Справа № 160/15386/20
Суддя: Юрков Едуард Олегович
Дата ухвалення: 2021-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Юркова Е.О.,
за участі секретаря судового засідання Шпоти Я.С.,
представника позивача Прозорової Я.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Південно-Східного міжрегіонального управління Міністертва юстиції (м.Дніпро) про визнання дій протиправними та скасування постанови, -
19 листопада 2020 року ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Південно-Східного міжрегіонального управління Міністертва юстиції (м.Дніпро), в якому позивач просить суд:
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.01.2021 року відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження на 28.01.2021 року.
Представником відповідача 28.01.2021 року подано до суду копії матеріалів виконавчого провадження № 62035798.
У судове засідання 28.01.2021 року з`явився представник позивача, вимоги позову підтримав та просив задовольнити; відповідач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши всі документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.11.2019 № 640/5248/19 визнано протиправним та скасовано Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду, затверджений Постановою № 649. Ухвалою шостого Апеляційного адміністративного суду від 02 березня 2019 року по справі 640/5248/19 зупинено дію Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.11.2019 № 640/5248/19. Доплата за період з 25.02.2020 (дата набрання чинності рішення) по 31.05.2020 у розмірі 7041,84 грн. виплачена ОСОБА_1 у червні 2020 року. Доплата з 05.08.2018 року по 24.02.2020 року у розмірі 34 274,28 грн. буде виплачена ОСОБА_1 згідно постанови Кабінету Міністрів України № 649 від 22.08.2018.

Державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Сірим Д.В. 30.07.2020 року винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

Вказана постанова винесена на підставі п.9 ч.1 ст. 37 Закону України Про виконавче провадження. Також у постанові зазначено, що в межах здійснення виконавчого провадження виникли обставини, що виключають можливість виконання рішення суду в повному обсязі з огляду на Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 649 від 22.08.2018 року та судову практику щодо визнання дій державного виконання неправомірними в частині накладення штрафу за невиконання без поважних причин боржником рішення.

Досліджуючи правомірність вказаної постанови та вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить із того, що у відповідності до статті 1 Закону України Про виконавче провадження (далі Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною 5 вказаної статті зазначено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Отже, з викладених правових норм вбачається, що правовою підставою для відкриття виконавчого провадження, зокрема є виконавчий документ, виданий на підставі та на виконання рішення суду.

Відповідно до частини 1 статті 63 Закону № 1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

Так, за приписами пункту 9 частини 1 статті 37 Закону № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо: законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

З аналізу вказаних норм слідує, що Законом № 1404-VIII встановлено право виконавця на повернення виконавчого документу стягувачу у разі об`єктивної неможливості/поважних причин невиконання боржником судового рішення.

Поважними, в розумінні наведених норм Закону №1404-VІІІ, можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення божником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Судом встановлено, що спірна постанова винесена у зв`язку з надходженням від Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області листа № 0400-0801-5/50050 від 02.07.2020 р. «Про виконання рішення суду», яке містить пояснення про те, що доплата з 05.08.2018 року по 24.02.2020 року у розмірі 34274,28 грн. буде виплачена ОСОБА_1 згідно постанови Кабінету Міністрів України № 649 від 22.08.2018 року.

Разом з тим, судом встановлено, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 листопада 2019 року у справі № 640/5248/19 визнано протиправною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 року № 649, якою затверджено Порядок погашення заборгованості з пенсійних витрат за рішеннями суду.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 липня 2020 року рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 листопада 2019 року змінено пункт 2 резолютивної частини рішення викласти у наступній редакції: «Визнати протиправними та нечинними пункти 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 року № 649 «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду».

Оскільки, пункт 1 постанови Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 року № 649, якою затверджено Порядок погашення заборгованості з пенсійних витрат за рішеннями суду, станом на час винесення спірної постанови було визнано протиправним та нечинним, посилання на такий порядок, як підстави неможливості виконання рішення суду, є необґрунтованими.

Крім того, відповідно до статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Вказаною нормою законодавець встановив обов`язок учасників справи щодо обов`язкового виконання рішень суду та їх відповідальність за невиконання таких рішень. Зазначена норма не передбачає будь-яких припущень щодо виконання частини судового рішення, не визначає яку частину рішення сторона повинна виконати обов`язково, а яку може не виконувати за наявності будь-яких причин.

Також, надаючи оцінку підставам невиконання вимог виконавчого листа № 160/12059/19, а саме посилання на постанову Кабінету Міністрів України № 649 від 22.08.2018 року Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, суд вказує, що для підтвердження суми, що підлягає виплаті, боржник подає до Пенсійного фонду України:

документ, що підтверджує дату надходження судового рішення до боржника;

копію судового рішення (судових рішень) або виконавчого листа;

розрахунок суми, що підлягає виплаті, засвідчений керівником боржника або уповноваженою ним особою (пункт 5 Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду).

За приписами пункту 8 вказаного Порядку Комісія приймає одне з таких рішень:

про наявність підстав для виплати суми, зазначеної в розрахунку;

про відсутність підстав для виплати суми, зазначеної в розрахунку.

У разі відсутності підстав для виплати суми, зазначеної в розрахунку, у п`ятиденний строк комісія повідомляє боржнику про прийняте рішення, зазначивши при цьому причини відмови.

У разі потреби комісія може прийняти рішення про повернення матеріалів боржнику на доопрацювання.

Судом не встановлено вчинення відповідних дій, спрямованих на виконання вимог виконавчого листа № 160/12059/19, шляхом направлення до Пенсійного фонду України відповідних документів.

Крім того, порядок відстрочення і розстрочення виконання судового рішення, прийнятого в порядку адміністративного судочинства, визначений статтею 378 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути встановлений лише судом.

За викладених обставин, постанова відповідача про повернення виконавчого документа стягувачу від 30.07.2020 року є протиправною та підлягає скасуванню.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставах, в межах та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовної заяви ОСОБА_1 .

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Згідно частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви до суду в розмірі 840,80 грн., що документально підтверджується квитанцією № 40466 від 16.12.2020 року.

Отже, сплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви до суду в сумі 840,80 грн. підлягає стягненню з Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) за рахунок бюджетних асигнувань.

Керуючись ст.ст. 9, 72-77, 139, 242-243, 245-246, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (пр..Дмитра Яворницького, буд.21-А, м.Дніпро; 49027; ІК в ) про визнання протиправною та скасування постанови задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову від 30.07.2020 року № 62035798 про повернення виконавчого листа № 160/12059/19, виданого 16.04.2020р. суддею Дніпропетровського окружного адміністративного суду Кадниковою Г.В.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (пр..Дмитра Яворницького, буд.21-А, м.Дніпро; 49027; ІК в ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені позивачем судові витрати в сумі 840,80 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 28 січня 2021 року.

Суддя (підпис) Е.О. Юрков