Справа № 308/873/21
Суддя: Малюк В. М.
Дата ухвалення: 2021-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 308/873/21
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2021 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Малюк В.М.

при секретарі судового засідання ОСОБА_1

перекладачів Еззахірі Халід, Тарасігам Раджкумар,

за участю представника позивача - військової частини № НОМЕР_1 Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України Боброцюк Л.О.,

відповідача ОСОБА_2 (YAHYA GAMMAN),

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Ужгород, справу за адміністративним позовом військової частини № НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 до громадянина Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , про примусове видворення іноземця за межі території України,-

В С Т А Н О В И В :

Військова частина № НОМЕР_1 Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з зазначеним адміністративним позовом мотивуючи його тим, що відповідач о 22 год. 00 хв. 05 жовтня 2020р. був виявлений та затриманий прикордонним нарядом «Прикордонний патруль» на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби «Ужгород» в районі № 300 прикордонного знаку, 50 метрів до державного кордону України, за спробу незаконного перетинання державного кордону України в Словацьку Республіку.

На момент затримання документи що посвідчують особу та підтверджують законність перебування на території України у відповідача були відсутні.

Своїми діями відповідач вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, та відповідно до ст. 263 КУпАП був затриманий в адміністративному порядку на термін до трьох діб з метою встановлення особи та з`ясування обставин правопорушення.

На підставі рішення Ужгородського міськрайонного суду затриманий з метою ідентифікації та видворення за межі України терміном до 6 місяців.

В подальшому, відповідач звернувся за захистом 08.10.2020 року, відповідне повідомлення з додатками №21/1105 від 08.10.2020 року направлено до ГУ ДМС України в Закарпатській області.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідач, знаючи про можливість легально в`їхати до ЄС, обрав незаконний спосіб досягнення своєї мети, усвідомлюючи, що при цьому він неодноразово буде грубо порушувати та ігнорувати законодавство України на своєму шляху.

За таких обставин, позивач просить примусово видворити ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , за межі території України.
Представник позивача військової частини № НОМЕР_1 Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України Боброцюк Л.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ) у судовому засіданні позов не визнав. Показав, що подав документи на біженця та зазначив, що не має наміру повертатися до Сирійської Арабської Республіки, оскільки там війна, існує загроза його життю і він зазнає переслідування.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази, суд приходить до наступного висновку.

Згідно із частиною 1 стаття 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За правилами ч.7 ст.5 КАС України іноземці, особи без громадянства та іноземні юридичні особи користуються в Україні таким самим правом на судовий захист, що й громадяни та юридичні особи України.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , о 22 год. 00 хв. 05 жовтня 2020р. був виявлений та затриманий прикордонним нарядом «Прикордонний патруль» на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби «Ужгород» в районі № 300 прикордонного знаку, 50 метрів до державного кордону України, за спробу незаконного перетинання державного кордону України в Словацьку Республіку.

Також встановлено, що відповідач є особою, яка звернулася з заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, що підтверджується повідомленням про звернення за захистом в Україні від 08.10.2020 року №21/1105.

Відповідно до положень ст.ст.9, 29 Загальної декларації прав людини ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання. При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина повинна зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.

У статті 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (із змінами і доповненнями) від 04.11.1950 року, ратифікованою Верховною Радою України 11.09.1997 року, задекларовано право кожного на свободу та особисту недоторканість, за винятком певних випадків, зокрема, законного арешту або затримання з метою запобігання недозволеному в`їзду особи в країну чи особи, щодо якої провадяться процедури депортації або екстрадиції.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначається Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Згідно до п.14 ст.1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Згідно вимог п.1 ст.30 ЗУ Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, - органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухиляється від виконання такого рішення.

Однак, згідно ст.31 ЗУ Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворенні або видані чи передані до країн де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Згідно із ст.3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифіковану Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню.

Згідно із ст.3 Конвенції проти катувань та інших жорстоких, нелюдських або таких, що принижують гідність, видів поводження і покарання жодна держава-сторона не повинна висилати, повертати чи видавати будь-яку особу іншій державі, якщо є серйозні підстави вважати, що їй там може загрожувати застосування катувань. Для визначення наявності таких підстав компетентні власті беруть до уваги всі обставини, що стосуються справи, включаючи, у відповідних випадках, існування в даній державі постійної практики брутальних і масових порушень прав людини.

Крім того, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово вказував, що повернення особи до країни, де їй загрожує катування або нелюдське чи таке, що принижує людську гідність поводження чи покарання, буде порушенням ст.3 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

При розгляді справ щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового захисту необхідно враховувати, що інформація про країну походження належить до загальновідомої інформації.

Відповідно до положень статті 1 Міжнародної конвенції про статус біженців від 28.07.1951 року під цією особою визначають особу, яка не є громадянином країни прибуття, внаслідок ґрунтовних побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань, перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

Відповідно до частини третій статті 78 Кодексу адміністративного суд України обставини, визнані судом загальновідомими, звільнені від подальшого доказування.

Відповідно до роз`яснень пункту 10 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 25 червня 2009 року № 1 "Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця, видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов`язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні", суди можуть використовувати інформацію про країни походження, розміщену на офіційних сайтах Державної міграційної служби України, Управління Верховного Комісара ООН у справах біженців, а також на інформаційних носіях, які розповсюджуються Регіональним представництвом Управління Верховного Комісара ООН у справах біженців у Білорусі, Молдові, Україні, та інших носіях.

