Справа № 400/1887/20
Суддя: Лебедєва Г. В.
Дата ухвалення: 2021-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 січня 2021 р. № 400/1887/20
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лебедєвої Г.В., розглянувши за правилами загального позовного провадження в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу міста Миколаєва, військової частини НОМЕР_1 (Командування ВМС ЗС України), житлової комісії Очаківського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки та Очаківського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:
До Миколаївського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (надалі - позивач) до Міністерства оборони України (надалі - відповідач 1, МО України) про:

- визнання протиправною діяльність Міністерства оборони України, що полягала у забезпеченні ОСОБА_1 службовим неблагоустроєним житлом, що не відповідає мінімальним санітарно-технічним нормам державних будівельних норм України;

- зобов`язання Міністерства оборони України відшкодувати ОСОБА_1 витрачені його особисті кошти на виконання внутрішніх будівельно-монтажних робіт у службовій квартирі Міністерства оборони України (за адресою: АДРЕСА_1 ) у розмірі 60125,8 грн. (шістдесят тисяч сто двадця ті, п`ять гривень 80 копійок);

- зобов`язання Міністерства оборони України виплатити ОСОБА_1 кошти для завершення виконання внутрішніх будівельно-монтажних робіт у службовій квартирі Міністерства оборони України (за адресою: АДРЕСА_1 ) у розмірі 126036,6 грн. (сто двадцять шість тисяч тридцять шість гривень 60 копійок);

- зобов`язання Міністерства оборони України виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за піднайом житла за період з 19.09.2014 по 16.08.2017 (період за який позивач з отриманням пеблагоустроєного житла втратив право на дану компенсацію, при цьому фізично не мав можливості з сім`єю користуватись наданим житлом) з урахуванням компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати грошової компенсації за піднайом житла у розмірі 149632,65 грн. (сто сорок дев`ять тисяч шістсот тридця ть дві гривні 65 копійок);

- зобов`язання Міністерства оборони України виплатити ОСОБА_1 витрачені ним особисті кошти у розмірі 10094,15 грн. (десять тисяч дев`яносто чотири гривні 15 коп.) на щомісячну квартирну плату за службове житло Міністерства оборони України (за адресою: АДРЕСА_1 ) у якому фактично не проживала сім`я позивача через неблагоустроєність даного житла з вини Відповідача;

- зобов`язання Міністерства оборони України сплачувати щомісячну квартирну плату за службову квартиру у якій зареєстрована сім`я ОСОБА_1 за адресом: АДРЕСА_1 починаючи з травня 2020 року до завершення благоустрою даного житла (його 100% готовності за державними санітарно-технічними нормами для заселення сім`ї з неповнолітніми дітьми);

- збов`язання Міністерства оборони України виключити службове житло за яким зареєстрована сім`я ОСОБА_1 з числа службового та передати дане житло встановленим порядком для постійного проживання сім`ї ОСОБА_1 ;

- зобов`язання Міністерства оборони України відшкодувати ОСОБА_1 сплачені ним комунальні послуги за службову квартиру Міністерства оборони України так як сім`я ОСОБА_1 через неблагоустроєність даного житла з вини Міністерства оборони України у ньому не проживала, а послуги споживались виключно при проведенні ремонтних робіт, які протиправно не виконав Відповідач. За користування газом - 118,79 грн., за користування водою - 287,28 грн., за користування електроенергією - 315,84 грн. Усього: 721,91 грн.;

- зобов`язання Міністерства оборони України щомісяця сплачувати плату за комунальні послуги за службову квартиру у якій зареєстрована сім`я ОСОБА_1 за адресом: АДРЕСА_1 починаючи з травня 2020 року до завершення благоустрою даного житла (його 100% готовності за державними санітарно-технічними нормами для заселення сім`ї з неповнолітніми дітьми);

- визнання Міністерства оборони України винним у заданій моральної шкоди ОСОБА_1 і його сім`ї шляхом невиконання взятих зобов`язань щодо забезпечення їх гарантованого державою фундаментального права на житло або належну компенсацію за піднайом житла на протязі періоду військової служби позивача, а у подальшому падання службового неблагоустроєного житла та створення протиправних умов за якими позивач взагалі втратив право на компенсацію та змушений був за власний кошт добудовувати квартиру належну Міністерству оборони України і відносно якої Міністерство оборони майже шість років не може прийняти рішення на передачу позивачу у постійне користування. Розмір грошової компенсації за завдану моральну шкоду встановити 446 962,5 грн. (чотириста сорок шість тисяч дев`ятсот шістдесят дві гривні 50 копійок);

- зобов`язання Міністерство оборони України виплатити ОСОБА_1 і його сім`ї грошову компенсацію за завдання моральної шкоди шляхом невиконання взятих зобов`язань щодо забезпечення їх гарантованого державою фундаментального права на житло або належну компенсацію за піднайом житла на протязі періоду військової служби Позивача, а у подальшому падання службового неблагоустроємого житла та створення протиправних умов за якими Позивач взагалі втратив право на компенсацію та змушений був за власний кошт добудовувати квартиру належну Міністерству оборони України і відносно якої Міністерство оборони майже шість років не може прийняти рішення на передачу Позивачу у постійне користування. Розмір грошової компенсації за завдану моральну шкоду встановити до сплати 446 962,5 грн. (чотириста сорок шість тисяч дев`ятсот шістдесят дві гривні 50 копійок).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 , проходив військову службу у Військово-Морських Силах Збройних Сил України. Наказом Міністерства оборони України (по особовому складу) від 03.08.2017 року № 528 відповідно до частини шостої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, з урахуванням вимог частини восьмої цієї ж статті був звільнений з військової служби у запас за пунктом а (у зв`язку із закінченням строку контракту). Наказом Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України (по стройовій частині) від 16.08.2017 року № 166, позивача виключено зі списків особового складу та знято з усіх видів забезпечення. Вислуга років позивача у Збройних Силах України складає 23 року (календарна) та 27 років 7 місяців (пільгова). Вказав, що частиною 1 статті 12 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей визначено, що військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення.. Зазначив, що 01.04.2004 року був зарахований у чергу на отримання жилого приміщення у військовій частині НОМЕР_2 (м. Очаків). 12.04.2012 року набув право па першочергове отримання жилого приміщення на підставі ст. № 45 Житлового кодексу України, як багатодітна сім`я (з народженням третьої дитини). 19.09.2014 року на підставі рішення Комісії з Контролю за розподілом житла в гарнізонах ЗС України від 20.08.2014 року № 57, отримав службову чотирьохкімнатну квартиру за адресом: АДРЕСА_2 . 20.01.2015 року отримав статус учасника бойових дій та, відповідно, додатково набув право на першочергове отримання жилого приміщення. Вказав, що рішенням Міністра оборони України від 30.12.2015 року № 26539/з дозволено подальше проживання сім`ї капітана ОСОБА_1 у службовому житлі за адресом: АДРЕСА_3 . 12.02.2016 року житловою комісією військової частини НОМЕР_2 позивача було знято з обліку, а облікову справу відправлено за новим місцем служби. Житловою комісією військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 було поновлено на обліку. Наказом Міністерства оборони України (по особовому складу) від 03.08.2017 року № 528 позивача було звільнено з військової служби у запас за пунктом а (у зв`язку із закінчення строку контракту) та позивач, на його думку, набув право на позачергове отримання житла. Також, позивач вказав, що 10.08.2017 року на засіданні житлової комісії військової частини НОМЕР_1 було прийнято рішення, що у подальшому позивач повинен перебувати на військовому та житловому обліку за місцем проживання сім`ї та утримання службової квартири. Разом з тим, згідно наказу Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України про звільнення від 16.08.2017 року № 166 до цього часу значиться, що ОСОБА_1 залишається на квартирному обліку у військовій частині НОМЕР_1 . Також, вказав, що документи, щодо зарахування його у чергу на отримання жилого приміщення у військовій частині НОМЕР_1 та зняття, тривалий час житловою комісією військової частини НОМЕР_1 , не були належним чином оформленні та зареєстровані лише 30.11.2017 року. 10.04.2018 року протоколом засідання житлової комісії Очаківського районного військового комісаріату Миколаївської області № 1 ОСОБА_1 зараховано з 01.04.2004 року на облік осіб, що потребують поліпшення житлових умов при ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку зі звільненням його з військової служби та його бажанням залишитися на квартирному обліку за місцем утримання службового житла та реєстрації сім`ї, у відповідності до ст. 8. 15 та 29 розділу II Постанови Ради Міністрів Української PCP і Української республіканської ради професійних спілок від 11.12.1984р. № 470 Про затвердження Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській PCP, ст. 37 Житлового кодексу Української PCP від 30.06.1983р. № 5464-Х, ст. 12 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, доручення Міністра оборони України від 16.08.2017р. № 1487/з та офіційного роз`яснення юридичної служби Збройних сил України від 20.09.2017р. В свою чергу, 06.05.2018 року житлова комісія Очаківською РВК з порушенням усіх процесуальних норм своїм протоколом № 3 зняла позивача з квартирного обліку. Після чого, 07.08.2018 року позивач звернувся до Міністра оборони України з проханням особисто вирішити по суті питання порушення його права на житло. Відповіддю начальника Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України від 05.09.2018 року № 303/4/1862 повідомлено позивача, що відповідь за даним питанням йому вже надавалась 26.01.2018 року за № 303/4/140. Не погоджуючись з такими діями, позивач звернувся до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області. Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 20.06.2019 року у справі № 483/95/19 позов ОСОБА_1 задоволено та поновлено його разом з сім`єю на квартирному обліку. Після чого, позивач одразу надав до житлової комісії Очаківського районного військового комісаріату Миколаївської документи на отримання дозволу на переведения службового житла в якому проживає його сім`я в категорію житла для постійного проживання. Але вказані документи квартирно-експлуатаційним відділом м. Миколаїв було відхиллено з посланням на рішення Міністра оборони України від 12.12.2019 року № 19360/з про призупинення (заборону) у Збройних Силах України процесу переведення службового житла в категорію житла для постійного проживання. Позивач зазначив, що Рішення заступника Міністра оборони України від 12.12.2019 року № 19360/з було видано з метою створення службового житлового фонду у гарнізонах Збройних сил України для забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщенням, яке не може бути застосовано до позивача, оскільки з 17.08.2017 року він не перебуває на дійсній військовій службі. Також ОСОБА_1 зазначив, що у 2014 році будинок, у якому він утримує службову квартиру був переданий підрядником Міністерству оборони України без завершення внутрішніх робіт. В зв`язку з чим з 2014 року він та його сім`я так і не заселилась у надану квартиру. Разом з тим, за умовами проекту усі квартири у даному будинку повинні були бути передані для заселення з 100% готовністю, що зроблено. Зазначив, що з 2014 року він за власний кошт, власними силами і у власний час вимушений був самостійно проводити ремонтні роботи, а саме вимурував перестінки між кімнатами, перемурував балкон (від будівництва аварійний), засклив балкон і дві лоджії, переробив систему опалення (від будівництва зроблено з порушенням технології, додав батареї відповідно до розрахункової площі опалення, сховав труби у стіни, тощо), переробив електрику (також від будівництва зроблено з порушенням технології), переробив проект та систему підведення газу (від початку спроектована без врахування корисного використання площі кухні, елементарних питань ергономіки), пошпаклював коридор, санітарні приміщення, одну кімнату та один балкон, вирівняв підлогу у одній кімнаті, збудував комору у підвальному приміщенні (після розподілу площі підвалу між мешканцями будинку), за ініціативою сусіда обладнали спільний тамбур. В результаті чого витрати на будівництво квартири з 2014 року склали 100 698,5 грн. Разом з тим, ще 126 036,6 грн. необхідно вкласти, щоб завершити будівництво і створити прийнятні умови для заселення сім`ї. Вказав, що отримавши службову квартиру автоматично перестав (до звільнення з лав ЗС України) отримувати компенсацію за піднайом житла, а не отримання компенсації за піднайом житлового приміщення за умов, коли надане для проживання житлове приміщення за своїми санітарно-технічними умовами (благоустроєністю) не дозволяє проживати у ньому, вважає як упущену вигоду, яка сталася з вини Міністерства оборони України. Зазначив, що керуючись методикою визначеною Законом України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати та Постановою Кабінету міністрів України від 17.06.2003 року № 1078 Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення ОСОБА_1 було проведено розрахунок неодержаного доходу (упущеної вигоди) у вигляді грошової компенсації за піднайом житла з урахуванням компенсації втрати частини доходів включно до подання даного адміністративного позову. Загальна сума неодержаного доходу (упущеної вигоди) у вигляді грошової компенсації за піднайом житла з урахуванням компенсації втрати частини доходів станом на 30.04.2020 року склала 149 632,65 грн. Крім того, зазначив, що він не проживає у вказаній квартирі, хоча сплачує комунальні послуги за її утримання. Дана плата сплачувалась щомісячно за житло право власності на яке належить Міністерству оборони України. Всього вимушені втрати власних коштів (нанесені матеріальні збитки) на утримання службового житла Міністерства оборони України за умови, що позивач у ньому не проживав та не проживає з урахуванням компенсації втрати частини доходів станом на 30.04.2020 року склали 10094,15 грн. Вказав, що споживання послуг (користування водою, газом, електроенергією) мали місце у ході (для) виконання ремонтних робіт, - тому дані витрати і ті, які будуть мати місце у майбутньому до (для) завершення ремонтних робіт і заселення сім`ї позивача, на його думку, також повинні бути сплачені Міністерством оборони України. Вказав, що незабезпеченість його житлом на протязі військової служби на офіцерських посадах (1999-2017), отримання неблагоустросного (непридатного для проживання) житла у 2014 році та подальші протиправні дії Міністерства оборони України, щодо небажання передати дане службове житло позивачу у постійне користування завдали ОСОБА_1 та його сім`ї серйозних душевних (моральних) страждань, а саме він відчував моральний дискомфорт і приниження своєї офіцерської гідності через нездатність створити для сім`ї житлові умови. Крім того, зазначені дії відповідача значно погіршували матеріальне становище позивача через вимушеність піднаймати житло (поневірятись по чужих квартирах, що досить часто це викликало напруженість у відносинах з дружиною та моральні страждання дітей. Вказав, що на дату звільнення компенсація для м. Очаків щомісяця складала 1500 грн. для сім`ї з 1-2 осіб та 2250 грн. для сім`ї 3 і більше осіб. З серпня 1999 року до народження першої дитини (05.06.2006 року) позивач прослужив 81 місяць, у подальшому до початку системних виплат (01.01.2014 року), - ще 91 місяць. Тобто, 1500x81+2250x91=326250 грн. Індекс споживчих цін вирахуваний наростаючим підсумком складає 1,144 (2017) х 1,109 (2018) х 1,079 (2019) = 1,37. Тобто, загальний розмір грошової компенсації за завдану позивачу та його сім`ї моральну шкоду через незабезпечення з боку Міністерства оборони України гарантованого ним державою права на житло складає 326 250 грн. х 1,37 = 446 962,5 грн.

