Справа № 826/1861/17
Суддя: Огурцов О.П.
Дата ухвалення: 2021-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2021 року м. Київ № 826/1861/17

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Огурцов О.П., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Основа"
до Головного управління Державної фіскальної служби в м. Києві
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 01.11.2016 №, №/26-15,

за участю представників:

позивача - Павліка Олександра Миколайовича (довіреність від 31.10.2017 № 1025),

позивача - Певнової Алла Миколаївни (довіреність від 31.10.2017 № 180),

відповідача - Полякової Світлани Борисівни (довіреність від 26.09.2017 № 224/26-15-10-03),

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Основа" звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби в м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 01.11.2016 №, №/26-15.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що роботи/товари, придбані позивачем на підставі договорів з контрагентами за період з 01.01.2015 по 30.06.2016, не є безоплатно отриманими, оскільки, вказані роботи/товари не відповідають жодній з ознак, передбачених підпунктом 14.1.13 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України та у відповідності із умовами договорів, на підставі яких були отримані роботи/товари за період з 01.01.2015 по 30.06.2016, останні придбані на платній основі про що також свідчить часткова оплата ТОВ «Основа» придбаних робіт/товарів, що підтверджується виписками банку, у той час, як сам факт не оплати вартості цих товарів у повному обсязі, у зв`язку із спливом строків позовної давності, не робить їх такими, що надані безоплатно. Також позивач зазначив про те, що право на податковий кредит виникло в нього на підставі першої з подій - отримання податкових накладних, у той час, як чинним законодавством не передбачено обов`язку коригувати податковий кредит у разі списання кредиторської чи дебіторської заборгованості. Водночас позивач зазначив про те, що пункти 1.4 та 1.6 договору від 30.06.2011 за №00091 «Про внесення змін до договору оренди земельної ділянки від 04 квітня 2006 № 65», якими внесено зміни до пункту 3 договору оренди від 04.04.2006 № 65 укладеного між позивачем та Броварською міською радою суперечить вимогам підпункту 288.5.2 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України, яким встановлено, що річна сума орендної плати не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки. При цьому рішенням Броварської міської ради від 11.03.2016 № 154-10-07 «Про затвердження документації із землеустрою та надання в оренду земельних ділянок юридичним та фізичним особам, внесення змін до договору оренди земельної ділянки», яке набуло законної сили 21.03.2016 вирішено внести зміни до договору оренди від 04.04.2006 № 65, а саме, виключити з договору підпункт 3.2. пункту 3, у зв`язку зі змінами в чинному законодавстві та внести відповідні зміни до договору оренди земельної ділянки.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги.

Відповідач проти позовних вимог заперечив, надав суду письмові заперечення на позовну заяву, які обґрунтовує тим, що за результатами проведеної перевірки позивача встановлено, що ним здійснено списання заборгованості по якій минув строк позовної давності, а саме, дебіторську заборгованість по pax. 631 «Розрахунки із вітчизняними постачальниками» у розмірі 91058,54 грн. було списано на pax. 944 «Сумнівні та безнадійні борги» та кредиторську заборгованість по pax. 631 «Розрахунки із вітчизняними постачальниками» у розмірі 507322,21 грн. було списано на pax. 717 «Дохід від списання кредиторської заборгованості», водночас позивачем не було здійснено коригування попередньо віднесених до складу податкового кредиту сум ПДВ по отриманих товарах і послугах у розмірі 84554,00 грн. та по здійсненій передплаті у розмірі 15176,00 грн. шляхом нарахування податкових зобов`язань відповідно до вимог пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України. Також відповідач зазначив про те, що за результатами проведеної перевірки встановлено заниження позивачем податкових зобов`язань з орендної плати за землю з огляду на те, що будівельні роботи з будівництва промислового логістичного комплексу, що знаходиться в районі Об`їзної дороги в м. Бровари, тривають по теперішній час, у той час, як відповідно до договору оренди земельної ділянки від 04.04.2006 (зареєстрованого 04.04.2006 за №65) зі змінами внесеними договором №2 від 30.06.2011 (зареєстрований 30.06.2011 за 00091) «Про внесення змін до договору оренди земельної ділянки від 04 квітня 2006 № 65» у разі перевищення строку будівництва об`єкта містобудування, який визначений до 03.02.2016, розмір орендної плати збільшується в 5 разів з місяця, наступного за місяцем закінчення відповідного строку. При цьому відповідач зазначив про те, що зміни до договору оренди земельної ділянки від 04.04.2006 №65, згідно рішенням Броварської міської ради від 11.03.2016 №154-10-07 «Про затвердження документації із землеустрою та надання в оренду земельних ділянок юридичним та фізичним особам, внесення змін до договору оренди земельної ділянки» внесені не були.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечила проти позовних вимог.

Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

У періоди з 29.08.2016 по 07.10.2016 Головним управлінням ДФС у м. Києві проведена документальна планова виїзна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю "Основа" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2015 по 30.06.2016, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 по 30.06.2016.

За результатами перевірки складено акт від 17.10.2016 № 317/26-15-14-01-01-13669489, яким встановлено порушення:

- пунктів 198.3, 198.5 статті 198 Податкового кодексу України в результаті чого занижено податок на додану вартість на 99730 грн.;

- пункту 288.5. статті 288 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження податкового зобов`язання по платі за землю в сумі 244 062,04 грн.;

- підпункту "е" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164, підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168, пункту 167.1 статті 1670, підпункту "а" пункту 171.2 статті 171, підпункту "а" пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України в результаті чого підприємством занижено зобов`язання по сплаті до бюджету податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 4551,20грн.;

- підпункту 1.1 пункту 161 та підпункту 1.6 пункту 161підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України, підпункту 168.1.2 пункту 168.1 статті 168, підпункту "а" пункту 171.2 статті 171 Податкового кодексу України в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті до бюджету військового збору в сумі 341,34грн.

01.11.2016 на підставі зазначеного акту перевірки прийняті податкові повідомлення - рішення № , яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку з податку на додану вартість на загальну суму 149 595,00 грн., у тому числі за штрафними (фінансовими) санкціями на 49865,00 грн. та №/26-15, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем орендна плата з юридичних осіб на загальну суму 305077,55 грн., у тому числі за штрафними (фінансовими) санкціями на 61015,51 грн.

За результатами адміністративного оскарження Державною фіскальною службою України прийнято рішення від 18.05.2017 №10573/6/99-99-11-01-01-25, яким податкові повідомлення - рішення від 01.11.2016 №, №/26-15 залишено без змін, а скаргу без задоволення.

Позивач не погоджуючись з податковими повідомленнями - рішеннями від 01.11.2016 №, №/26-15 звернувся з відповідним позовом до суду.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов висновку про те, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з пунктом 4 частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі.

Принцип офіційного з`ясування всіх обставин справи зобов`язує суд встановити обставини справи для забезпечення прийняття правосудного рішення, в тому числі незалежно від посилань чи доводів сторін.

Щодо податкового повідомлення - рішення від 01.11.2016 № суд зазначає наступне.

Відповідачем в акті від 17.10.2016 № 317/26-15-14-01-01-13669489 викладено висновок про те, що якщо платник податку при придбанні товарів/послуг на підставі отриманої податкової накладної сформував податковий кредит, але такі товари/послуги не були оплачені протягом терміну позовної давності, то в податковому періоді, в якому відбувається списання кредиторської заборгованості, платнику податку необхідно відкоригувати суму податкового кредиту. При цьому, відповідач зазначає про те, що оскільки формою декларації з податку на додану вартість, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 23.09.2014 №966 та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 14.10.2014 за №1267/26044 не передбачено рядка для відображення коригувань ПДВ у таких ситуаціях, доцільно відобразити коригування шляхом нарахування податкових зобов`язань.

