Справа № 160/13338/20
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2021-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

25 січня 2021 року м. Дніпросправа № 160/13338/20

Третій апеляційний адміністративний суд
у складі колегії суддів: головуючого - судді Сафронової С.В. (доповідач),
суддів: Мельника В.В., Чепурнова Д.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу в.о. військового прокурора Криворізького гарнізону на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.10.2020 року в адміністративній справі №160/13338/20 за позовом Військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України , в.о. військового прокурора Криворізького гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства внутрішніх справ України до ОСОБА_1 про відшкодування збитків,-

ВСТАНОВИВ:

До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов в.о. військового прокурора Криворізького гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства внутрішніх справ України та військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України до ОСОБА_1 про відшкодування збитків.

Ухвалою ніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.10.2020 року позовну заяву повернуто заявнику.

В.о. військового прокурора Криворізького гарнізону, не погодившись з судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до ч. 1 ст. 311 КАС України.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частин третьої четвертої статті 53 КАС України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, вступає за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, визначених статтею 169 цього Кодексу.

Частиною першою статті 23 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року№1697-VII передбачено, що представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Відповідно до частини третьої наведеної статті прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Частиною четвертою статті 23 Закону № 1697-VII передбачено, що наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Проаналізувавши вищенаведені положення Закону, суд першої інстанції обґрунтовано вказав на те, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у випадках, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, або у разі відсутності такого органу.

У першому випадку передбачено наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, у другому - такий орган відсутній. Однак підстави представництва інтересів держави прокурором у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво лише у разі, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює його неналежно. При цьому, нездійснення захисту виявляється у вольовій пасивній поведінці суб`єкта владних повноважень, за якої він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, проте, всупереч цим інтересам, за захистом до суду не звертається.

Здійснення захисту неналежним чином виявляється в активній поведінці (сукупності дій і рішень), спрямованій на захист інтересів держави, яка, водночас, є неналежною. Неналежність захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, зокрема, включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні уповноважені суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Для того, щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Такі висновки суду першої інстанції узгоджується з правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом у постанові від 13 лютого 2019 року у справі № 826/13768/16.

Крім цього, в постанові від 21 лютого 2020 року у справі №160/10255/19 Верховний Суд зазначив про те, що прокурор, як посадова особа державного правоохоронного органу, з метою реалізації встановлених для цього органу конституційних функцій має право звертатися до адміністративного суду із позовною заявою про захист прав, свобод та інтересів громадянина чи держави (стаття 55 Конституції України), але не на загальних підставах, а тільки тоді, коли для цього були виняткові умови, і на підставі визначеного законом порядку такого звернення.

Конституція України та ординарні закони не визначають перелік випадків, за яких прокурор здійснює представництво в суді, однак встановлюють критерії, орієнтири й умови, коли таке представництво є можливим. Наприклад, таке право виникає тоді, коли прокурор діє в інтересах громадянина, які за певних очевидних і об`єктивних причин не здатні захистити свої порушені або оспорювані права чи реалізувати процесуальні повноваження. Здійснювати захист інтересів держави в адміністративному суді прокурор може винятково за умови, коли захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Існування інтересу і необхідність його захисту має базуватися на справедливих підставах, які мають бути об`єктивно обґрунтовані (доведені) і переслідувати законну мету. Право на здійснення представництва інтересів держави у суді не є статичним, тобто не має обмежуватися тільки означенням того, у чиїх інтересах діє прокурор, а спонукає і зобов`язує обґрунтовувати існування права на таке представництво або, інакше кажучи, пояснити (показати, аргументувати), чому в інтересах держави звертається саме прокурор, а не органи державної влади, місцевого самоврядування, їхні посадові чи службові особи, які мають компетенцію на звернення до суду, але не роблять цього, або ж звертається в інтересах громадян, які за віком, станом здоров`я чи соціально-правовим статусом самі не спроможні захистити свої права. Таке обґрунтування повинно основуватися на підставах, за якими можна виявити (простежити) інтерес того, на захист якого відбувається звернення до суду, і водночас ситуацію в динаміці, коли суб`єкт правовідносин, в інтересах якого діє прокурор, неспроможний сам реалізувати своє право на судовий захист.