Ухвалою від 22.05.2020 року Миколаївський окружний адміністративний суд відкрив провадження у справі № 400/1887/20 та ухвалив розглядати справу за правилами загального позовного провадження та призначив по справі підготовче засідання на 17.06.2020 року.

Ухвалою від 17.06.2020 року суд продовжив шістдесятиденний строк підготовчого провадження у справі №400/1887/20 на тридцять днів та відклав підготовче засідання по даній адміністративній справі на 12.08.2020 року.

06.08.2020 року за вх. № 15684 до Миколаївського окружного адміністративного суду від ОСОБА_1 надійшли додаткові пояснення по справі, в яких позивач вказав, що компенсація за піднайом житла офіцерським складом передбачена Постановою Кабінетів Міністрів України від 26.06.2013 № 450 Про розмір і порядок виплати грошової компенсації військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони та військовослужбовцям, відрядженим до Міністерства освіти і науки, Державного космічного агентства, за піднайом (найом) ними житлових приміщень має фіксований розмір і критерієм її призначення є виключно незабезпеченість офіцера житлом. Вказав, що факт того де проживає сім`я офіцера при цьому немає значення. Документи, що засвідчують піднайомя житла, - не вимагаються. Також зазначив, що відповідно до ст. 6 Постанови Кабінетів Міністрів України від 26.06.2013 № 450 грошова компенсація не виплачується у разі: наявності у військовослужбовця або членів його сім`ї житлового приміщення, яке відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам, площа якого відповідає мінімальним нормам, визначеним житловим законодавством, або забезпечення службовим житлом, житловим приміщенням для постійного проживання (грошовою компенсацією за належне йому для отримання житлове приміщення), або проживання військовослужбовця у спеціально пристосованій казармі чи гуртожитку, в населених пунктах за місцем проходження військової служби та/або в безпосередній близькості від місця проходження військової служби, що дає змогу щодня своєчасно прибувати до місця її проходження. Перелік таких населених пунктів визначається Міноборони, МВС, МОН, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держспецзв`язку, ДКА та Управлінням державної охорони. Зазначив, що він та його сім`я не мала та не має на даний час власного житлового приміщення, яке відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам, і те службове житло, яке було йому надано, було і залишається до цього часу неблагоустроєним та не відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам. Тому на думку позивача він має право на справедливу компенсацію відповідачем неодержаного ним доходу (упущеної вигоди). Також зазначив, що він звернувся до ріелторського агентства "ТЕРА-КИПАРИС - незалежного експерта з оцінки житла. Дана оцінка на час її проведення відображає ринкову вартість для м. Очаків даної недобудованої квартири з врахуванням проведених позивачем робіт та витрачених ресурсів. Вартість послуги з оцінки склала 2200 грн. Відповідно до звіту про оцінку майна оціночна (ринкова) вартість об`єкту оцінки склала 855330 грн. Вказав, що перед оцінкою вимушений був замовити та оплатити виготовлення Комунальним підприємством Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації технічного паспорту службової квартири. Вартість виготовлення технічного паспорту склала 1205,00 грн. Крім того, ще 10.02.2020 року ОСОБА_1 письмово звертався до директора ПП будівельно-монтажної фірми Кипарис з проханням оцінити вартість витрачених ним матеріалів та виконаних робіт, а також скласти кошторис матеріалів та робіт необхідних для завершення будівництва. Відповідно до незалежного експертного Зведеного кошторисного розрахунку вартості об`єкта будівництва внутрішні будівельно-монтажні роботи в квартирі АДРЕСА_4 складеного в поточних цінах станом на 27.07.2020 року внутрішньо-монтажні роботи склали 133 007, 00 грн. без врахування Зміна (упорядкування) системи підведення газу, 2700 грн. Також вказав, що здав на ремонт під`їзду 560,00 грн. Тобто загальна вартість витрачених позивачем матеріалів та виконаних робіт з благоустрою службової квартири склала 136267,00 грн. Крім того, відповідно до незалежного експертного Зведеного кошторисного розрахунку вартості об`єкта будівництва внутрішні будівельно-монтажні роботи в квартирі АДРЕСА_4 (закінчення робіт) складеного в поточних цінах станом на 27.07.2020 року вартість внутрішньо-монтажних робіт, які залишилось виконати для створення прийнятних умов проживання у службовій квартирі з врахуванням наявних (залишкових) матеріалів складатиме 146510,00 грн. Зазначив, що до витрат на утримання службової квартири Міністерства оборони України відносяться витрати пов`язані з листуванням щодо вирішення житлового питання, витрати пов`язані зі сплатою комунальних платежів за службову квартиру, витрати пов`язані з придбанням матеріалів та послуг для добудови службової квартири та витрати пов`язані з оплатою довідок. Крім того, завершення теплоізоляції по контуру службової квартири, вартість яккої близько 54000 грн. (600 грн/м2 за роботу та матеріали - всього 90кв. м. Тобто, загальна вартість внутрішньо-монтажних робіт, які залишилось виконати для створення прийнятних умов проживання у службовій квартирі з врахуванням наявних (залишкових) матеріалів складе 200 510,00 грн.

