Справа № 620/5531/20
Суддя: Соломко І.І.
Дата ухвалення: 2021-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2021 року Чернігів Справа № 620/5531/20

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Соломко І.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні суду справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ''Прилуки-Гарантбуд'' до Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,

У С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Прилуки - Гарантбуд» (далі також ТОВ «Прилуки - Гарантбуд», позивач) звернулось до суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області (далі також ГУ ДПС, відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення від 28.10.2020 № 0.

Позовні вимоги мотивовані тим, що висновки, викладені в акті перевірки, є протиправними, оскільки реальність господарських операцій з контрагентом підтверджується оформленими належним чином первинними документами. Окрім того, порушення контрагентом податкової дисципліни не може свідчити про відсутність у позивача права на податковий кредит. Щодо відсутності товарно-транспортних накладних та сертифікатів якості придбаного товару, то такі документи не є первинними бухгалтерськими документами за відсутності яких платник податку позбавляється права на формування податкового кредиту.

Представник відповідача надав до суду відзив, в якому зазначив, що за даними баз податкового органу господарські операції позивача не підтверджуються по ланцюгу постачання. Також контролюючий орган вказує, що документи бухгалтерського обліку на поставку товару не містять обов`язкових реквізитів, відсутні сертифікати якості придбаного товару, а транспортні засоби належать особі, які повідомила, що жодних взаємовідносин з ТОВ «Прилуки - Гарантбуд» не мала. За таких обставин відповідач вважає, що при прийнятті оскаржуваного рішення діяв в межах повноважень, наданих йому законами України та підзаконними нормативно-правовими актами.

30.11.2020 ухвалою суду розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

ТОВ «Прилуки - Гарантбуд» зареєстровано в Єдиному реєстрі про державну реєстрацію юридичних осіб 26.06.2007. Відповідно до детальної інформації про юридичну особу, основний вид діяльності ТОВ «Прилуки - Гарантбуд» КВЕД 01.46: Розведення свиней.

В період з 23.09.2020 по 29.09.2020 відповідачем проведено документальну позапланову виїзду перевірку ТОВ «Прилуки - Гарантбуд» щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за липень 2020 року від`ємного значення з податку на додану вартість, яке визначене з урахуванням від`ємного значення з податку на додану вартість, задекларованого у попередніх звітних періодах (лютий-травень 2019 року), відповідно до затвердженого плану перевірки.

За наслідками перевірки відповідачем складено акт № 4/07/35221672 від 06.10.2020 (далі- акт перевірки), в якому зафіксовані порушення: п. 44.1 ст. 44, п.185.1 ст. 185, п. 198.1, п.198.3. п.198.6 ст.198, п. 200.1, 200.4. ет. 200. п. 201.1 ст. 201 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 №2755-Vl (зі змінами та доповненнями), що призвело до завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на 151934 грн ПДВ.

На підставі акта перевірки, відповідачем прийнято податкове повідомлення рішення форми «В4» від 28.10.2020 № 0, яким зменшено ТОВ «Прилуки - Гарантбуд» розмір від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту в сумі 151934, 00 грн. (а.с.11).

Вказане рішення позивач вважає протиправними, тому звернувся до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Конституційний правовий порядок у сфері оподаткування ґрунтується на положеннях частини першої статті 67, пункту 1 частини другої статті 92 Конституції України, згідно з якими кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори, що встановлюються виключно законами України, у порядку і розмірах, передбачених ними.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що податковий кредит - це сума, на яку платник ПДВ має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

За правилами пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування об`єкта оподаткування податком на прибуток, витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагентів за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагентів та узгодженість дій між ними.

При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, необхідно враховувати, що відповідно до вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень.

Проте у разі надання контролюючим органом доказів, які свідчать, що платником податків не було відображено у податковому обліку та задекларовано отриманий прибуток, або документи, на підставі яких платник податків задекларував свої податкові зобов`язання, у тому числі сформував податковий кредит, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Як визначено підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України, господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

У відповідності до статті 1 Закону №996-XIV господарська операція це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Отже правові наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування податкового кредиту з ПДВ виникають за наявності таких обставин та підстав, зокрема: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій та їх документального підтвердження сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності та належним чином складеної податкової накладної; ділової мети, розумних економічних причин для здійснення операції й подальшого використання придбаного товару (робіт, послуг) у межах господарської діяльності платника.

Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування податкових вигод.

Недоведеність наявності вказаних умов позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкового кредиту, а покупця - права на його формування та відображення у бухгалтерському та податковому обліку.

Отже, підставою для виникнення у платника права на податковий кредит з податку на додану вартість є факт реального здійснення операцій з придбання товарно-матеріальних цінностей та послуг з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, а також оформлення відповідних операцій належним чином складеними первинними документами, які містять достовірні відомості про їх обсяг та зміст.

Так, суд встановив, що між ТОВ «Лакті - Про» (Постачальник) та ТОВ «Прилуки - Гарантбуд» (Покупець) укладений договір поставки від 07.07.2020 № 07/07-2020, за умовами якого Постачальник зобов`язується поставити та передати у власність Покупця сільськогосподарську продукцію, (в подальшому по тексту - Товар), згідно з умовами і в порядку, передбаченим даним Договором, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити Товар (а.с.36-39).