Спираючись на зазначений висновок, враховуючи встановлення за результатами перевірки факту того, що 31.12.2015 позивачем було здійснено аналіз дебіторської та кредиторської заборгованості по рахунку 631 «Розрахунки із вітчизняними постачальниками» за результатами якого дебіторську заборгованість по якій минув строк позовної давності, у розмірі 91058,54 грн. було списано на рах. 944 «Сумнівні та безнадійні борги» та кредиторську - у розмірі 507322,21 грн. було списано на рах. 717 «Дохід від списання кредиторської заборгованості» та факту того, що при цьому не було здійснено коригування попередньо віднесених до складу податкового кредиту сум ПДВ (на підставі пункту 198.2 ст.198 Податкового кодексу України) по отриманих товарах і послугах у розмірі 84554 грн. та по здійсненій передплаті у розмірі 15176 грн. шляхом нарахування податкових зобов`язань відповідно до вимог пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України відповідач дійшов висновку про те, що в порушення вимог пунктів 198.3, 198.5 статті 198 Податкового кодексу України позивачем було занижено задекларований показник у рядку 1 Декларації з податку на додану вартість «операції на митній території України, що оподатковуються за ставкою 20%, крім імпорту товарів» за грудень 2015 року на суму 99730 грн.

Пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, за товарами/послугами, необоротними активами, під час придбання або виготовлення яких суми податку були включені до складу податкового кредиту, у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи починають використовуватися: а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу); б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу); в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів; г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Пунктом 187.1 статті 187 Податкового кодексу України встановлено, що датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Отже, податкове зобов`язання у платника податків виникає або в момент, що фіксує проведення розрахунків за поставлений товар, або в момент передачі (відвантаження) такого товару, в залежності від того, яка подія настала раніше.

Факт того, що позивач списав дебіторську заборгованість по рах. 631 «Розрахунки із вітчизняними постачальниками» по якій минув строк позовної давності на суму 91058,54 грн., яка була сплачена як передоплата за товари/ послуги, які мали бути надані та кредиторську заборгованість по рах. 631 «Розрахунки із вітчизняними постачальниками», по якій минув строк позовної давності, у сумі 507322,21 грн., на яку було отримано товари/послуги оплата яких не була здійснена сторонами не заперечується.

Доводів та обґрунтувань на підтвердження того, що товари/послуги на відповідні суми не були поставлені /отримані позивачем відповідачем наведено не було та згідно з актом від 17.10.2016 №317/26-15-14-01-01-13669489 відповідні факти в ходу проведення перевірки не досліджувались та не встановлювались.

Таким чином відповідно до положень підпункту "а" пункту 187.1 статті 187 Податкового кодексу України позивачем правомірно сформовано податкові зобов`язання за першою з подій - датою зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню за здійсненою передоплатою та відповідно до положень підпункту "б" пункту 187.1 статті 187 Податкового кодексу України - датою відвантаження товару - за отримані товари/послуги оплату за якій здійснено не було.

Питання коригування податкового кредиту регулює пункт 192.1 статті 192 Податкового кодексу України, який вказує, що якщо після постачання товарів/послуг здійснюється будь-яка зміна суми компенсації їх вартості, включаючи наступний за постачанням перегляд цін, перерахунок у випадках повернення товарів/послуг особі, яка їх надала, або при поверненні постачальником суми попередньої оплати товарів/послуг, суми податкових зобов`язань та податкового кредиту постачальника та отримувача підлягають відповідному коригуванню на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, складеному в порядку, встановленому для податкових накладних, та зареєстрованому в Єдиному реєстрі податкових накладних. Розрахунок коригування, складений постачальником товарів/послуг до податкової накладної, яка видана їх отримувачу - платнику податку, підлягає реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних: постачальником (продавцем) товарів/послуг, якщо передбачається збільшення суми компенсації їх вартості на користь такого постачальника або якщо коригування кількісних та вартісних показників у підсумку не змінює суму компенсації; отримувачем (покупцем) товарів/послуг, якщо передбачається зменшення суми компенсації вартості товарів/послуг їх постачальнику, для чого постачальник надсилає складений розрахунок коригування отримувачу. При цьому постачальник товарів/послуг має право зменшити суму податкових зобов`язань за таким розрахунком коригування після його реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних отримувачем. якщо після постачання товарів/послуг здійснюється будь-яка зміна суми компенсації їх вартості, включаючи наступний за постачанням перегляд цін, перерахунок у випадках повернення товарів/послуг особі, яка їх надала, або при поверненні постачальником суми попередньої оплати товарів/послуг, суми податкових зобов`язань та податкового кредиту постачальника та отримувача підлягають відповідному коригуванню на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, складеному в порядку, встановленому для податкових накладних, та зареєстрованому в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Порушення вказаного пункту Податкового кодексу України відповідачем не відображено ані в акті перевірки від 17.10.2016 № 317/26-15-14-01-01-13669489, ані в податковому повідомленні-рішенні від 01.11.2016 № .

