Справа № 240/10016/20
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2021-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 240/10016/20

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Нагірняк М.Ф.

Суддя-доповідач - Смілянець Е. С.

26 січня 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Капустинського М.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 01 вересня 2020 року та додаткове рішення від 14 вересня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :
в липні 2020 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся в Житомирський окружний адміністративний суд з позовом до військової частини НОМЕР_1 (відповідача) про:

- визнання наказу про звільнення протиправним в частині виключення зі списків особового складу;

- визнання дій протиправними щодо не нарахування індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 30.11.2018 та зобов`язання нарахувати та виплатити таку індексацію та компенсацію втрати частини доходів у вигляді такої індексації.

Житомирський окружний адміністративний суд рішенням від 01 вересня 2020 року позов задовольнив частково, визнав протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 та компенсації втрати частини таких доходів. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 та компенсацію втрати частини доходів у вигляді індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016року по 28.02.2018року на суму такої індексації за весь період затримки. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням від 14 вересня 2020 року стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_1 судові витрати ОСОБА_1 на правничу допомогу адвоката в розмірі 3600,00грн.

Не погоджуючись з рішеннями суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

Аргументами на підтвердження вимог скарги зазначає, що Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" та Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 індексація грошових доходів населення здійснюється в межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів.

Зауважує, що оскільки, військова частина НОМЕР_1 повністю фінансується з Державного бюджету України, джерелом коштів для виплати грошового забезпечення військовослужбовцям та проведення індексації грошових доходів населення є виключно Державний бюджет України. Поряд із цим, просить суд врахувати, що відповідно до роз`яснень Департаменту фінансів Міністерства оборони України та Міністерства соціальної політики України механізм нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за попередні періоди відсутній.

Позивач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу відповідно до ст. 304 КАС України.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Виходячи з приписів ст. 311 КАС України, вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач проходив військовому службу і згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 03.04.2020 за № 65 звільнений з військової служби у запас.

За спірний період з 01.01.2016 по 30.11.2019 позивачу індексація його грошового забезпечення не проводилася і, відповідно, не виплачувалася, що підтверджується дослідженим судом листом військової частини НОМЕР_1 від 27.05.2020 за № 904.

Отримавши зазначену відмову у проведенні нарахування та виплати індексації грошового забезпечення, а також вважаючи, що відповідачем протиправно не проведено остаточного розрахунку при звільненні з військової служби, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Критерії, за якими адміністративний суд перевіряє рішення суб`єктів владних повноважень, визначені у ч. 2 ст. 2 КАС України.

Згідно частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, ст. 2 та ч. 4 ст. 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 43 Конституції України закріплює право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 року № 2011-XII (далі Закон № 2011-XII) соціальний захист військовослужбовців це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України регламентуються Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 року № 1282-XII (далі Закон № 1282-XII).

У розумінні статті 1 Закону № 1282-XII індексація грошових доходів населення встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Положеннями статті 2 Закону № 1282-XII встановлено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Відповідно до статті 4 Закону № 1282-ХІІ індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Згідно зі статтею 5 Закону № 1282-ХІІ підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України. Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

За приписом статті 6 Закону № 1282-XII у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, визначені Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078 (далі Порядок № 1078).

Згідно з пунктом 1 Порядку № 1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.

Пунктом четвертим Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексується, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Відповідно до пункту 6 Порядку № 1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, зокрема підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

Отже, аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. За вимогами вказаних нормативно-правових актів проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Як встановлено судом першої інстанції, відповідачем не здійснювалась індексація грошового забезпечення позивача за період з 01.01.2016 по 30.11.2019, що підтверджується матеріалами справи.

При цьому, у відповідності до положень постанови КМ України від 30 серпня 2017 р. N 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" в 2018році мало місце збільшення посадових окладів військовослужбовців. Ця постанова набрала чинності з 1 березня 2018 року.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що вимога позивача в цій частині підлягала судовому захисту шляхом визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення лише за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 та зобов`язання нарахувати та виплатити таку індексацію.

Водночас, відповідно до вимог Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19 жовтня 2000 року N 2050-III втрата частини доходів громадян у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи) підлягають компенсації. Така компенсація здійснюється у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам, та виплачується за рахунок коштів відповідного бюджету - підприємства, установи і організації, що фінансуються з бюджету.

Згідно із частинами першою, другою статті 2 цього Закону N 2050-III компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Як доходи у цьому Законі розуміють грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, в тому числі заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Таким чином, позивач мав право на індексацію свого грошового забезпечення за спірний період, а відповідач зобов`язаний був нарахувати та виплати, окрім іншого, таку індексацію при проходженні військової служби до звільненні позивача зі служби, тобто ще до 03.04.2020. Не нарахування та не виплата ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 мала місце протягом більш ніж один календарний місяць.

При цьому, колегія суддів зазначає, що роз`яснення Департаменту фінансів Міністерства оборони України та Міністерства соціальної політики України мають інформаційний характер та не є нормативно-правовими актами.

Водночас слід зазначити, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Тобто, використане у статті 3 Закону N 2050-III формулювання, що компенсація обчислюється як добуток "нарахованого, але не виплаченого грошового доходу" за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції в частині задоволеної позовної вимоги позивача щодо зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини його доходів за весь період затримки виплати індексації з 01.01.2016 по 28.02.2018.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного додаткового рішення суду першої інстанції від 14.09.2020, колегія суддів з урахуванням вимог ч.7 ст.135, ст.ст. 139-143 КАС України вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано задоволено заяву позивача про відшкодування шляхом стягнення за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_1 судових витрат позивача на правничу допомогу адвоката в розмірі 3600,00 грн.

Як встановлено судом першої інстанції, згідно договору на правничу допомогу від 24.04.2020 та акту про види робіт на виконання договору від 09.07.2020 загальна вартість послуг складає 3600,00 грн., які сплачені позивачем сплачено 29.06.2020, згідно меморіального ордеру, належно завірена копія якого надана суду та досліджена.

При цьому, відповідач не клопотав про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката позивача та не надав жодних доказів щодо їх неспівмірності.

Отже, доводи апеляційної скарги зводяться виключно до непогодження з оцінкою обставин справи, наданою судом першої інстанції. Обґрунтувань неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права судом першої інстанції апеляційна скарга не містить.

Також, скаржником не надано доказів щодо незаконності чи необґрунтованості рішення суду, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 01 вересня 2020 року та додаткове рішення від 14 вересня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Капустинський М.М.