянки відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) та відсутність генеральних планів населених пунктів Самчинецької сільської ради.

Позивач вважає, що таке рішення порушує його права, оскільки йому не було надано можливості реалізувати своє законне право як спадкоємцю на реалізацію сертифікату до повного його задоволення та йому передано у приватну власність земельну ділянку неналежної площі.

ІІ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 02.12.2020 відкрито провадження у даній справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

ОСОБА_2 отримав Сертифікат на право на земельну частку (пай), відповідно до якого йому належало право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП ім.Чапаєва на території Самчинецької сільської ради, розміром 3.00 умовних кадастрових гектари.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.04.2008 року, що зареєстроване в реєстрі за №1-643, позивач є спадкоємцем майна ОСОБА_2 та власником права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у власності КСП ім. Чапаєва на території Самчинецької сільської ради.

У власності ОСОБА_1 перебуває земельна ділянка площею 1,3865 га, для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер земельної ділянки :03:004:0092, на яку відповідно до розпорядження Старокостянтинівської районної державної адміністрації від 06.12.2005 року за № 329/2005-р затверджено проект землеустрою та надано Державний акт серії ХМ №028118 від 19.01.2006 року.

ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про надання йому дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з земель нерозподілених часток (паїв).

Рішенням Самчинецької сільської ради Старокостянтинівського району від 21 лютого 2019 року №2 позивачу відмовлено у задоволенні клопотання, оскільки відповідно до норм Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власником земельних часток (паїв)", позивач скористався правом на отримання земельної ділянки відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) та є спадкоємцем ОСОБА_2 , який також скористався правом на отримання земельної ділянки відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай), а також на даний час відсутні генеральні плани населених пунктів.

Вважаючи таке рішення позивача незаконним, позивач звернувся до суду з цим позовом.

IV. ОЦІНКА (ПОЗИЦІЯ) СУДУ

Частиною другої статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст. 14 Конституції України, право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЗК України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Частиною 1 ст. 22 ЗК України передбачено, що землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

До земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо) (ч.2 ст. 22 ЗК України).

Відповідно до п. "а" ч.3 ст. 22 ЗК України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, визначені Законом України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" від 05.06.2003 року №899-IV (далі - Закон №899-IV).

Відповідно до ст.1 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" від 5 червня 2003 року №899-IV) право на земельну частку (пай) мають, зокрема, громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом.

Згідно із статтею 2 Закону №899-IV основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією.

Відповідно до ст. 3 Закону №899-IV особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості).

Згідно з ст.5 Закону №899-IV сільські, селищні, міські ради в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), зокрема: розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок; приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості); уточняють списки осіб, які мають право на земельну частку (пай).

Відповідно до ст. 11 Закону №899-IV встановлення меж земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) здійснюється на підставі проектів землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв), технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель або технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Отже, Закон №899-IV визначає порядок виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, особам, чиє право на землю посвідчено відповідними документами.

Відповідно до пункту 17 Перехідних положень Земельного кодексу України, сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Згідно із пунктами 5-6 Указу Президента України "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" від 08.08.1995 року №720/95, видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією. Після видачі громадянинові державного акта на право приватної власності на земельну ділянку сертифікат на право на земельну частку (пай) повертається до районної державної адміністрації. Отже, після виділення в натурі земельної ділянки та видачі державного акту на право власності на землю право на земельну частку (пай) припиняється.

З огляду на вищевикладене суд вказує, що після виділення в натурі земельної ділянки та видачі державного акту на право власності на землю право на земельну частку (пай) є реалізованим і повторно ним скористатися особа вже не може.

Право виділення в натурі земельної ділянки та видачі державного акту на право власності на землю, що передбачено сертифікатом на право на земельну частку (пай), було реалізоване ОСОБА_3 шляхом отримання земельної ділянки площею яка розташована на території Самчинецької сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області.

Суд наголошує, що Сертифікат втратив чинність з моменту отримання земельної ділянки батьком позивача. Таким чином, ОСОБА_3 використав право на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Адже, згода сільської ради можлива тільки за наявності невикористаного сертифікату на право на земельну частку (пай) та відповідних доказів, що він не використаний в повному обсязі.

Доводи позивача, щодо незаконності відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою у зв`язку з відсутність генерального плану населеного пункту Самчинецької сільської ради суд не приймає до уваги. Наявність чи відсутність генерального плану Самчинецької сільської ради ніяким чином не впливає на відсутність у позивача права щодо отримання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з земель нерозподілених часток (паїв).

Враховуючи викладене суд дійшов висновку, що відповідач відмовляючи позивачу у наданні дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з земель нерозподілених часток (паїв) діяв правомірно та в межах чинного законодавства України, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

За нормами частин 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Позивач не довів ті обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги. Тому, наявні підстави для відмови у задоволенні позовних вимог.

Зі змісту приписів статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, відсутні підстави для розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до Самчинецької сільської ради про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 28 січня 2021 року

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 )
Відповідач:Самчинецька сільська рада (Самчинці, Старокостянтинівський район, Хмельницька область, 31172 , код ЄДРПОУ - 21313453)

Головуючий суддя Д.Д. Гнап