Справа № 520/15934/2020
Суддя: Бідонько А.В.
Дата ухвалення: 2021-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

28 січня 2021 р. справа № 520/15934/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бідонька А.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Державного підприємства "Завод імені В.О.Малишева" до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області про зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

До Харківського окружного адміністративного суду звернувся позивач, Державне підприємство "Завод імені В.О.Малишева", з адміністративним позовом до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), в якому просить суд: Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального правління Міністерства юстиції (м. Харків) повернути стягувачу виконавчий лист Харківського окружного адміністративного суду по справі №820/9155/13-а від 17.12.2013 про стягнення з Державного підприємства «Завод імені Малишева» на користь Управління Пенсійного фонду України в Комінтернівському районі м. Харкова суму заборгованості в розмірі 782561,89 грн., відповідно до вимог п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що пунктом 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про визнання таким, що втратив чинність Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації" забороняється вчиняти виконавчі дії відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" щодо об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності цим законом були включені до переліків, затверджених Законом України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації", протягом трьох років з дня набрання чинності цим законом, крім стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами. Зазначеним нормативно-правовим актом чітко встановлена заборона вчиняти виконавчі дії, в тому числі, і щодо виконання рішень судів, якими встановлена стягнення грошових коштів із боржників (за винятком, вказаним в законі). Зазначає, що ДП «Завод імені В.О. Матишева» є режимним підприємством, яке виконує державні оборонні замовлення та відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави» №83 від 04.03.2015 включено до переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, як підприємство оборонно-промислового комплексу. Таким чином, позивач стверджує, що виконавчі документи по виконавчому провадженняю ВП №41560761 підлягають поверненню стягувачу на підставі п.9 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження".

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 09.12.2020 року відкрито провадження по справі.

Представник відповідача через канцелярію суду надав відзив, в якому зазначає, що позивач помилково трактує норму Закону України "Про визнання таким, що втратив чинність Закон України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації", на думку відповідача, винятковими випадками для заборони вчиняти виконавчі дії є взагалі стягнення грошових коштів, а не коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами. Тобто іншими словами забороняється вчиняти виконавчі дії відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" щодо об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності цим Законом були включені до переліків, затверджених Законом України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації", протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом, крім стягнення грошових коштів.

Представник третьої особи правом подання заперечень на адміністративний позов не скористався.

Представник позивача та представник відповідача у судове засідання не прибули, через канцелярію суду надали заяви про розгляд справи без їх участі.

Представник третьої особи у судове засідання не прибув, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином.

Згідно з частиною 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Відповідно до частини 4 статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, суд встановив наступне.

На виконанні у Головного державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Коник О.В. перебуває виконавче провадження №41560761 з примусового виконання виконавчого листа Харківського окружного адміністративного суду по справі №820/9155/13-а від 17.12.2013 про стягнення з Державного підприємства «Завод імені В.О. Малишева» на користь Управління Пенсійного фонду України в Комінтернівському районі м. Харкова суму заборгованості е розмірі 782561.89 грн.

17.01.2014 державним виконавцем Комінтернівського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №41560761 щодо примусового виконання виконавчого листаХарківського окружного адміністративного суду по справі №820/9155/13-а від 17.12.2014.

24.02.2014 року державним виконавцем Комінтернівського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції винесено постанову про зупинення виконавчого провадження ВП 41560761.

20 жовтня 2019 року набрав законної сили Закон України Про визнання таким, що втратив чинність. Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації».

Відповідно до п. З розділу III Прикінцевих положень вищезазначеного закону забороняється вчиняти дії відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» щодо об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності цим Законом були включені до переліків, затверджених Законом України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації», протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом, крім стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу кредитними договорами.

З матеріалів справи встановлено, що ДП «Завод імені В.О. Матишева» є режимним підприємством, яке виконує державні оборонні замовлення та відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави» №83 від 04.03.2015 включено до переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, як підприємство оборонно-промислового комплексу.