При цьому, така підстава для коригування податкового кредиту чи податкового зобов`язання з податку на додану вартість, як списання безнадійної кредиторської та дебіторської заборгованості ні положеннями пункт 192.1 статті 192 Податкового кодексу України, ні взагалі Податковим кодексом України не передбачена та відповідно на платника податків не покладено обов`язок здійснити нарахування податкових зобов`язань у випадку списання безнадійної кредиторської та/чи дебіторської заборгованості за товари/послуги за правовідносинами, які були фактично здійснені.

Враховуючи наведене, оскільки Податковий кодекс України не містить положень, якими б на платника податків було покладено обов`язок здійснити нарахування податкових зобов`язань з податку на додану вартість у випадку списання безнадійної кредиторської та/чи дебіторської заборгованості за отримані/поставлені товари/послуги суд дійшов висновку про те, що відповідач необґрунтовано дійшов висновку щодо заниження позивачем задекларованих показників у рядку 1 Декларацій «операції на митній території України, що оподатковуються за ставкою 20%, крім імпорту товарів» за грудень 2015 року на суму 99730 грн. та виніс податкове повідомлення - рішення від 01.11.2016 № , а отже воно є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо податкового повідомлення - рішення від 01.11.2016 №/26-15 суд зазначає наступне.

Підпунктами 14.1.73, 14.1.136 та 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України надано наступні визначення: землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди; орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (далі у розділі XII - орендна плата); плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Відповідно до пункту 269.1 статті 269 Податкового кодексу України платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Згідно з пунктом 288.1 статті 288 Податкового кодексу України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни. Форма надання інформації затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної податкової політики.

Пунктами 288.2, 288.3 та 288.4 статті 288 Податкового кодексу України встановлено, що платником орендної плати є орендар земельної ділянки. Об`єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28.12.2014 № 71-VII, який набрав чинності з 01.01.2015 внесено зміни до статті 288 Податкового кодексу України та викладено пункту 288.5 статті 288 в наступній редакції: "288.5. Розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу:

288.5.1. не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки;

288.5.2. не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки".

Таким чином, річний розмір орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, який підлягає перерахуванню до бюджету, має відповідати вимогам підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України та внесення до зазначеної статті відповідних змін є підставою для перегляду встановленого розміру орендної плати.

При цьому, виходячи із принципу пріоритетності норм Податкового кодексу України над нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплений у пункті 5.2 статті 5 Податкового кодексу України, до моменту внесення до такого договору відповідних змін розмір орендної плати в будь-якому разі не може бути меншим або більшим, ніж встановлений підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування зазначених вище норм матеріального права у спорах цієї категорії, міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду України від 02.12.2014 (справа № 21-274а14), 07.04.2015 (справа №21-117а15), 14.04.2015 (справа № 21-165а15), 24.04.2015 (справа № 21-131а15).