З урахуванням вказаного збільшив позовні вимоги та просив суд про:

- визнання протиправною діяльність Міністерства оборони України, що полягала у забезпеченні ОСОБА_1 службовим неблагоустроєним житлом, що не відповідає мінімальним санітарно-технічним нормам державних будівельних норм України;

- зобов`язання Міністерства оборони України відшкодувати ОСОБА_1 витрачені його особисті кошти на виконання внутрішніх будівельно-монтажних робіт у службовій квартирі Міністерства оборони України (за адресою: АДРЕСА_1 ) у розмірі 136267,00 грн.;

- зобов`язання Міністерства оборони України виплатити ОСОБА_1 кошти для завершення виконання внутрішніх будівельно-монтажних робіт у службовій квартирі Міністерства оборони України (за адресою: АДРЕСА_1 ) у розмірі 200510,00 грн.;

- зобов`язання Міністерства оборони України виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за піднайом житла за період з 19.09.2014 по 16.08.2017 (період за який позивач з отриманням пеблагоустроєного житла втратив право на дану компенсацію, при цьому фізично не мав можливості з сім`єю користуватись наданим житлом) з урахуванням компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати грошової компенсації за піднайом житла у розмірі 149632,65 грн. (сто сорок дев`ять тисяч шістсот тридця ть дві гривні 65 копійок);

- зобов`язання Міністерства оборони України виплатити ОСОБА_1 витрачені ним особисті кошти у розмірі 10890,50 грн. на щомісячну квартирну плату за службове житло Міністерства оборони України (за адресою: АДРЕСА_1 ) у якому фактично не проживала сім`я позивача через неблагоустроєність даного житла з вини Відповідача;

- зобов`язання Міністерства оборони України сплачувати щомісячну квартирну плату за службову квартиру у якій зареєстрована сім`я ОСОБА_1 за адресом: АДРЕСА_1 починаючи з травня 2020 року до завершення благоустрою даного житла (його 100% готовності за державними санітарно-технічними нормами для заселення сім`ї з неповнолітніми дітьми);

- збов`язання Міністерства оборони України виключити службове житло за яким зареєстрована сім`я ОСОБА_1 з числа службового та передати дане житло встановленим порядком для постійного проживання сім`ї ОСОБА_1 ;

- зобов`язання Міністерства оборони України відшкодувати ОСОБА_1 сплачені ним комунальні послуги за службову квартиру Міністерства оборони України так як сім`я ОСОБА_1 через неблагоустроєність даного житла з вини Міністерства оборони України у ньому не проживала, а послуги споживались виключно при проведенні ремонтних робіт, які протиправно не виконав Відповідач. За користування газом - 571,37 грн., за користування водою - 287,28 грн., за користування електроенергією - 315,84 грн. Усього: 1174,49 грн.;

- зобов`язання Міністерства оборони України щомісяця сплачувати плату за комунальні послуги за службову квартиру у якій зареєстрована сім`я ОСОБА_1 за адресом: АДРЕСА_1 починаючи з травня 2020 року до завершення благоустрою даного житла (його 100% готовності за державними санітарно-технічними нормами для заселення сім`ї з неповнолітніми дітьми);

- визнання Міністерства оборони України винним у заданій моральної шкоди ОСОБА_1 і його сім`ї шляхом невиконання взятих зобов`язань щодо забезпечення їх гарантованого державою фундаментального права на житло або належну компенсацію за піднайом житла на протязі періоду військової служби позивача, а у подальшому падання службового неблагоустроєного житла та створення протиправних умов за якими позивач взагалі втратив право на компенсацію та змушений був за власний кошт добудовувати квартиру належну Міністерству оборони України і відносно якої Міністерство оборони майже шість років не може прийняти рішення на передачу позивачу у постійне користування. Розмір грошової компенсації за завдану моральну шкоду встановити 446 962,5 грн. (чотириста сорок шість тисяч дев`ятсот шістдесят дві гривні 50 копійок);

- зобов`язання Міністерства оборони України виплатити ОСОБА_1 і його сім`ї грошову компенсацію за завдання моральної шкоди шляхом невиконання взятих зобов`язань щодо забезпечення їх гарантованого державою фундаментального права на житло або належну компенсацію за піднайом житла на протязі періоду військової служби Позивача, а у подальшому падання службового неблагоустроємого житла та створення протиправних умов за якими Позивач взагалі втратив право на компенсацію та змушений був за власний кошт добудовувати квартиру належну Міністерству оборони України і відносно якої Міністерство оборони майже шість років не може прийняти рішення на передачу Позивачу у постійне користування. Розмір грошової компенсації за завдану моральну шкоду встановити до сплати 446 962,5 грн. (чотириста сорок шість тисяч дев`ятсот шістдесят дві гривні 50 копійок).

- зобов`язання Міністерства оборони України відшкодувати ОСОБА_1 витрачені ним кошти на листування щодо вирішення питання із забезпеченням позивача власним житлом та витрачені позивачем кошти на отримання довідок щодо підтвердження незабезпечення його житлом у розмірі 539, 30 грн.;

- зобов`язання Міністерства оборони України відшкодувати ОСОБА_1 витрачені ним кошти на оплату оцінки ринкової вартості службової квартири (за адресою: АДРЕСА_1 ) у розмірі 2200,00 грн.;

- зобов`язання Міністерства оборони України відшкодувати ОСОБА_1 витрачені ним кошти на оплату виготовлення технічного паспоту службової квартири (за адресою: АДРЕСА_1 ) у розмірі 1205,00 грн.

12.08.2020 року до Миколаївського окружного адміністративного суду від Міністерства оборони України надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Заперечуючи проти позову, МО України, зазначає, що відповідно до статті 4 ЖК України житловий фонд утворюють жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, що знаходяться на території Української PCP. До житлового фонду включаються також жилі будинки, що належать державно-колгоспним та іншим державно-кооперативним об`єднанням, підприємствам і організаціям. Стаття 7 ЖК України передбачає, що квартири і будинки державного та громадського житлового фонду, непридатні для проживання, можуть бути переобладнані для використання в інших цілях або знесені за рішенням виконавчого органу відповідної Ради або місцевої державної адміністрації. Обстежувати стан цих будинків слід періодично у строки, встановлені Кабінетом Міністрів України - не менше одного разу на п`ять років. Положенням про порядок обстеження стану жилих будинків з метою встановлення їх відповідності санітарним і технічним вимогам та визнання жилих будинків і жилих приміщень непридатними для проживання, затвердженим постановою Ради міністрів Української PCP від 26.04.1984 року за № 189, яке є чинним на теперешній час, визначено процедуру визнання жилих приміщень непридатними для проживання та їх переведення в нежилі для використання в інших цілях. За пунктами 1,3,5,6,7 Положенння, жилі будинки державного і громадського житлового фонду підлягають плановому суцільному обстеженню з метою встановлення їх відповідності санітарним і технічним вимогам. Для обстеження стану жилих будинків виконавчий комітет відповідної місцевої Ради народних депутатів призначає комісію, яка при визнанні жилого будинку (жилого приміщення) непридатним для проживання вносить виконавчому комітету місцевої Ради пропозицію з проектом відповідного рішення. Згідно п.8 Положення рішення щодо придатності жилого будинку (жилого приміщення) для проживання приймає виконавчий комітет відповідної місцевої Ради народних депутатів. Пунктом 10 Положення передбачено, що виконавчі комітети районних, міських, районних у містах Рад народних депутатів або утворювані ними органи управління, а також відповідні підприємства, установи, організації ведуть облік непридатних для проживання жилих будинків (жилих приміщень) та видають довідки (виписки з рішень виконавчого комітету місцевої Ради) про визнання жилого будинку (жилого приміщення) таким, що не відповідає санітарним і технічним вимогам. Тобто, порядок і процедура вирішення питання про придатність будинку для проживання передбачають створення комісій, і прийняття на підставі поданих нею матеріалів, рішення відповідними органами місцевого самоврядування. Зазначив, що в матеріалах, доданих до позовної заяви, відсутні вищезазначені документи, тому посилання позивача на непридатність житла до проживання є безпідставним і не підтвердженим належними доказами. Крім того, вказав, що позивачем були здійснені будівельні роботи наданої йому квартири. Статтею 100 ЖК УРСР встановлено, що виконання наймачем робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребують отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення об`єкта в експлуатацію не потребується. Виконання робіт, визначених частиною першою цієї статті, внаслідок яких змінюється площа, кількість чи склад приміщень у будинках державного чи громадського житлового фонду, допускається за письмовою згодою наймодавця (орендодавця), якщо інше не передбачено договором найму (оренди). Позивач вказує, що він за власний кошт, власними силами здійснив низку внутрішніхбудівельних робіт, які відповідно до законодавства є елементами перепланування та переобладнання службового жилого приміщення. Дані реконструкції спірної квартири проводились без відповідного дозволу органів місцевого самоврядування та без належним чином затвердженої документації для проведення реконструкції. Ніяких документів, які підтверджували б звернення до органів місцевого самоврядування, отримання дозволу на проведення даних робіт, до позовної заяви не додавались, тому в даному випадку вбачається факт самовільного переобладнання та перепланування, наслідком яких можуть бути порушення конструктивних елементів або засобів протипожежного захисту, погіршення технічного стану жилого будинку в цілому та порушення прав інших споживачів. Крім того вказав, що Порядок і підстави виплати компенсації за піднайом житлових приміщень регулюється Наказом МОУ від 31.07.2018 року № 380, що затверджує Інструкцію з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями та Постановою КМУ від 26.06.2013 року № 450 Про розмір і порядок виплати грошової компенсації військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони та військовослужбовцям, відрядженим до Міністерства освіти і науки, Державного космічного агентства, за піднайом (найом) ними житлових приміщень. Відповідно до п. 4 Постанови КМУ від 26.06.2013 року № 450 грошова компенсація виплачується за місцем проходження військової служби згідно з наказом командира (начальника) військової частини, починаючи з дня реєстрації поданого в установленому порядку рапорту військовослужбовця. Пункт 5 Постанови визначає перелік документів, які військовослужбовець повинен подати для отримання грошової компенсації. Разом з тим, позивач не звертався з відповідним рапортом, не надавав передбачених законодавством документів для отримання грошової компенсації за піднайом житла. Пункт 6 передбачає підстави, коли грошова компенсація за піднайом не виплачується. Зокрема, до таких підстав належить наявність у військовослужбовця або членів його сім`ї житлового приміщення, яке відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам, площа якого відповідає мінімальним нормам, визначеним житловим законодавством, або забезпечення службовим житлом, житловим приміщенням для постійного проживання (грошовою компенсацією за належне йому для отримання житлове приміщення). В свою чергу рішення про непридатність наданого житла для проживання не приймалось, тому дане житло вважається таким, що відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам і, відповідно, підстав для отримання грошової компенсації за піднайом житла, у позивача немає. Крім того, відповідно до виданого ордера в передбачене в ньому житлове приміщення вселяються як громадянин, що одержав ордер, так і члени його сім`ї, зазначені в ордері. Згідно п. 72 Правил квартирного обліку при вселенні в надане жиле приміщення громадянин здає ордер у житлово-експлуатаційну організацію, а за її відсутності - відповідному підприємству, установі, організації. Ордер зберігається як документ суворої звітності. Одночасно подаються паспорти усіх членів сім`ї, включених до ордера, з відміткою про виписку з попереднього місця проживання. Таким чином аргументи позивача, що він начебто не зміг вселитися надане йому житлове приміщення спростовуються фактом здачі ордера житлово-експлуатаційну організацію та зберігання його в даній установі. Разом з тим, в житловій справі позивача міститься довідкапро перевірку житлових умов, згідно з якою позивач та члени його сім`ї проживають в службовій 4-х кімнатній квартирі АДРЕСА_4 .