Для представництва у суді інтересів держави прокурор за законом має визначити й описати не просто передумови спору, який потребує судового вирішення, а виокремити ті ознаки, за якими його можна віднести до виняткового випадку, повинен обґрунтувати, що відбулося порушення або існує загроза порушень економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчиняються у відносинах між ними або з державою.

Судом встановлено, що військова частина НОМЕР_1 є юридичною особою, має печатку, самостійний кошторис доходів та кодів економічної класифікації видатків. Майно в/ч є власністю, яка входить до сфери управління Національної гвардії України та відповідно Міністерства внутрішніх справ України.

Відповідно до п.п 1.2 1.4 Інструкції про порядок представництва інтересів МВС у судових органах України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 12.12.2012 року № 1143, метою представництва інтересів МВС у судах є захист процесуальними засобами прав та інтересів МВС під час розгляду правових питань і спорів. Функція здійснення представництва інтересів МВС у судах покладається на юридичну службу МВС, ДДСО при МВС, юридичні підрозділи головних управлінь, управлінь Міністерства внутрішніх справ в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, на залізницях (далі - ГУМВС, УМВС), вищих навчальних закладів, науково-дослідних установ, внутрішніх військ МВС України. Представництво інтересів МВС у судах здійснюється відповідно до положень Конституції України, законів України, актів Президента України, Кабінету Міністрів України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ та цієї Інструкції.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що в.о. військового прокурора Криворізького гарнізону у позовній заяві належним чином не обґрунтовано, та до матеріалів позову не додано жодних доказів на підтвердження наявності законодавчо визначених підстав для звернення, у порядку приписів ст.53 КАС України, до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з цим позовом, зокрема, в інтересах держави в особі Міністерства внутрішніх справ України та військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, з огляду на те, що Міністерство внутрішніх справ України є суб`єктом владних повноважень, та, з урахуванням приписів КАС України, уповноважений самостійно здійснювати функції позивача.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що вказані обставини не свідчать про настання виключних випадків, за яких прокурор може представляти інтереси держави в суді.

Варто вказати на те, що в постанові від 24 вересня 2019 року у справі №320/903/19 Верховний Суд зазначив, що представництво інтересів держави прокурором в суді не повинно мати на меті підміну суб`єкта виконання владних управлінських функцій, а - спонукати до виконання у разі неналежного виконання таких функцій суб`єктом владних повноважень, якого представлятиме прокурор в суді.

Отже, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень у належний спосіб, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону, не здійснює захисту або робить це неналежно, або такий орган взагалі відсутній.

Враховуючи викладене, з урахуванням завдань та функцій прокуратури у правовій державі та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження, підстави та порядок звернення прокурора до адміністративного суду в порядку його представництва інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено та окремо від реалізації права на звернення до суду самого суб`єкта владних повноважень.

З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду, що у спірному випадку в.о. військового прокурора Криворізького гарнізону не підтверджено підстав здійснення представництва інтересів держави, у зв`язку з чим наявні правові підстави, визначені п.7 ч.4 ст.169 КАС України для повернення позову позивачеві.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що судом першої інстанції постановлено законну і обґрунтовану ухвалу, у зв`язку з чим підстав для її скасування, в межах доводів апеляційної скарги, не існує.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ст.315, ст.ст.316 321, 322, 325 КАС України, суд -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу в.о. військового прокурора Криворізького гарнізону --залишити без задоволення, а ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.10.2020 в адміністративній справі №160/13338/20 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку у строки. які визначено ст..329 КАС України.

Головуючий - суддя С.В. Сафронова

суддя В.В. Мельник

суддя Д.В. Чепурнов