Також, згідно Актуальної інформації про країну походження відповідача, із змісту Рекомендацій УВКБ ООН з питання міжнародного захисту відносно осіб, що залишають Сирійську Арабську Республіку (Редакція IV, листопад 2015 року) вбачається, після видання УВКБ ООН у жовтні 2014 року "Рекомендацій з питання міжнародного захисту щодо осіб, які покидають Сирійську Арабську Республіку (Редакція IІI)" ситуація в Сирії щодо безпеки, дотримання прав людини, переміщення і гуманітарних потреб продовжує погіршуватися, сторони конфлікту вчиняють військові злочини та грубі порушення прав людини, в тому числі деякі рівнозначні злочинам проти людяності, ігнорують особливий режим захисту, наданий лікарням, школам, медичному персоналу, працівникам гуманітарних організацій, тощо.

Також у Рекомендаціях, зазначено, що майже всі райони країни охоплені насильством, що розгортається між різними учасниками конфліктів, які частково взаємно накладаються один на одного. Країна сильно роздроблена, оскільки сторони конфлікту, в тому числі Збройні Сили Сирії, угруповання "Ісламська держава Іраку і аль-Шама", антиурядові збройні групи і курдські сили ("Загони народної самооборони", ЗНС), здійснюють контроль над різними регіонами країни, вчиняючи на них свій вплив. Оскільки міжнародні зусилля щодо припинення конфлікту в Сирії результатів досі не принесли, його активне продовження тягне за собою руйнівні наслідки для сирійського населення, в тому числі, зростання кількості жертв серед цивільного населення, масштабне переміщення людей всередині країни та за її межі, а також безпрецедентну за масштабами гуманітарну кризу. Кількість осіб, загиблих у результаті конфлікту оцінюється від 145 до більш ніж 250 тисяч осіб. Найбільша кількість документально зафіксованих жертв було зареєстровано в провінції Риф Дамаск; далі за кількістю жертв йдуть провінції Алеппо, Хомс, Ідліб, Дера та Хама.

Резолюцією №2314 (2016), прийнятою Радою Безпеки на 7798 засіданні 31 жовтня 2016 року, висловлено тривогу в зв`язку з тим, що через застосування хімічних отруйних речовин в якості зброї в Сирійській Арабській Республіці продовжують гинути і отримувати каліцтва цивільні особи.

У Доповіді Незалежної міжнародної комісії по розслідуванню подій у Сірійській Арабській Республіці від 01 лютого 2018 року, вказується, що:

« 65. Цивільні особи як і раніше піддаються довільних затримань, тортурам і утриманню під вартою в нелюдських умовах на всій території Сирійської Арабської Республіки. Всі сторони конфлікту регулярно відмовляють особам, яких тримають під вартою, в праві на належну судову процедуру і справедливий судовий розгляд.»

« 72. З самого початку сирійського конфлікту однієї з його гротескних рис є напади усіх боків на цивільні і об`єкти, що охороняються в порушення міжнародного гуманітарного права. Лікарні, місця відправлення культу, центри цивільної оборони, густонаселені житлові райони, будинки, булочні, ринки і в меншій мірі школи руйнуються дощенту в результаті невибіркових нападів або, що трапляється ще більш часто, навмисно стають мішенню для нападу.»

У Доповіді Генерального секретаря про здійснення резолюцій Ради Безпеки ООН 2139 (2014) 2165 (2014), 2191(2014) 2258 (2015) та 2332 (2016) від 16 листопада 2017 року вказано, що в результаті бойових дій, що ведуться в цих районах і на всій території Сирії, як і раніше завдається шкода цивільним особам та об`єктам цивільної інфраструктури, таким як школи і лікарні. Протягом усього звітного періоду бойові дії тривали в мухафазах Дамаск, Риф-Дамаск, Хама, Дераа, Ель- Кунейтра , Алеппо, Ідліб, Хомс, Латакія, Ракка і Дейр-ез-Зор.

У Доповіді Генерального секретаря про здійснення резолюцій Ради Безпеки ООН 2139 ( НОМЕР_2 ), НОМЕР_3 ), 2332 (2016) 2393 (2017) та 2401 (2018) від 22 травня 2018 року вказано, що 24 лютого 2018 року Рада Безпеки прийняла резолюцію 2401 (2018), в якій зажадав припинити бойові дії, проте військові операції в різних районах тривали. Повідомлялося про удари з повітря, артилерійські обстріли та снайперський вогні в ході бойових дій між сирійським урядом і проурядовими силами з одного боку та недержавними збройними опозиційними групами - з іншого в мухафазах Алеппо, Ідліб, Латакія, Дейр-ез-Зор, Хомс, Хама, Дамаск, Риф -Дімашк , Дар`я і Ель-Кунейтра .

Отже, існують загальновідомі офіційні документи та повідомлення ЗМІ, які підтверджують обґрунтованість загрози життю відповідача, його безпеці чи свободі в країні походження, в якій триває військовий конфлікт.

Судом встановлено наявність обставин, які свідчать про те, що виконання рішення про примусове видворення до держави належності буде становити для відповідача реальну загрозу його життю, свободі або здоров`ю та може призвести до інших негативних наслідків, які згідно ст.31 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" є підставами для заборони щодо примусового повернення чи примусового видворення відповідача з території України в країну його походження.

Отже, ситуація в країні походження відповідача нестабільна.

Отже, як встановлено в судовому засіданні відповідачу у країні походження Сирійській Арабській Республіці може загрожувати небезпека, у зв`язку з чим він не може бути примусово видворений з України, тому позовні вимоги щодо примусового видворення ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , за межі території України не підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст.12,257,241,244,246, 289 КАС України, ст. ст.4,9,16,29 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні адміністративного позову військової частини № НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 до громадянина Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , про примусове видворення іноземця за межі території України - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції Восьмого апеляційного адміністративного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Суддя Ужгородського
міськрайонного суду В.М. Малюк