Підготовче судове засідання, призначене на 12.08.2020 року, у зв`язку з наданням відповідачу часу на ознайомлення з додатковими пояненнями позивача, вікладено на 09.09.2020 року.

25.08.2020 року за вх. № 16913 до Миколаївського окружного адміністративного суду від позивача надійшла заява про зміну позовних вимог, відповідно до якої просив суд:

- визнання протиправною діяльність Міністерства оборони України, що полягала у забезпеченні ОСОБА_1 службовим неблагоустроєним житлом, що не відповідає мінімальним санітарно-технічним нормам державних будівельних норм України;

- зобов`язання Міністерства оборони України відшкодувати ОСОБА_1 витрачені його особисті кошти на виконання внутрішніх будівельно-монтажних робіт у службовій квартирі Міністерства оборони України (за адресою: АДРЕСА_1 ) у розмірі 140972,11 грн.;

- зобов`язання Міністерства оборони України виплатити ОСОБА_1 кошти для завершення виконання внутрішніх будівельно-монтажних робіт у службовій квартирі Міністерства оборони України (за адресою: АДРЕСА_1 ) у розмірі 200476,00 грн.;

- зобов`язання Міністерства оборони України виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за піднайом житла за період з 19.09.2014 по 16.08.2017 (період за який позивач з отриманням пеблагоустроєного житла втратив право на дану компенсацію, при цьому фізично не мав можливості з сім`єю користуватись наданим житлом) з урахуванням компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати грошової компенсації за піднайом житла у розмірі 149632,65 грн. (сто сорок дев`ять тисяч шістсот тридця ть дві гривні 65 копійок);

- збов`язання Міністерства оборони України виключити службове житло за яким зареєстрована сім`я ОСОБА_1 з числа службового та передати дане житло встановленим порядком для постійного проживання сім`ї ОСОБА_1 ;

- визнання Міністерства оборони України винним у заданій моральної шкоди ОСОБА_1 і його сім`ї шляхом невиконання взятих зобов`язань щодо забезпечення їх гарантованого державою фундаментального права на житло або належну компенсацію за піднайом житла на протязі періоду військової служби позивача, а у подальшому падання службового неблагоустроєного житла та створення протиправних умов за якими позивач взагалі втратив право на компенсацію та змушений був за власний кошт добудовувати квартиру належну Міністерству оборони України і відносно якої Міністерство оборони не прийняло рішення на передачу позивачу у постійне користування. Розмір грошової компенсації за завдану моральну шкоду встановити 459027,49 грн.;

- зобов`язання Міністерства оборони України виплатити ОСОБА_1 і його сім`ї грошову компенсацію за завдання моральної шкоди шляхом невиконання взятих зобов`язань щодо забезпечення їх гарантованого державою фундаментального права на житло або належну компенсацію за піднайом житла на протязі періоду військової служби Позивача, а у подальшому падання службового неблагоустроємого житла та створення протиправних умов за якими Позивач взагалі втратив право на компенсацію та змушений був за власний кошт добудовувати квартиру належну Міністерству оборони України і відносно якої Міністерство оборони не прийняло рішення на передачу Позивачу у постійне користування. Розмір грошової компенсації за завдану моральну шкоду встановити до сплати 459 027 грн.

25.08.2020 року за вх. № 16912 до Миколаївського окружного адміністративного суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначив, що ремонтні роботи, які ним вимушено проводились в службовій квартирі, є логічним наслідком у ситуації коли дані обов`язкові роботи не були виконані безпосередньо Відповідачем. Вказав, що дані роботи не зачіпали несучі конструкції та не вносили функціональні зміни в інженерні системи загального користування. Зміни загальної площі квартири за рахунок прибудови або знесення частини приміщення - не відбулося. Перебудова перестінків виконувалась виключно з метою усунення дефектів допущених Відповідачем при будівництві. Зазначив, що дійсно не звертався з рапортом на отримання грошової компенсації за піднайом житла. Але вказаний факт не може спростувати його право передбачене ст. 12 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей на грошову компенсацію за піднайом (найом) жилого приміщення - "Для військовослужбовців офіцерського складу у разі відсутності службового жилого приміщення військова частина зобов`язана орендувати житло для забезпечення ним військовослужбовців та членів їх сімей або за їх бажанням виплачувати грошову компенсацію за піднайом (найом) жилого приміщення".

02.09.2020 року за вх. № 3145/10/06-22 до Миколаївського окружного адміністративного суду від відповідача надійшли додаткові пояснення, в яких зазначив, що Правила користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 р. № 572, визначають порядок користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, на які поширюється дія Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків". Пунктом 7 передбачено, що власник та наймач (орендар) квартири, житлового приміщення у гуртожитку зобов`язаний, зокрема, проводити за власні кошти ремонт квартири, житлового приміщення у гуртожитку (наймач (орендар) - згідно з договором найму (оренди). Відповідно до пункту 6 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР від 4 лютого 1988 р. N 37, жиле приміщення виключається з числа службових, якщо відпала потреба в такому його використанні, а також у випадках, коли в установленому порядку воно виключено з числа жилих. Вказав, що сам по собі факт проживання в службових жилих приміщеннях робітників і службовців, які припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадян, яких виключено з членів колгоспу, або тих, які вийшли з колгоспу за власним бажанням, не є підставою для виключення цих приміщень з числа службових.

09.09.2020 року за вх. № 18015 до Миколаївського окружного адміністративного суду від позивача надійшли додаткові пояснення, в яких послався на позицію Верховного Суду ц справі № 636/1514/19.

Підготовче судове засідання, призначене на 09.09.2020 року, відкладено на 07.10.2020 року.

Ухвалою від 07.10.2020 року суд залучив у якості відповідача по справі № 400/1887/20 - Квартирно-експлуатаційний відділ міста Миколаєва (54056, місто Миколаїв, пр. Миру, будинок 62-А, ідентифікаційний код 08029523) та військову частину НОМЕР_1 (Командування ВМС ЗС України) ( АДРЕСА_5 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) та підготовче судове засідання, призначене на 07.10.2020 року, відклав на 04.11.2020 року.

Ухвалою від 29.12.2020 року суд залучив у якості відповідача по справі № 400/1887/20 - житлову комісію Очаківського районного військового комісаріату Миколаївської області (вул. Старофортечна, 16, м. Очаків, Миколаївська область) та Очаківський районний військовий комісаріат Миколаївської області (вул. Старофортечна, 16, м. Очаків, Миколаївська область) та відклав підготовче судове засідання на 27.01.2021 року.

Ухвалою від 19.01.2021 року суд замінив відповідача по справі № 400/1887/20 - Очаківський районний військовий комісаріат Миколаївської області правонаступником - Очаківським районним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки (вул. Старофортечна, 16, м. Очаків, Миколаївська область, 57508, ідентифікаційний код 09598157).

Крім того, ухвалою від 19.01.2021 року суд замінив відповідача по справі № 400/1887/20 - житлову комісію Очаківського районного військового комісаріату Миколаївської області правонаступником - житловою комісією Очаківського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (вул. Старофортечна, 16, м. Очаків, Миколаївська область, 57508).

26.01.2021 року до Миколаївського окружного адміністративного суду від Очаківського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки та житлової комісією Очаківського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідачі просили відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Заперечуючи проти позову, відповідачі, зазначили, що будучи військовослужбовцем Збройних Сил України та перебуваючи на квартирному обліку при військовій частині НОМЕР_2 (м. Очаків), на підставі рішення виконкому Очаківської міської ради № 164 від 28.10.2014 року, ОСОБА_1 отримав у користування службове жиле приміщення за адресою АДРЕСА_3 , йому видано ордер на службове жиле приміщення № 14 від 5 грудня 2014 року. За вимогами статті 50 ЖК Української PCP, пункту 51 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській PCP, затверджених постановою Ради Міністрів Української PCP і Укрпрофради від 11 грудня 1984 року № 470, жиле приміщення, що надається громадянам для проживання, має бути благоустроєним стосовно до умов даного населеного пункту, відповідати встановленим санітарним і технічним вимогам. Перед отриманням ордеру, позивачу надано квартиру для огляду і останній погодився отримати вищезазначену квартиру. Будь яких претензій щодо якості опоряджувальних робіт та недоліків будівництва, позивач не висловлював. До отриманих матеріалів та робіт проведених у житловому приміщенні фірмою - підрядником, позивач претензій не мав, що підтверджується розпискою за власним підписом позивача. Отримавши ордер на службове жиле приміщення, позивач фактично прийняв житло у користування, тим самим визнавши що стан жилого приміщення його на той момент повністю задовольняв. Факт того що дане житло позивач отримав неблагоустроєним та таким що не відповідає мінімальним санітарно- технічним нормам державних будівельних норм України, не є підтвердженим. Крім того, отримавши у користування службове житло від Міністерства оборони України, відповідно до чинного законодавства, позивач в період з 2014 по 2017 рік не мав право на отримання грошової компенсації за піднайом житла. Вказали , що сам по собі факт проживання в службових жилих приміщеннях робітників і службовців, які припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадян, яких виключено з членів колгоспу, або тих, які вийшли з колгоспу за власним бажанням, не є підставою для виключення цих приміщень з числа службових. Виключення жилого приміщення з числа службових проводиться на підставі клопотання підприємства, установи, організації рішенням виконавчого комітету відповідної районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. У будинках, належних колгоспам, жиле приміщення виключається з числа службових за рішенням загальних зборів членів колгоспу або зборів уповноважених, затверджуваним виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. 02 вересня 2020 року позивач звернувся з заявою до Очаківського районного військового комісаріату з проханням до військового комісара про клопотання перед начальником Очаківського військово-Морського гарнізону, начальником квартирно-експлуатаційного відділу міста Миколаїв Південного територіального квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України та виконавчим комітетом Очаківської міської ради про виключення житла із числа службового за адресою: АДРЕСА_2 . Очаківським районним військовим комісаріатом надано письмову відповідь про те, що на час його звернення до Очаківського РВК з даного питання, в провадженні Миколаївського окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за його позовом до Міністерства оборони України. Так як позов стосується спірного службового житла, яке знаходиться за вищевказаною адресою, ІНФОРМАЦІЯ_2 не може вчиняти будь які дії стосовно даного службового житла, до закінчення судового спору та винесення законного рішення суду. Також, відповідно до доручення заступника міністра оборони України № 19360/з від 12.12.2019 року, у зв`язку з реформуванням шляхів забезпечення житлом звільнених військових, та з метою створення фонду службового житла в Україні було введено заборону щодо виключення житла з числа службового. На час заборони від командирів військових частин (установ), згідно цього доручення, вимагається не подавати пропозицій до квартирно-експлуатаційних органів Збройних Сил України щодо виключення житлових приміщень із числа службового.

