Справа № 640/20284/20
Суддя: Бояринцева М.А.
Дата ухвалення: 2021-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

27 січня 2021 року м. Київ № 640/20284/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Бояринцевої М.А., розглянувши у письмовому провадженні клопотання про стягнення на користь позивача судових витрат на правничу допомогу у справі

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства оборони України

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.12.2020 у справі №640/20284/20 позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Міністерства оборони України (проспект Повітрофлотський, 6, м. Київ, 03168, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задоволено частково.

Визнано протиправними дії Міністерства оборони України щодо нерозміщення ОСОБА_1 на посаді в новій структурі Департаменту внутрішнього аудиту Міністерства оборони України.

Визнано протиправним та скасовано подання відповідального за виконання організаційного заходу від 28.07.2020 про звільнення ОСОБА_1 з роботи 31.07.2020.

Визнано протиправним та скасовано пункт 6 наказу № 200 від 29.07.2020 державного секретаря Міністерства оборони України щодо припинення державної служби та звільнення з роботи ОСОБА_1 , головного спеціаліста відділу аудиту у сфері фінансового забезпечення, 31.07.2020 у зв`язку із скороченням посади державної служби внаслідок змін до штату апарату Міністерства оборони України.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста відділу аудиту у сфері фінансового забезпечення Департаменту внутрішнього аудиту Міністерства оборони України з 31.07.2020.

Стягнуто з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 90 718 (дев"яносто тисяч сімсот вісімнадцять) грн 20 коп.

В іншій частині позову - відмовлено.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині зобов`язання Міністерство оборони України поновити ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста відділу аудиту у сфері фінансового забезпечення Департаменту внутрішнього аудиту Міністерства оборони України з 31.07.2020 та в частині стягнення середнього заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць, з вирахуванням при виплаті встановлених податків і зборів.

Стягнуто з Міністерства оборони України (проспект Повітрофлотський, 6, м. Київ, 03168, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) понесені судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн 80 грн.

14.12.2020 від позивача надійшло клопотання про долучення доказів фактично понесених позивачем судових витрат. 21.12.2020 позивачем подано клопотання про вирішення питання про судові витрати на послуги адвоката, яким покласти на відповідача обов"язок відшкодувати позивачу 8000 грн за адвокатські послуги.

Ухвалою суду від 24.12.2020 призначено розгляд клопотання в судове засідання.

12.01.2021 від представника позивача надійшло клопотання про долучення доказів фактично понесених позивачем судових витрат, відповідно до якого доповнено розмір понесених судових витрат на правничу допомогу на суму 1100 грн (участь у розгляді справи у суді першої інстанції 13.01.2021), яке не прийнято судом до розгляду, оскільки дані витрати не є витратами понесеними до ухвалення рішення у справі.

Представник відповідача заперечив щодо задоволення клопотання позивача про вирішення питання про судові витрати з тих підстав, що клопотання не відповідає вимогам Кодексу адміністративного судочинства України та розмір понесених витрат на правничу допомогу не підтверджено належними доказами. Одночасно відповідачем заявлено клопотання про зупинення розгляду клопотання позивача до перегляду судом апеляційної інстанції рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.12.2020 у справі №640/20284/20, в задоволенні якого відмовлено з тих підстав, що Кодексом адміністративного судочинства України не передбачено зупинення розгляду питання щодо розподілу понесених судових витрат.

Представник позивача в судовому засідання вказала на дотримання вимог Кодексу адміністративного судочинства України при зверненні до суду з клопотанням щодо вирішення питання про судові витрати на послуги адвоката та зазначила, що із відповідним клопотанням вона звернулася 11.12.2020, що підтверджується описом вкладення у цінний лист.

При цьому, суд звертає увагу позивача про наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 14.12.2020 від представника позивача надійшло два клопотання від 11.12.2020 про долучення доказів фактично понесених позивачем судових витрат, в якому представник позивача просила суд повернути надлишково сплачений судовий збір у сумі 3 363,20 грн. та про повернення надлишково сплаченого судового збору, в якому представник позивача також клопотала про повернення позивачу надлишково сплаченого судового збору у розмірі 3363, 20 грн.

Ухвалою суду від 21.12.2020 повернуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 3 363 (три тисячі триста шістдесят три) грн 20 коп., сплачений на рахунок Окружного адміністративного суду міста Києва, згідно із квитанцією № 46840 від 27.08.2020.

Разом з тим, клопотання про долучення доказів фактично понесених позивачем судових витрат від 11.12.2020 суд не може визнати заявою поданою в порядку статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки прохання про ухвалення додаткового рішення дане клопотання не містить, а містить вимоги щодо повернення надлишково сплаченого судового збору.