Зазначена позиція підтримана і Верховним Судом відповідно до постанов від 21.08.2018 (справа №814/1622/16), від 18.09.2019 (справа 3823/219/18), від 16.04.2019 (справа №2140/1586/18), від 11.06.2019 (справа №826/17049/16), від 10.10.2019 (справа 3824/2281/15-а), від 21.11.2019 (справа № 826/7065/17), від 21.07.2020 (справа № 804/5513/15), 03.11.2020 (справа справа № 825/1213/17), від 14.01.2021 (справа №822/2044/17).

Відповідно до договору оренди земельної ділянки від 04.04.2006 (зареєстрований 04.04.2006 за №65), Броварська міська рада надала позивачу у строкове платне користування земельну ділянку площею 10,4365 га для будівництва та обслуговування промислового логістичного комплексу, що знаходиться в районі Об`їзної дороги в м. Бровари, терміном на 5 років.

На здійснення будівництва Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області видано позивачу дозвіл на виконання будівельних робіт від 17.06.2009 №767/09, строк дії якого встановлено до 01.04.2010 та продовжено до 01.04.2011.

Згідно з договором №2 від 30.06.2011 (зареєстрований 30.06.2011 за 00091) «Про внесення змін до договору оренди земельної ділянки від 04 квітня 2006 № 65»:

- відповідно до пункту 1.4 пункт 3 договору оренди доповнено новим підпунктом 3.2, яким визначено, що строк, передбачений для будівництва об`єкта містобудування (введення об`єкту в експлуатацію), встановлений терміном до 03.02.2016, на підставі рішення виконавчого комітету Броварської міської ради від 12.04.2011 № 224;

- відповідно до пункту 1.5 пункт 4.1 договору оренди викладено в редакції відповідно до якої визначено такі розміри орендної плати: на період будівництва в сумі 292 203,10 грн. на рік, що складає 5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки - 5 844 062 грн. (витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 07.02.2011 №04-3/13 3/217); з дати введення всього об`єкта будівництва в експлуатацію в сумі 701 287,50 грн. на рік, що складає 5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки - 14 025 750 грн.

Рішенням Броварської міської ради від 11.03.2016 №154-10-07 «Про затвердження документації із землеустрою та надання в оренду земельних ділянок юридичним та фізичним особам, внесення змін до договору оренди земельної ділянки» вирішено внести зміни до договору оренди від 04.04.2006 (зареєстрованому 04.04.2006 за №65), який укладено між позивачем та Броварською міською радою, а саме, виключити з договору підпункт 3.2. пункту 3, у зв`язку зі змінами в чинному законодавстві та внести відповідні зміни до договору оренди земельної ділянки.

В акті від 17.10.2016 № 317/26-15-14-01-01-13669489 відповідачем встановлено, що відповідно до наданих документів станом на момент проведення перевірки зміни до договору оренди земельної ділянки, згідно із рішенням Броварської міської ради від 11.03.2016 №154-10-07 «Про затвердження документації із землеустрою та надання в оренду земельних ділянок юридичним та фізичним особам, внесення змін до договору оренди земельної ділянки» внесені не були, будівельні роботи з будівництва промислового логістичного комплексу, що знаходиться в районі Об`їзної дороги в м. Бровари, тривають.

Зазначені факти сторонами визнаються та підтверджуються документи наявними в матеріалах справи.

Враховуючи наведене відповідач дійшов висновку про те, що позивачем не виконується пункт 1.6 договору №2 від 30.06.2011 (зареєстрованого 30.06.2011 за 00091) щодо збільшення розміру орендної плати позивачем не виконується внаслідок чого занижено податкові зобов`язання з орендної плати за землю за період, що перевірявся, на 244 062,04 грн.

Позивач у позовній заяві зазначає про те, що сума орендної плати для нього повинна становити у 2016 році (березень - червень) - 418 392,06 грн. (12% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки 5 844 062,00 грн.* (к=1,249*к=1,433) /12 міс.* 4міс.) у той час як ним задекларовано орендну плату в сумі 626 456,70 грн.