Позивач в підготовче судове засідання, призначене на 27.01.2021 року, не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином. До канцелярії Миколаївського окружного адміністративного суду від позивача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності, в порядку письмового провадження.

Представники відповідачів в підготовче судове засідання, призначене на 27.01.2021 року, не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином, про причини неявки суд не сповістили.

Квартирно-експлуатаційний відділ міста Миколаєва та військова частина НОМЕР_1 відзив на позовну заяву не надали.

Ухвалою від 27.01.2021 року суд закрив підготовче провадження в адміністративній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу міста Миколаєва, військової частини НОМЕР_1 (Командування ВМС ЗС України), житлової комісії Очаківського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки та Очаківського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії та призначив справу № 400/1887/20 до судового розгляду по суті на 27.01.2021 року о 11:30 год.

Суд клопотання позивача задовольнив та на підставі ч. 3 ст. 194 КАС України здійснив розгляд справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , проходив військову службу у Військово-Морських Силах Збройних Сил України.

01.04.2004 року був зарахований у чергу на отримання жилого приміщення у військовій частині НОМЕР_2 (м. Очаків).

12.04.2012 року набув право па першочергове отримання жилого приміщення на підставі ст. № 45 Житлового кодексу України, як багатодітна сім`я (з народженням третьої дитини).

19.09.2014 року на підставі рішення Комісії з Контролю за розподілом житла в гарнізонах ЗС України від 20.08.2014 року № 57, отримав службову чотирьохкімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .

20.01.2015 року отримав статус учасника бойових дій та, відповідно, додатково набув право на першочергове отримання жилого приміщення.

Рішенням Міністра оборони України від 30.12.2015 року № 26539/з дозволено подальше проживання сім`ї капітана ОСОБА_1 у службовому житлі за адресою: АДРЕСА_3 .

12.02.2016 року житловою комісією військової частини НОМЕР_2 позивача було знято з обліку, а облікову справу відправлено за новим місцем служби. Житловою комісією військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 було поновлено на обліку.

Наказом Міністерства оборони України (по особовому складу) від 03.08.2017 року № 528 відповідно до частини шостої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, з урахуванням вимог частини восьмої вказаної статті був звільнений з військової служби у запас за пунктом а (у зв`язку із закінченням строку контракту).

Наказом Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України (по стройовій частині) від 16.08.2017 року № 166, позивача виключено зі списків особового складу та знято з усіх видів забезпечення.

Вислуга років позивача у Збройних Силах України складає 23 року (календарна) та 27 років 7 місяців (пільгова).

10.08.2017 року на засіданні житлової комісії військової частини НОМЕР_1 було прийнято рішення про те, що у подальшому позивач повинен перебувати на військовому та житловому обліку за місцем проживання сім`ї та утримання службової квартири.

Судом встановлено, що згідно наказу Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України про звільнення від 16.08.2017 року № 166 ОСОБА_1 залишається на квартирному обліку у військовій частині НОМЕР_1 .

10.04.2018 року протоколом засідання житлової комісії Очаківського районного військового комісаріату Миколаївської області № 1 ОСОБА_1 зараховано з 01.04.2004 року на облік осіб, що потребують поліпшення житлових умов при ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку зі звільненням його з військової служби та його бажанням залишитися на квартирному обліку за місцем утримання службового житла та реєстрації сім`ї.

06.05.2018 року житлова комісія Очаківською РВК протоколом № 3 зняла позивача з квартирного обліку.

Не погоджуючись з таким рішенням Очаківського РВК Миколаївської області, позивач звернувся до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області.

Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 20.06.2019 року у справі № 483/95/19 позов ОСОБА_1 до Очаківського РВК Миколаївської області про скасування рішення та зобов`язання поновлення на обліку задоволено, скасовано рішення житлової комісії Очаківського районного військового комісаріату Миколаївської області № 3 від 06 травня 2018 року в частині зняття ОСОБА_1 разом із родиною з обліку військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов та перебувають на обліку в Очаківському районному військовому комісаріаті Миколаївської області та зобов`язано житлову комісію Очаківського районного військового комісаріату Миколаївської області поновити ОСОБА_1 разом із родиною на обліку військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов та перебувають на обліку в Очаківському районному військовому комісаріаті Миколаївської області.

Після чого, позивач надав до житлової комісії Очаківського районного військового комісаріату Миколаївської документи на отримання дозволу на переведения службового житла, в якому проживає його сім`я в категорію житла для постійного проживання.

Подані ОСОБА_1 документи квартирно-експлуатаційним відділом м. Миколаїв було відхиллено з посланням на рішення Міністра оборони України від 12.12.2019 року № 19360/з про призупинення (заборону) у Збройних Силах України процесу переведення службового житла в категорію житла для постійного проживання.

Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Щодо позовник вимог про зобов`язання Міністерства оборони України відшкодувати ОСОБА_1 витрачені його особисті кошти на виконання внутрішніх будівельно-монтажних робіт у службовій квартирі Міністерства оборони України (за адресою: 57508, Україна, Миколаївська область, місто Очаків, вулиця Дегтярьова, будинок № 2, корпус № 2, квартира № 102) у розмірі 140972,11 грн. та зобов`язання Міністерства оборони України виплатити ОСОБА_1 кошти для завершення виконання внутрішніх будівельно-монтажних робіт у службовій квартирі Міністерства оборони України (за адресою: 57508, Україна, Миколаївська область, місто Очаків, вулиця Дегтярьова, будинок № 2, корпус № 2, квартира № 102) у розмірі 200476,00 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" № 2012-XII від 20.12.1991, держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

За приписами Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями (затверджено постановою КМУ від 03.08.2006 року № 1081) військовослужбовці та члени їх сімей забезпечуються службовими житловими приміщеннями, що відповідають вимогам житлового законодавства. З цією метою у кожній військовій частині формується фонд службового житла.

Судом встановлено, що 12.04.2012 року позивач набув право па першочергове отримання жилого приміщення на підставі ст. № 45 Житлового кодексу України, як багатодітна сім`я (з народженням третьої дитини).

19.09.2014 року на підставі рішення Комісії з Контролю за розподілом житла в гарнізонах ЗО України від 20.08.2014 № 57 позивач отримав службову чотирьохкімнатну квартиру за адресом: АДРЕСА_2 .

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що жиле приміщення, надане позивачу для проживання, не дозволяло проживати у ньому, оскільки воно не відповідало санітарно-технічним умовам, не забезпечувало мінімально допустимий рівень комфорту проживання, у зв`язку з чим, позивач був вимушений завершувати внутрішні будівельні роботи самостійно за власний кошт.

Відповідно до ст. 1 Житлового кодексу відповідно до Конституції СРСР і Конституції Української PCP громадяни Української PCP мають право на житло. Це право забезпечується розвитком і охороною державного і громадського житлового фонду, сприянням кооперативному та індивідуальному житловому будівництву, справедливим розподілом під громадським контролем жилої площі, яка надасться в міру здійснення програми будівництва благоустроєних жител, наданням громадянам за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, а також невисокою платою за квартиру і комунальні послуги.

Відповідно до статті 4 Житлового кодексу України житловий фонд утворюють жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, що знаходяться на території Української PCP. Житловий фонд включає: жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать державі (державний житловий фонд); жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать колгоспам та іншим кооперативним організаціям, їх об`єднанням, профспілковим та іншим громадським організаціям (громадський житловий фонд); жилі будинки, що належать житлово-будівельним кооперативам (фонд житлово-будівельних кооперативів); жилі будинки (частини будинків), квартири, що належать громадянам на праві приватної власності (приватний житловий фонд); квартири в багатоквартирних жилих будинках, садибні (одноквартирні) жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях усіх форм власності, що надаються громадянам, які відповідно до закону потребують соціального захисту (житловий фонд соціального призначення).

До житлового фонду включаються також жилі будинки, що належать державно-колгоспним та іншим державно-кооперативним об`єднанням, підприємствам і організаціям. Відповідно до Основ житловогозаконодавства Союзу PCP і союзних республік до цих будинків застосовуються правила, встановлені для громадського житлового фонду.

Стаття 7 ЖК України передбачає, що квартири і будинки державного та громадського житлового фонду, непридатні для проживання, можуть бути переобладнані для використання в інших цілях або знесені за рішенням виконавчого органу відповідної Ради або місцевої державної адміністрації. Обстежувати стан цих будинків слід періодично у строки, встановлені Кабінетом Міністрів України - не менше одного разу на п`ять років.

Згідно ст. 50 ЖК жиле приміщення, що надасться громадянам для проживання, має бути благоустроєним стосовно до умов даного населеного пункту, відповідати встановленим санітарним і технічних вимогам.
Згідно з п.п. 5, 10 п.б ч.1 ст. 30 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні до відання виконавчих органів міських рад належать делеговані (державні) повноваження щодо обліку житлового фонду, здійснення контролю за його використанням, а також щодо обліку обєктів нерухомого майна незалежно від форм власності.

Положенням про порядок обстеження стану жилих будинків з метою встановлення їх відповідності санітарним і технічним вимогам та визнання жилих будинків і жилих приміщень непридатними для проживання, затвердженим постановою Ради міністрів Української PCP від 26.04.1984 року за № 189 (далі - Положення), яке є чинним на теперешній час, визначено процедуру визнання жилих приміщень непридатними для проживання та їх переведення в нежилі для використання в інших цілях.

За пунктами 1, 3, 5, 6, 7 Положенння, жилі будинки державного і громадського житлового фонду підлягають плановому суцільному обстеженню з метою встановлення їх відповідності санітарним і технічним вимогам.

Обстеження стану жилих будинків провадиться інженерно-технічними працівниками житлово-експлуатаційних організацій за участю представників громадськості. У разі необхідності до обстеження жилих будинків залучаються фахівці проектних і науково-дослідних організацій та органів і закладів санітарно-епідеміологічної служби. В разі неможливості або недоцільності проведення капітального ремонту житлово-експлуатаційна організація вносить до виконкому районної, міської, районної у місті Ради народних депутатів пропозицію про визнання жилого будинку (жилого приміщення) таким, що не відповідає вказаним вимогам і є непридатним для проживання. У такому разі, для обстеження стану жилих будинків виконавчий комітет відповідної місцевої Ради народних депутатів призначає комісію, яка при визнанні жилого будинку (жилого приміщення) непридатним для проживання вносить виконавчому комітету місцевої Ради пропозицію з проектом відповідного рішення.

Згідно п. 8 Положення рішення щодо придатності жилого будинку (жилого приміщення) для проживання приймає виконавчий комітет відповідної місцевої Ради народних депутатів.