З проханням щодо ухвалення додаткового рішення представник позивача звернулася до суду шляхом надіслання 21.12.2020 електронною поштою клопотання від 11.12.2020 про долучення доказів фактично понесених позивачем судових витрат.

Вирішуючи питання щодо судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Питання, які вирішує суд при ухваленні рішення визначені ст. 244 КАС України. Так, під час ухвалення рішення суд вирішує: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин; 4) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 5) як розподілити між сторонами судові витрати; 6) чи є підстави допустити негайне виконання рішення; 7) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Отже, питання розподілу судових витрат не є вимогою позову, яка направлена на захист порушених суб`єктом владних повноважень прав, свобод або законних інтересів позивача. Розподіл судових витрат має компенсаційний характер і є певною мірою відповідальністю кожної зі сторін за вчинення дій, в тому числі процесуальних, під час розгляду справи. Вирішення цього питання є обов`язком суду, яке вирішується за результатами розгляду справи в залежності від того, яке рішення приймається судом.

При цьому, за загальним правилом, питання розподілу судових витрат вирішується судом у судовому рішенні, яким закінчується розгляд справи. Разом з тим, КАС України передбачені випадки, коли суд може вирішити питання розподілу судових витрат після ухвалення рішення по суті позовних вимог, а саме: 1) якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат (ч. 3 ст. 143); 2) у випадку постановлення ухвали про закриття провадження у справі, залишення позову без розгляду або ухвалення рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням суд вирішує питання про розподіл судових витрат не пізніше десяти днів з дня ухвалення відповідного судового рішення, за умови подання учасником справи відповідної заяви і доказів, які підтверджують розмір судових витрат (ч. 6 ст. 143); 3) якщо це питання не було вирішено (п. 3 ч. 1 ст. 252).

Відповідно до ч. 5 ст. 143 КАС України у випадку, передбаченому частиною третьою цієї статті, суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному ст. 252 цього Кодексу.

Частина 1 ст. 252 КАС України передбачає, що суд, який ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового судового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання судового рішення. Про відмову в ухваленні додаткового рішення суд постановляє ухвалу. Додаткове рішення або ухвала про відмову у прийнятті додаткового рішення можуть бути оскаржені.

Таким чином, у випадку, якщо суд при ухваленні судового рішення по суті спору з певних причин не вирішив питання про судові витрати, або відкладення вирішення цього питання було ініційовано стороною у справі, таке питання підлягає вирішенню шляхом ухвалення судом додаткового судового рішення в порядку ст. 252 КАС України.

Частиною 3 ст. 252 КАС України передбачено, що суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Перевіривши доводи заяви щодо необхідності ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат, суд керується наступним.

Частиною 1 ст. 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Аналіз вищезазначених норм свідчить про те, що якщо судом не вирішено питання про судові витрати суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи ухвалити додаткове рішення. При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Згідно із ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Питання, що стосуються витрат на професійну правничу допомогу, регулюються ст. 134 КАС України. Відповідно до ч. 2 цієї статті за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

За приписами ч.ч. 3, 4 ст. 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 7 ст. 139 КАС України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У ч. 3 ст. 143 КАС України вказано: якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

З огляду на приписи ч. 3 ст. 143 КАС України, докази на підтвердження судових витрат можуть бути подані після закінчення судових дебатів та ухвалення рішення за умови попередньої заяви про це від учасника судового процесу і лише за наявності поважних причин, які зумовили неможливість подачі таких доказів до закінчення судових дебатів.

При цьому суд враховує, що у разі розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, докази судових витрат за загальним правилом мають бути надані до вирішення справи по суті.

Аналогічна правова позиція викладена в додатковій постанові Верховного Суду від 12.11.2020 у справі № 640/13697/19.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем під час звернення до суду до позовної заяви додано попередній розрахунок судових витрат. Проте, до ухвалення рішення у справі позивачем не заявлялося про те, що позивач має намір клопотати перед судом про відшкодування з відповідача витрат на правову допомогу. При цьому, позивачем не надано пояснень щодо неможливості вчасно подати суду документи на підтвердження понесених судових витрат, враховуючи, що оплату послуг адвоката в розмірі 4 000 грн здійснено 02.09.2020, решта вартості витрат залишається неоплаченою.

Наведене свідчить, що вимоги ч. 7 ст. 139 КАС і ч. 3 ст. 143 КАС України позивачем не дотримані, а тому клопотання представника позивача про розподіл судових витрат на правову допомогу підлягає залишенню без розгляду на підставі ч. 7 ст. 139 КАС України.

Керуючись статтями 132, 139, 241-252 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Клопотання представника ОСОБА_1 про розподіл судових витрат на правничу допомогу залишити без розгляду.

Згідно з частиною першою статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала набирає законної сили негайно з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом п`ятнадцяти днів за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя М.А. Бояринцева