У зв`язку з не вчиненням державним виконавцем дій відповідно пункт 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінки правомірності дій державного виконавця, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади, в тому числі виконавчої, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, встановленні Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404-VІІІ (далі - Закон №1404-VІІІ) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно частини першої статті 5 Закону №1404-VІІІ примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Частиною першою статті 13 Закону встановлено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами.

За змістом приписів пункту 1 частини другої статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

20.10.2019 набрав чинності Закон України "Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації".

Відповідно до пункту 3 розділу III "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону забороняється вчиняти виконавчі дії відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" щодо об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності цим Законом були включені до переліків, затверджених Законом України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації", протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом, крім стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами.

Тобто зміст пункту 3 розділу ІІІ Закону України 145-ХІ слід розуміти як такий, яким забороняється вчиняти виконавчі дії відповідно до Закону щодо об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності цього закону були включені до переліків, затверджених Законом України Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації, за винятком: 1) стягнення грошових коштів; 2) стягнення товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про заставу» предметом застави може бути майно та майнові права. Предметом застави може бути майно, яке відповідно до законодавства України може бути відчужено заставодавцем та на яке може бути звернено стягнення. Предметом застави може бути майно, яке стане власністю заставодавця після укладення договору застави, в тому числі продукція, плоди та інші прибутки (майбутній урожай, приплід худоби тощо), якщо це передбачено договором. Згідно із статтею 90 ЦК України майном як особливим об`єктом вважається окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами.

Статтею 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» майновими правами визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги.

Із системного аналізу вищезазначених норм законодавства суд приходить до висновку, що предметом застави не можуть бути грошові кошти, а тому приписи пункту 3 Розділу III Закону України «Про визнання таким, що втратив чинність ЗУ «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» не передбачають заборону (більше того містять пряму вказівку на можливість) стягнення грошових коштів із об`єктів державної власності, що не підлягають приватизації, тобто із ДГІ «Завод ім. В.О. Малишева» зокрема.

У зв`язку з чим доводи позивача про те, що пунктом 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про визнання таким, що втратив чинність Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації" передбачено, що винятковими випадками для заборони вчиняти виконавчі дії є стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорам, а не грошових коштів взагалі є необгрунтованими.

Також позивач у відповіді на відзив зазначає, що на його запит Інститутом української мови НАН України листом №307/165 від 04.06.2020 року було повідомлено, що якщо звертатись до граматичного розбору речення, то у фрагменті "..крім стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами" підрядна означальна частина "що були передані в заставу за кредитними договорами" стосується одночасно і грошових коштів, і товарів.

Щодо вищезазначеного листа суд зазначає, що він є неналежним та недопустимим доказом, оскільки Інститут української мови НАН України не має права трактувати норми закону.

Суд зазначає, що п. 9 статтею 37 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено як підставу повернення виконавчого документу стягувачу у випадку якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення».

Норми Закону України «Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» передбачають заборону вчиняти виконавчі дії відповідно щодо об`єктів права державної власності та не мають прямої імперативної норми щодо заборони відповідного звернення стягнення на грошові кошти чи товари, що були передані в заставу.

Оскільки пунктом 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про визнання таким, що втратив чинність Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації" не заборонене звернення стягнення на грошові кошти, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення адміністративного позову.

Частиною першою статті 77 КАС України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні адміністративного позову.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 19, 139, 241-247, 250, 255, 287, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову Державного підприємства "Завод імені В.О.Малишева" до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області про зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Роз`яснити, що рішення підлягає оскарженню шляхом подання апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду у порядку п. 15.5 Розділу VII КАС України та у строк згідно з ч. 6 ст. 287 КАС України, а саме: протягом 10 днів з дати проголошення (підписання).

Роз`яснити, що рішення набирає законної сили відповідно до ст. 255 КАС України, а саме: після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення виготовлено та підписано 28.01.2020 року.

Суддя Бідонько А.В