Пунктом 10 Положення передбачено, що виконавчі комітети районних, міських, районних у містах Рад народних депутатів або утворювані ними органи управління, а також відповідні підприємства, установи, організації ведуть облік непридатних для проживання жилих будинків (жилих приміщень) та видають довідки (виписки з рішень виконавчого комітету місцевої Ради) про визнання жилого будинку (жилого приміщення) таким, що не відповідає санітарним і технічним вимогам.

Якщо жилий будинок (жиле приміщення) визнано виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів невідповідним санітарним і технічним вимогам та непридатним для проживання, виконком відповідної місцевої Ради вносить до виконавчого комітету обласної, міської (міста республіканського підпорядкування) Ради народних депутатів пропозицію про використання цього будинку (приміщення) в інших цілях або про знесення будинку.

Тобто, порядок і процедура вирішення питання про придатність будинку для проживання передбачають створення комісій, і прийняття на підставі поданих нею матеріалів, рішення відповідними органами місцевого самоврядування.

Визначення стану фізичного зносу жилого будинку (житлового приміщення) здійснюється за правилами, закріпленими у Стандарті Міністерства з питань житлово-комунального господарства України СОУ ЖКГ 75.11-35077234.НННН:2009 "Житлові будинки. Правила визначення фізичного зносу житлових будинків", затвердженому наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 03 лютого 2009 року № 21.

З наведеного вбачається, що невідповідність житла санітарним і технічним вимогам має встановлюватись згідно з вищевказаним Положенням з оформленням відповідного акту, який має бути затверджений керівником житлово-експлуатаційної організації; невідповідність житла санітарним і технічним вимогам створює юридично значимі наслідки тільки у вигляді збереження права перебування на обліку та в списках першочерговиків чи в списку позачерговиків і не передбачає ніяких додаткових пільг і компенсацій.

У матеріалах, доданих до позовної заяви, відсутні вищезазначені документи, тому суд не приймає до уваги твердження Позивача про непридатність житла, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження цих обставин.

Водночас відповідачем було надано до суду Декларацію про готовність житлового будинку за адресом: Миколаївська обл., м. Очаків, вул. Дегтярьова, № 2 до експлуатації від 27.02.2011 року.

Як вбачається з позовної заяви, позивач стверджує, що ним були здійснені будівельні роботи наданої йому квартири.

Відповідно до ст. 123 ЖК УРСР порядок користування службовими жилими приміщеннями встановлюється законодавством Союзу PCP, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української PCP.

До користування службовими жилими приміщеннями застосовуються правила про договір найму жилого приміщення, крім правил, передбачених статтями 73 - 76, 79 - 83, 85, 90, частиною шостою статті 101, статтями 103 - 106 цього Кодексу.

Відповідно до статті 62 ЖК УРСР до відносин, що випливають з договору найму жилого приміщення, у відповідних випадках застосовуються також правила цивільного законодавства Союзу PCP і Української PCP.

Статтею 100 ЖК УРСР встановлено, що виконання наймачем робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребують отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення об`єкта в експлуатацію не потребується.

Виконання робіт, визначених частиною першою цієї статті, внаслідок яких змінюється площа, кількість чи склад приміщень у будинках державного чи громадського житлового фонду, допускається за письмовою згодою наймодавця (орендодавця), якщо інше не передбачено договором найму (оренди).

Визначення поняття переобладнання міститься у Наказі Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 N 76, що затверджує Правила утримання жилих будинків та прибудинкових територій, відповідно до якого переобладнання - це улаштування в окремих квартирах багатоквартирних будинків індивідуального опалення та іншого інженерного обладнання, перенесення нагрівальних, сантехнічних і газових приладів; влаштування і кімнат, вентиляційних каналів.

У відповідності до п. 1.4 Правил Умови і порядок переобладнання, перебудови, перепланування будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщеньпереобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів відповідно до законодавства.

Переобладнання жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень містить у собі - улаштування в окремих жилих будинках, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень індивідуального опалення та іншого інженерного обладнання, перенесення нагрівальних, сантехнічних і газових приладів; влаштування і переобладнання туалетів, ванних кімнат, вентиляційних каналів.

До елементів перепланування жилих приміщень належать: перенесення і розбирання перегородок, перенесення і влаштування дверних прорізів, улаштування і переустаткування тамбурів, прибудова балконів на рівні перших поверхів багатоповерхових будинків.

Для одержання дозволу на переобладнання або перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень їх власник або уповноважена ним особа, наймач (орендар) приміщення за згодою його власника подають до органу місцевого самоврядування заяву про надання дозволу на переобладнання або перепланування.

Власник, наймач (орендар) жилого будинку, жилого чи нежилого у жилому будинку приміщення, що припустив самовільне переобладнання або перепланування, що призводить до порушення конструктивних елементів або засобів протипожежного захисту, зобов`язаний за свій рахунок привести це приміщення до попереднього стану.

Як слідує з позовної заяви, позивач зазначає, що він за свій рахунок, власними силами здійснив низку внутрішніх будівельних робіт, які відповідно до законодавства є елементами перепланування та переобладнання службового жилого приміщення.

Доказів на підтвердження того, що реконструкція спірної квартири проводились з відповідного дозволу органів місцевого самоврядування та з належним чином затвердженої документації для проведення реконструкції, позивачем до суду надано не було.

Ніяких документів, які підтверджували б звернення до органів місцевого самоврядування, отримання дозволу на проведення даних робіт, до позовної заяви не додавались.

Водночас доказів на підтвердження того, що службове приміщення, яке було надано позивачу, було неблагоустроєним, неготовим до заселення, без дотримання санітарно-технічних норм, позивачем до суду надано не було.

Також позивачем не було надано до суду доказів, а саме договорів, актів приймання-передачі, платіжних доручень, квитанцій або інших документів на підтвердження здійснення будівельних робіт у службовому приміщенні.

Відповідно до статті 58 ЖК УРСР єдиною підставою для вселення у житлове приміщення є ордер, який видається виконавчим органом місцевої ради на підставі рішення про надання житлового приміщення у будинках громадського чи державного житлового фонду. Ордер на жиле приміщення є адміністративним актом, що видається виконавчим органом місцевого самоврядування до компетенції якого входить вирішення питань, пов`язаних з наданням житлових приміщень.

При цьому, Ордер видається за єдиною формою, що встановлена у додатку N 7 до Правил квартирного обліку. Бланк ордера складається із самого ордера і його корінця. Ордер видається громадянину, на ім`я якого він виписаний, а корінець залишається у виконкомі, що видав ордер.

Обов`язковими реквізитами ордера є: вказівка в ньому на орган, що його видав; дата видачі; номер і серія ордера; прізвище, ім`я і по батькові громадянина, якому виданий ордер, і склад його сім`ї; їх прізвища, імена, по батькові і родинні відносини з громадянином, на ім`я якого виданий ордер; характеристика наданого житлового приміщення. Ордер повинний бути підписаний головою виконавчого органу місцевої ради і скріпленийпечаткоюцього органу.

Ордер на житлове приміщення дійсний протягом 30 днів. Після закінчення цього строку ордер автоматично втрачає свою силу. Однак при наявності поважних причин пропуску 30-денного строку він може бути продовжений виконкомом органу місцевого самоврядування, що його видав.

Бланки ордерів зберігаються як документи суворої звітності. Ордер вручається громадянинові, на ім`я якого він виданий, або за його дорученням іншій особі. При одержанні ордера пред`являються паспорти (або документи, що їх замінюють) членів сім`ї, включених до ордера.

Відповідно до виданого ордера в передбачене в ньому житлове приміщення вселяються як громадянин, що одержав ордер, так і члени його сім`ї, зазначені в ордері.

Згідно п. 72 Правил квартирного обліку при вселенні в надане жиле приміщення громадянин здає ордер у житлово-експлуатаційну організацію, а за її відсутності - відповідному підприємству, установі, організації. Ордер зберігається як документ суворої звітності. Одночасно подаються паспорти усіх членів сім`ї, включених до ордера, з відміткою про виписку з попереднього місця проживання.

Таким чином твердження позивача, що він начебто не зміг вселитися в надане йому житлове приміщення спростовуються фактом здачі ордера житлово-експлуатаційну організацію та зберігання його в даній установі, що не заперечується позивачем.

Крім того, в матеріалах справи наявна довідка про перевірку житлових умов, яка міститься в житловій справі позивача, згідно з якою позивач та члени його сім`ї проживають в службовій 4-х кімнатній квартирі АДРЕСА_4 .

Суд не приймає до уваги оцінку ринкової вартості спірної квартири для м. Очаків з врахуванням проведених позивачем робіт та витрачених ресурсів, здійсненої незалежного експерта з оцінки житла ріелторського агентства "ТЕРА-КИПАРИС та зведений кошторисний розрахунок вартості внутрішньо будівельно-монтажних робіт в квартирі АДРЕСА_4 , оскільки ці документи у розумінні ч. 2 ст. 74 КАС України є недопустимим доказом, єдиним законним підтвердженням понесених витрат є первинна кошторисна документація.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання Міністерства оборони України відшкодувати ОСОБА_1 витрачені його особисті кошти на виконання внутрішніх будівельно-монтажних робіт у службовій квартирі Міністерства оборони України (за адресою: 57508, Україна, Миколаївська область, місто Очаків, вулиця Дегтярьова, будинок № 2, корпус № 2, квартира № 102) у розмірі 140972,11 грн. та зобов`язання Міністерства оборони України виплатити ОСОБА_1 кошти для завершення виконання внутрішніх будівельно-монтажних робіт у службовій квартирі Міністерства оборони України (за адресою: 57508, Україна, Миколаївська область, місто Очаків, вулиця Дегтярьова, будинок № 2, корпус № 2, квартира № 102) у розмірі 200476,00 грн.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача виплати неодержаного доходу (упущеної вигоди) у зв`язку з неотриманням компенсації за піднайом житла, оскільки позивач не мав можливості проживати у службовому житлі, тому вимушений був проживати в іншому приміщенні, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" № 2012-XII від 20.12.1991, держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла. У разі відсутності службового жилого приміщення військовослужбовці рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом і не перебувають у шлюбі, розміщуються безплатно в спеціально пристосованих казармах у розташуванні військової частини, а сімейні - у сімейних гуртожитках. Житлово-побутові умови в таких казармах повинні відповідати вимогам, які пред`являються до гуртожитків, що призначені для проживання одиноких громадян. Для інших військовослужбовців військова частина зобов`язана орендувати житло для забезпечення ним військовослужбовця та членів його сім`ї або за бажанням військовослужбовця виплачувати йому грошову компенсацію за піднайом (найом) жилого приміщення. Розмір і порядок виплати військовослужбовцям грошової компенсації за піднайом (найом) ними жилих приміщень визначаються Кабінетом Міністрів України.