На виконання умов договору, ТОВ «Лакті - Про» поставлено позивачу товар макуху соєву в кількості 31,24т на загальну суму 396747,88 грн, та 40,54 тон на загальну суму 514857,84 грн, що підтверджено видатковими накладними № 56 від 07.07.2020, № 61 від 15.07.2020 та ТТН № Р56 від 07.07.2020 та №Р61 від 15.07.2020 (а.с.41-42, 44-45). Розрахунки за придбаний товар підтверджено виписками з відділення АБ «Укргазбанк» (а.с.48-50). Рух та використання товару в господарській діяльності підтверджено: письмовими доказами щодо потреби у кормах від 30.06.2020 для свинокомплексу с. Гмирянка, зведеними відомостями приходу комбікормів з виробництва за липень 2020 року, калькуляцією вартості виробництва від 31.07.2020, прибутковими накладними від 07.07.2020, 15.07.2020, актами списання від 31.07.2020, відомостями по рахунку 915, 631, 913,2981 за липень 2020 року, накладними на внутрішнє переміщення товару від 14.07.2020, 28.07.2020, що містяться в матеріалах справи та надавались при проведенні перевірки.

В подальшому складені податкові накладні від 07.07.2020 № 1 та від 15.07.2020 №7 та зареєстровані в Єдиному державному реєстрі податкових накладних (а.с.46-47).

Отже, реальність операцій з придбання товару, за наслідками яких позивачем сформовано податковий кредит звітного періоду, досліджена та підтверджена на підставі первинних документів податкового та бухгалтерського обліку (податкові та видаткові накладні), які відповідають вимогам статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Відтак, оцінивши повноту, характер, об`єктивність та юридичне значення установлених конкретних фактичних обставин справи, суд визнає їх такими, що свідчать про помилковість тверджень відповідача щодо нереального характеру правовідносин позивача із згаданим контрагентом.

Поруч з цим, в обґрунтування прийняття спірного рішення відповідачем не наведено обставин, які б вказували на безтоварність операцій. Висновки відповідача ґрунтуються на податковій інформації з баз даних та Єдиного реєстру податкових накладних щодо спірного контрагенту, а не на аналізі суті та наслідків господарських операцій, які мали місце у перевіряємому періоді, що, в свою чергу, також не є безумовною підставою для висновків про відсутність фактичного виконання спірних господарських операцій.

Відповідачем не спростовано факту використання позивачем у власній господарській діяльності придбаного товару. Відповідачем не спростовано руху активів у процесі здійснення згаданих господарських операцій, про що свідчать зазначені вище докази. Усі господарські операції щодо предмету спору по даній справі відображені у бухгалтерському та податковому обліку.

До того ж, нормами Цивільного та Господарського кодексів України дійсність і реальність договорів та правомірність виписаних за ними, зокрема, податкових накладних та інших первинних документів бухгалтерського та податкового обліку не обумовлені наявністю у постачальника матеріальних та трудових ресурсів для здійснення фінансово-господарської діяльності.

Жоден нормативний акт не містить вказівок на залежність права платника податку на включення до свого податкового кредиту сум податку на додану вартість, фактично сплачених в ціні придбання товару на підставі податкової накладної, від дотримання контрагентом правил господарської діяльності.

Законодавство не містить певних критеріїв добросовісності платника податків. Водночас, слід визнати обґрунтованим застосування на практиці цього підходу, оскільки подібне розмежування платників податків дозволяє індивідуалізувати юридичну відповідальність особи та забезпечити дотримання правопорядку у галузі оподаткування навіть за наявності певних прогалин у законодавстві. У разі, якщо дії платника податку свідчать про його добросовісність, а вчинені ним господарські операції не викликають сумніву у їх реальності та відповідності дійсному економічному змісту, для підтвердження права на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування достатньо наявності належним чином оформлених документів, зокрема, податкових накладних. Прикладом подібного підходу є постанова Верховного Суду України від 09 вересня 2008 року.

Взагалі в акті перевірки відсутність реальності вчинення господарської діяльності пов`язується податковим органом лише з обставинами діяльності контрагента позивача та деяких інших суб`єктів господарювання по ланцюгу постачання, що є неприпустимим, як за законодавством України, так і міжнародними нормами.

Податковим органом також не доведено, що позивач та його контрагент при укладанні вказаних угод мали умисел на її укладання з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави та суспільства; намірів їх на ухилення від оподаткування, безтоварність операції, неможливість її вчинення.

Висновок відповідача, що реальність господарських операцій не підтверджена належними доказами, оскільки документи бухгалтерського обліку на поставку товару не містять обов`язкових реквізитів та відсутні сертифікати якості придбаного товару, суд відхиляє, оскільки сама собою наявність або відсутність окремих документів, а також недоліки в їх оформленні не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарських операцій та відмови у формуванні податкового кредиту, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі платника у зв`язку з його господарською діяльністю. Посилання відповідача на пояснення ФОП ОСОБА_1 , що жодних взаємовідносин з ТОВ «Прилуки - Гарантбуд» не мала, не підтверджені належними доказами.

Отже, відповідачем не доведено належними доказами правомірність спірного рішення, у той же час позивачем спростовано позицію відповідача.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Тому, за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Прилуки - Гарантбуд» підлягає стягненню, сплачений ним при поданні позовної заяви, судовий збір в розмірі 2279,02 грн.

Керуючись ст. ст.139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення рішення Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області від 28.10.2020 № 0.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області Товариства з обмеженою відповідальністю «Прилуки - Гарантбуд» судовий збір в розмірі 2279,02 грн (дві тисячі двісті сімдесят дев`ять грн) 02 коп., сплачений відповідно до платіжного доручення № 4751 від 17.11.2020.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю ''Прилуки-Гарантбуд'', вул.Дружби Народів, 34, м.Прилуки, Чернігівська область,17500, .

Відповідач: Головне управління Державної податкової служби у Чернігівській області, вул.Реміснича, буд.11,м.Чернігів,14000, .

Повний текст рішення виготовлено 28 січня 2021 року.

Суддя І.І. Соломко