Позивачем надано суду копію звітної податкової декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) від 11.02.2016 в якій орендна плата визначена в розмірі 5% від нормативно грошової оцінки земельної ділянки у сумі 1 002 232,69 грн. на суму 522 990,07 грн.

Також позивачем надано суду копію уточненої звітної податкової декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) від 09.12.2016 в якій орендна плата визначена в розмірі 3% від нормативно грошової оцінки земельної ділянки у сумі 7 694 831,45 грн. на суму 19 237,08 грн. Дана декларація не приймається судом до уваги з огляду на те, що вона була подана вже після проведення перевірки.

Таким чином з наданих позивачем декларації вбачається, що ним задекларована орендна плата виходячи з її розрахунку у розмірі в розмірі 5% від нормативно грошової оцінки, хоча відповідно до положень договору оренди від 04.04.2006 (зареєстрованому 04.04.2006 за №65) з урахуванням змін внесених пунктом 1.6, 1.7 договору №2 від 30.06.2011 (зареєстрованим 30.06.2011 за 00091) та з урахуванням обмежень визначених підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України вона має складати 12% від нормативно грошової оцінки земельної ділянки.

З огляду на зазначене суд дійшов висновку про те, що хоча відповідач дійшов і помилкового висновку щодо необхідності сплати позивачем орендної плати відповідно до положень договору оренди від 04.04.2006 (зареєстрованому 04.04.2006 за №65) з урахуванням змін внесених пунктом 1.6, 1.7 договору №2 від 30.06.2011 (зареєстрованим 30.06.2011 за 00091), водночас позивачем внаслідок визначення розміру орендної плати виходячи з розрахунку 5% від нормативно грошової оцінки було занижено податкові зобов`язання з орендної плати за землю за період з березня по червень 2016 року.

Водночас суд звертає увагу на те, що нормативно - грошова оцінка земельної ділянки визначена в Витязі з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 07.02.2011 №04/-3/13-3/217 та в поданій позивачем звітній податковій декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) від 11.02.2016 є різною з огляду на що у суду відсутня можливість визначити точний розмірі орендної плати, який підлягав сплатив позивачем за період з березня по червень 2016 року.

Враховуючи наведене суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування податкового повідомлення - рішення від 01.11.2016 №/26-15 за основним платежем та за штрафними (фінансовими) санкціями на суму, що перевищує різницю між сплаченим позивачем грошовим зобов`язання з орендної плати за землю за період березень-червень 2016 року та її розміром визначеним виходячи з 12 відсотків від нормативної грошової оцінки земельної ділянки наданої позивачу в оренду згідно договору оренди від 04.04.2006 (зареєстрованому 04.04.2006 за №65).

Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Керуючись статтями 241, 243, 244, 245, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Основа" (07403, Київська обл., м. Бровари, вул. Підприємницька, 9 ) до Головного управління Державної фіскальної служби в м. Києві (04116, м. Київ, вул. Щолуденка, 33/19, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 01.11.2016 №, №/26-15 - задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління Державної фіскальної служби в м. Києві від 01.11.2016 №.

3. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління Державної фіскальної служби в м. Києві від 01.11.2016 №/26-15 за основним платежем та за штрафними (фінансовими) санкціями на суму, що перевищує різницю між сплаченим Товариством з обмеженою відповідальністю "Основа" грошовим зобов`язанням з орендної плати за землю за період березень - червень 2016 року та її розміром визначеним виходячи з 12 відсотків від нормативної грошової оцінки земельної ділянки наданої Товариству з обмеженою відповідальністю "Основа" в оренду згідно договору оренди від 04.04.2006 (зареєстрованому 04.04.2006 за №65) укладеному з Броварською міською радою.

4. В решті позовних вимог - відмовити.

5. Присудити за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Основа" (07403, Київська обл., м. Бровари, вул. Підприємницька, 9 ) понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 6000 (шести тисяч) грн. 00 коп.

Відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 295-297, пункту 3 Прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.П. Огурцов