За приписами Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями (затверджено постановою КМУ від 03.08.2006 року № 1081) військовослужбовці та члени їх сімей забезпечуються службовими житловими приміщеннями, що відповідають вимогам житлового законодавства. З цією метою у кожній військовій частині формується фонд службового житла.

У разі відсутності службового житлового фонду у військовій частині військовослужбовці рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом і не перебувають у шлюбі, розміщуються безоплатно в спеціально пристосованих казармах у розташуванні військової частини, а сімейні - у сімейних гуртожитках. Житлово-побутові умови у зазначених казармах повинні відповідати вимогам, які пред`являються до гуртожитків, що призначені для проживання одиноких громадян.

Для інших військовослужбовців військова частина зобов`язана орендувати житло з метою забезпечення ним військовослужбовців та членів їх сімей або за бажанням військовослужбовця виплачувати йому грошову компенсацію за піднаймання (наймання) житлового приміщення у встановленому порядку.

Компенсація за піднайом виплачується за місцем проходження військової служби відповідно до Порядку виплати грошової компенсації військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони та військовослужбовцям, відрядженим до Міністерства освіти і науки, Державного космічного агентства, за піднайом (найом) ними житлових приміщень затвердженого поставою Кабінету Міністрів України від 26 червня 2013 № 450 ( далі- Порядок виплати грошової компенсації) та Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої Наказом Міністерства оборони України від 31.07.2018 № 380.

Відповідно до п. 4 Порядку № 450 грошова компенсація виплачується починаючи з дня реєстрації поданого в установленому порядку рапорту військовослужбовця, зокрема, особам офіцерського складу - за місцем проходження військової служби згідно з наказом командира (начальника) військової частини.

У відповідності до п. 6 Порядку №450 грошова компенсація не виплачується у разі: наявності у військовослужбовця або членів його сім`ї житлового приміщення, яке відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам, площа якого відповідає мінімальним нормам, визначеним житловим законодавством, або забезпечення службовим житлом, житловим приміщенням для постійного проживання (грошовою компенсацією за належне йому для отримання житлове приміщення), або проживання військовослужбовця у спеціально пристосованій казармі чи гуртожитку, в населених пунктах за місцем проходження військової служби та/або в безпосередній близькості від місця проходження військової служби, що дає змогу щодня своєчасно прибувати до місця її проходження. Перелік таких населених пунктів визначається Міноборони, МВС, МОН, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держспецзв`язку, ДКА та Управлінням державної охорони; нездачі службового жилого приміщення (у тому числі в гуртожитку) за попереднім місцем проходження військової служби, крім осіб, які прибули з тимчасово окупованої території України та населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження; штучного погіршення військовослужбовцем житлових умов шляхом обміну займаного житлового приміщення, його псування або руйнування, відчуження придатного і достатнього за розміром для проживання житлового будинку (частини будинку), а також внаслідок вилучення житлового приміщення, використовуваного для провадження господарської діяльності промислового характеру, в населених пунктах, зазначених в абзаці другому цього пункту, - протягом п`яти років з моменту вчинення таких дій.

Положенням 7 Порядку № 450 встановлено, що виплата грошової компенсації припиняється з дня, наступного за днем: отримання (придбання) військовослужбовцем жилого приміщення; виключення із списків особового складу військової частини, Держспецзв`язку (за винятком військовослужбовців, направлених у складі підрозділів для участі в міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки); вибуття військовослужбовця в закордонне відрядження разом із сім`єю; встановлення факту подання військовослужбовцем недостовірної інформації, яка стала підставою для виплати грошової компенсації.

Згідно з пунктом 5 розділу 5 наказу Міністерства оборони України від 31.07.2018 № 380 Про затвердження Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями військовослужбовцям відповідних категорій та курсантам вищих військових закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які не забезпечені жилими приміщеннями за місцем проходження військової служби за їх бажанням виплачується грошова компенсація за піднайом (найом) житлового приміщення.

Проаналізувавши положення наведених вище норм права, суд дійшов висновку, що держава зобов`язалась забезпечувати військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення.

Отже, виплата грошової компенсації за піднайом житла військовослужбовцю є похідним і тимчасовим обов`язком держави, який випливає з факту незабезпечення військовослужбовця належним приміщенням і існує доти, поки такий обов`язок державою не виконаний.

На підставі викладеного, за приписами вказаних норм, у разі забезпечення військовослужбовця житловим приміщенням за місцем проходження служби, грошова компенсації за піднайом (найом) житла не виплачується.

Під час розгляду справи було встановлено, що позивач 19.09.2014 року на підставі рішення Комісії з Контролю за розподілом житла в гарнізонах ЗО України від 20.08.2014 № 57 отримав службову чотирьохкімнатну квартиру за адресом: АДРЕСА_2 .

Як зазначалось вище, рішення про непридатність наданого житла для проживання не було, тому дане житло вважається таким, що відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам і, відповідно підстав для отримання грошової компенсації за піднайом житла у позивача немає.

Тобто, станом на час спірних правовідносин позивач був забезпечений житлом.

Разом з тим, необхідно звернути увагу суду на те, що позивач не звертався з відповідним рапортом та не надавав передбачених законодавством документів для отримання грошової компенсації за піднайом житла.

З урахуванням вказаного, суд дійшов висновку, про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання Міністерства оборони України виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за піднайом житла за період з 19.09.2014 по 16.08.2017 (період за який позивач з отриманням неблагоустроєного житла втратив право на дану компенсацію, при цьому фізично не мав можливості з сім`єю користуватись наданим житлом) з урахуванням компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати грошової компенсації за піднайом житла у розмірі 149632,65 грн. (сто сорок дев`ять тисяч шістсот тридця ть дві гривні 65 копійок).

Щодо позовних вимог про збов`язання Міністерства оборони України виключити службове житло за яким зареєстрована сім`я ОСОБА_1 з числа службового та передати дане житло встановленим порядком для постійного проживання сім`ї ОСОБА_1 , суд зазначає наступне.

Вислуга років позивача у Збройних Силах України складає 23 року (календарна) та 27 років 7 місяців (пільгова).

12.04.2012 року позивач набув право па першочергове отримання жилого приміщення на підставі ст. № 45 Житлового кодексу України, як багатодітна сім`я (з народженням третьої дитини).

19.09.2014 року на підставі рішення Комісії з Контролю за розподілом житла в гарнізонах ЗО України від 20.08.2014 № 57 позивач отримав службову чотирьохкімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .

Судом встановлено, що позивачу був виданий ордер на службове жиле приміщення, яким позивачу разом з його родиною надано право на заняття приміщення за адресою: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_1 разом з своєю родиною зареєстровані за вказаною адресою.

20.01.2015 року отримав статус учасника бойових дій та, відповідно, додатково набув право на першочергове отримання жилого приміщення.

Позивач надав до житлової комісії Очаківського районного військового комісаріату Миколаївської документи на отримання дозволу на переведения службового житла, в якому проживає його сім`я в категорію житла для постійного проживання.

Подані ОСОБА_1 документи квартирно-експлуатаційним відділом м. Миколаїв було відхиллено з посланням на рішення Міністра оборони України від 12.12.2019 року № 19360/з про призупинення (заборону) у Збройних Силах України процесу переведення службового житла в категорію житла для постійного проживання.

Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права.

Відповідно до пункту 2 статті 2 Закону України Про приватизацію державного житлового фондуквартири, віднесені у встановленому порядку до числа службових, не підлягають приватизації. Лише після вирішення питання про зняття з даного житла статусу службового, воно може бути приватизоване на умовах і в порядку, передбаченому Законом.

За змістом статті 118 Житлового кодексу Української РСР службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті ради.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Статтею 5 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту визначено, що учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі підрозділів всіх видів і родів ЗСУ, як в воєнний, так і в мирний час. Учасникам бойових дій надаються зокрема, такі пільги, як першочергове забезпечення житлом осіб, що потребують поліпшення житлових умов.

Відповідно до статті 12 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами.

Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства.

Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті.

Статтею 125 ЖК УРСР передбачено, що осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років, не може бути виселено із службового житла.

Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1081 від 3 серпня 2006 року, а саме пунктом 3 встановлено, що військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання. Забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання проводиться шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб, надання кредиту для спорудження (купівлі) житла.

Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями на сьогодні передбачено чотири способи забезпечення житлом військовослужбовців, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше: 1) наданням один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого; 2) надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла, виключеного з числа службового; 3) надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб; 4) надання кредиту для спорудження (купівлі) житла.

У пункті 11 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями встановлено механізм виключення житлового приміщення з числа службового, передбачено, що виключення житлового приміщення з числа службового провадиться згідно з рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону, командира військової частини та квартирно- експлуатаційного органу.

Пунктом 10 розділу 7 Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої Наказом Міністерства оборони України від 31 липня 2018 року № 380, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 06 вересня 2018 року, передбачено, що військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, а також особи, звільнені з військової служби за станом здоров`я, віком, у зв`язку із скороченням штатів, особи з інвалідністю І чи ІІ групи, члени сімей військовослужбовців, які загинули (померли) або пропали безвісти під час проходження військової служби, що забезпечені службовими житловими приміщеннями незалежно від місця його знаходження, мають право на виключення цього житла з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання за умови перебування на обліку та в порядку, визначеному пунктами 3-7 цього розділу.

Для прийняття рішення про надання житлових приміщень для постійного проживання житлова комісія військової частини (об`єднана житлова комісія) розглядає документи облікових справ військовослужбовців.

Після розгляду документів облікової справи житлова комісія військової частини (об`єднана житлова комісія) приймає рішення про надання житлового приміщення для постійного проживання.

Затверджений командиром військової частини протокол засідання житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії) разом з обліковою справою направляється військовою частиною до КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району, що є підставою для видання наказу командира військової частини про надання військовослужбовцю житлового приміщення для постійного проживання.

На підставі отриманих документів КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району готує список надання житлової площі для постійного проживання (далі - Список надання постійного житла) (додаток 23).

Список надання постійного житла, підписаний начальником КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району, з обліковою справою військовослужбовця, витягом із наказу командира військової частини про надання військовослужбовцю жилого приміщення для постійного проживання, копією протоколу засідання житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії) направляється до ГКЕУ для узагальнення та внесення на розгляд Комісії з контролю.

Для розгляду Списку надання постійного житла Комісією з контролю на її засідання можуть запрошуватися голови житлових комісій військових частин (об`єднаних житлових комісій).

За результатами розгляду Списку надання постійного житла Комісія з контролю приймає рішення окремо щодо кожного військовослужбовця про: погодження надання постійного житла; відмову в погодженні надання постійного житла із зазначенням причини такої відмови.

Рішення Комісії з контролю оформлюється протоколом.

У разі прийняття Комісією з контролю рішення щодо відмови в погодженні надання постійного житла воно підлягає новому розподілу у встановленому цією Інструкцією порядку протягом одного місяця та є підставою для скасування наказу командира військової частини про надання військовослужбовцю житлового приміщення для постійного проживання.

Рішення Комісії з контролю є обов`язковим для виконання КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району, військовими комісаріатами та військовими частинами.

ГКЕУ на підставі рішення Комісії з контролю готує Список надання постійного житла у Збройних Силах України, що подається на затвердження заступнику Міністра оборони України (згідно з розподілом обов`язків).

Затверджений Список надання постійного житла у Збройних Силах України є підставою для оформлення протягом десяти робочих днів КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району та подання до виконавчих органів районної, міської, районної у місті ради документів для видачі ордеру на постійну житлову площу, який є єдиною підставою для вселення в надане житлове приміщення.

До виконавчих органів районної, міської, районної у місті ради КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району надає облікову справу військовослужбовця разом з витягом із Списку надання постійного житла у Збройних Силах України, копію протоколу житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії), витяг із наказу командира військової частини про надання військовослужбовцю житлового приміщення для постійного проживання.

Ордер на постійну житлову площу в закритих військових містечках оформлюється та видається відповідним начальником КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району протягом п`яти робочих днів.

Для вселення в надане житлове приміщення військовослужбовець здає ордер на постійну житлову площу до житлово-експлуатаційної організації, за її відсутності - відповідному підприємству, установі, організації, що здійснює обслуговування цього житлового приміщення, або до будинкоуправління відповідного КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району.

Ордер на постійну житлову площу може бути визнаний недійсним у порядку, встановленому законодавством.

Судом встановлено, що позивач звернувся до житлової комісії Очаківського районного військового комісаріату Миколаївської документи на отримання дозволу на переведения службового житла, в якому проживає його сім`я в категорію житла для постійного проживання.

Відповідні документи житловою комісією Очаківського районного військового комісаріату Миколаївської документи було передано до квартирно-експлуатаційним відділом м. Миколаїв для прийняття рішення про надання військовослужбовцю житлового приміщення для постійного проживання.

Проте квартирно-експлуатаційним відділом м. Миколаїв відповідні документи було відхиллено з посланням на доручення Міністра оборони України від 12.12.2019 року № 19360/з про призупинення (заборону) у Збройних Силах України процесу переведення службового житла в категорію житла для постійного проживання.

Таким чином, з аналізу вищезазначених положень Інструкції слідує, що для прийняття рішення про надання житлових приміщень для постійного проживання житлова комісія військової частини (об`єднана житлова комісія) розглядає документи облікових справ військовослужбовців, пісдя чого приймає рішення про надання житлового приміщення для постійного проживання.

Судом встановлено, що позивач надав до житлової комісії Очаківського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки документи на отримання дозволу на переведения службового житла, в якому проживає його сім`я в категорію житла для постійного проживання.

Однак, подані ОСОБА_1 документи було передано житловою комісією Очаківського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки до квартирно-експлуатаційного відділу м. Миколаїв без прийняття відповідного рішення.

Отже, позивачем дотримано всі умови, що визначені Інструкцією, зокрема, на цей час позивач має календарну вислугу 23 роки 00 місяців, пільгову 27 років 07 місяців, приймав безпосередню участь в антитерористичній операції, та є учасником бойових дій, перебуває на квартирному обліку в Очаківському районному територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки у загальній черзі з 01.04.2004 року, але постійного житла до цього часу не отримав.

Слід зазначити, що рішення житлової комісії Очаківського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про надання житлового приміщення для постійного проживання не є остаточним рішенням, однак без цього рішення не можливе подальше вирішення питання про надання житлового приміщення для постійного проживання.

Суд доходить висновку, що не приймаючи відповідне рішення, житлова комісія Очаківського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки прямо порушує конституційні права позивача на житло та гарантії, передбачені Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, в той час як чинним законодавством не встановлено підстав для відмови житловою комісією у прийнятті рішення про надання житлового приміщення для постійного проживання.

Внаслідок бездіяльності житлової комісії Очаківського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, позивач фактично позбавлений можливості реалізувати свої права на житло, що є порушенням житлових прав у розумінні ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Житлова комісія Очаківського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки не надала доказів на підтвердження обґрунтованості відмови у прийнятті рішення за заявою позивача про розгляд питання про виключення житла з числа службового.

Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги необхідність ефективного захисту прав та інтересів позивача, що ґрунтується на чинному законодавстві України, з метою повного захисту прав та інтересів позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог позивача на підставі ч.2 ст.9 КАС України та встановити позивачу належний спосіб захисту порушених прав та інтересів шляхом зобов`язання Житлової комісії Очаківського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки прийняти рішення за заявою позивача про надання житлового приміщення, за яким зареєстрована сім`я ОСОБА_1 , для постійного проживання.

Щодо позовних вимог позивача про визнання Міністерства оборони України винним у завданні моральної шкоди та зобов`язання Міністерства оборони України виплатити ОСОБА_1 і його сім`ї грошову компенсацію за завдання моральної шкоди шляхом невиконання взятих зобов`язань щодо забезпечення їх гарантованого державою фундаментального права на житло або належну компенсацію за піднайом житла на протязі періоду військової служби Позивача, а у подальшому падання службового неблагоустроємого житла та створення протиправних умов за якими Позивач взагалі втратив право на компенсацію та змушений був за власний кошт добудовувати квартиру належну Міністерству оборони України і відносно якої Міністерство оборони не прийняло рішення на передачу Позивачу у постійне користування, суд зазначає наступне.

Згідно з п.23 ч.1 ст.4 КАС України похідна позовна вимога - вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Оскільки суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог до Міністерства оборони України, то вимоги позивача про визнання Міністерства оборони України винним у завданні моральної шкоди та про зобов`язання Міністерства оборони України виплатити ОСОБА_1 і його сім`ї грошову компенсацію за завдання моральної шкоди шляхом невиконання взятих зобов`язань щодо забезпечення їх гарантованого державою фундаментального права на житло або належну компенсацію за піднайом житла на протязі періоду військової служби Позивача, а у подальшому падання службового неблагоустроємого житла та створення протиправних умов за якими Позивач взагалі втратив право на компенсацію та змушений був за власний кошт добудовувати квартиру належну Міністерству оборони України і відносно якої Міністерство оборони не прийняло рішення на передачу Позивачу у постійне користування, є похідними вимогами, вони також не підлягають задоволенню.

Щодо доводів Міністерства оборони України про те, що позивач фактично оспорює своє право на належне житлове забезпечення, тому спір не носить публічно-правовий характер і має розглядатися за правилами і в порядку цивільного, а не адміністративного судочинства, суд зазначає наступне.
Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України)).

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів в будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких, зазвичай, хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, у спорах фізичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (пункт 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України)).

Адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір (пункт 1 частини першої статті 4 КАС України).

Публічно-правовий спір - це, зокрема, спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (пункт 2 частини першої статті 4 КАС України).

Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг(пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Отже, до справ адміністративної юрисдикції віднесені публічно-правові спори, ознакою яких є не лише спеціальний суб`єктний склад, але і їх виникнення з приводу виконання чи невиконання суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме у тих правовідносинах, в яких виник спір.

Стосовно терміну владні управлінські функції, то зміст поняття владні полягає в наявності у суб`єкта повноважень застосовувати надану йому владу, за допомогою якої впливати на розвиток правовідносин, а управлінські функції - це основні напрямки діяльності органу влади, його посадової чи службової особи або іншого уповноваженого суб`єкта, спрямовані на управління діяльністю підлеглого суб`єкта. Зогляду на вказане до юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома чи більше суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у правовідносинах, в яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний (зобов`язані) виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень.

У спірних правовідносинах відповідачі у межах та у порядку, встановленому законодавством, наділені повноваженнями приймати рішення, що впливають на можливість реалізації позивачем права на житло, передбачене Конституцією України та Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема з приводу проходження публічної служби (пункт 2 частини першої статті 19 КАС України). А за змістом пункту 17 частини першої статті 4 КАС України військова служба належить до служби публічної.

Позивач, мотивуючи позов приписами Конституції України, Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, фактично оспорює відмову у забезпеченні жилим приміщенням або грошовою компенсацією за належне для отримання жиле приміщення. Така гарантія соціального захисту є однією з передбачених зазначеним законом пільг для осіб, які проходили військову, тобто публічну службу.

Тому суд вважає, що означений спір є публічно-правовим, і його слід розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Слід також зазначити, що Велика Палата Верховного Суду відступила від своїх попередніх висновків у постанові по справі № 712/5476/19.

Велика Палата Верховного Суду для забезпечення єдності судової практики щодо визначення юрисдикції суду з розгляду спорів про оскарження відмови у забезпеченні жилим приміщенням або у призначенні грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для деяких категорій осіб, які брали участь у бойових діях на території інших держав, а також членів їх сімей і про зобов`язання надати такі приміщення чи компенсацію відступає від висновку, сформульованого у постанові від 18 квітня 2018 року у справі № 806/104/16, щодо необхідності розгляду таких спорів за правилами цивільного судочинства. Означені спори належать до юрисдикції адміністративних судів, оскільки стосуються проходження публічної (військової) служби, у зв`язку з якою держава передбачила відповідні соціальні гарантії (пільги), а також призначення та надання таких гарантій (пільг).

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Судові витрати по справі відсутні.

Керуючись статтями 2, 9, 72, 76, 77, 78, 80, 120, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) до Міністерства оборони України (Повітрофлотський проспект, 6, м. Київ, 03168, ідентифікаційний код 00034022) Квартирно-експлуатаційного відділу міста Миколаєва (54056, місто Миколаїв, пр. Миру, будинок 62-А, ідентифікаційний код 08029523) та військової частини НОМЕР_1 (Командування ВМС ЗС України) ( АДРЕСА_5 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 ), житлової комісії Очаківського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (вул. Старофортечна, 16, м. Очаків, Миколаївська область, 57508) та Очаківського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (вул. Старофортечна, 16, м. Очаків, Миколаївська область, 57508, ідентифікаційний код 09598157) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Зобов`язати Житлову комісію Очаківського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки прийняти рішення за заявою позивача про надання житлового приміщення, за яким зареєстрована сім`я ОСОБА_1 , для постійного проживання.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено та підписано суддею 29.01.2021 року.

Суддя Г. В. Лебедєва