Справа № 340/5126/20
Суддя: Л.І. Хилько
Дата ухвалення: 2021-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2021 року м. Кропивницький Справа № 340/5126/20

Кіровоградський окружний адміністративний суд, у складі судді Хилько Л.І., розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом фермерського господарства "Вікторія" (позивач) до Головного управління Державної податкової служби у Кіровоградській (відповідач) про скасування податкового повідомлення-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом та просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №5 від 13.10.2020 року про застосування адміністративного штрафу у розмірі 500 000,00 грн..

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що будь-яких доказів щодо фактичного зберігання пального чи проведення дій по встановленню наявності пального перевіряючими проведено не було, акт проведення замірів палива в цистернах не складався та відповідні заміри не проводились. Враховуючи це, висновки про встановлення перевіркою порушення позивачем законодавства щодо зберігання пального без отримання відповідної ліцензії є безпідставними.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог представник відповідача у поданому суду відзиві на позовну заяву зазначив, що перевіркою було встановлено, що маючи та використовуючи ємності для зберігання пального, а саме дизпалива для власного споживання, відповідну ліцензію на право зберігання пального позивач станом на 24.09.2020 р. не отримував (а.с.28).

Дослідивши подані документи та матеріали суд встановив наступне.

Так, на підставі наказу від 22.09.2020 р. № 1209 (а.с.9) та направлень на перевірку від 22.09.2020 р. №№1345, 1344, 1343, 1346 (а.с.32-33) посадовими особами Головного управління ДПС у Кіровоградській області було здійснено фактичну перевірку фермерського господарства "Вікторія" щодо додержання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, обігу підакцизних товарів та наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, за результатами якої складений акт від 24.09.2020 р. № 103/11/11/РРО/31501679 (а.с.6-7).

В ході проведеної фактичної перевірки встановлено порушення позивачем ч. 1 ст. 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного, плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального" в частині зберігання пального без наявності відповідної ліцензії.

На підставі виявлених порушень, Головним управлінням ДПС у Кіровоградській області винесено податкове повідомлення-рішення №5 від 13.10.2020 р., яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 500 000,00 грн. (а.с.8).

Позивач не погодився з правомірністю висновків акту перевірки, а також оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням, а тому звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість висновків контролюючого органу, викладених в акті перевірки, та винесеного на підставі них спірного рішення на відповідність вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України, суд виходить з наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України №2755-VІ від 02.12.2010 року (далі - ПК України).

Контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення (пп.20.1.4 п.20.1 ст.20 ПК України).

Контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки (п.75.1 ст.75 ПК України).

Відповідно пп.75.1.3 п.75.1 ст.75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Згідно вимог п.80.1 ст.80 ПК України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Відповідно до пп. 80.2.2 п. 80.2 ст. 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав: у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій, та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.

Результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності).У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка (п.86.1 ст.86 ПК України).

Згідно з п. 86.8 ст. 86 ПК України податкове повідомлення-рішення приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків, його представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції, акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень, а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки та/або додаткових документів, поданих у порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки та/або додаткових документів - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень та/або додаткових документів і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків.

Таким чином, фактична перевірка проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом за обов`язкової наявності хоча б однієї з підстав, визначених пп. 80.2.1-80.2.7 ст.80 ПК України.

Відтак, для проведення фактичної перевірки мають існувати ці фактичні обставини та передумови, які дозволяють податковому органу керуватись вказаною правовою нормою при призначенні (проведенні) такої перевірки.

В той же час, інформація на підставі якої призначено таку перевірку, повинна містити інформацію про хоча і можливі, проте конкретні порушення платником законодавства, контроль за яким покладено на податкові органи.

Як встановлено, Головним управлінням ДПС у Кіровоградській області 22.09.2020 р. видано наказ №1209 "Про проведення фактичної перевірки ФГ "Вікторія", керуючись ст.19-1, пп.20.1.2, 20.1.4, 20.1.8 - 20.1.11 п.20.1 ст.20, пп.75.1.3 п.75.1 ст.75, пп.80.2.2 п.80.2 ст.80 Податкового кодексу України (а.с.9).

Будь-які посилання на конкретні (фактичні) підстави призначення такої перевірки, крім посилання на норми, що їх регулюють, у вказаному наказі не відображено.

Відтак, суд дійшов висновку, що контролюючим органом порушено порядок проведення податкової перевірки, а акт такої перевірки є недопустимим доказом, оскільки складений з порушення встановленого ПК України порядку.

Щодо встановленого фактичною перевіркою порушення слід вказати таке.

Законом України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального" від 19 грудня 1995 року № 481/95-BP (далі - Закон №481/95-ВР) визначено основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, та пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального на території України.

Відповідно до ст.1 Закону №481/95-ВР у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні, зокрема:

ліцензія (спеціальний дозвіл) - документ державного зразка, який засвідчує право суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку;

місце зберігання пального - місце (територія), на якому розташовані споруди та/або обладнання, та/або ємності, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування;

зберігання пального - діяльність із зберігання пального (власного або отриманого від інших осіб) із зміною або без зміни його фізико-хімічних характеристик.

Статтею 15 цього Закону встановлено вимоги щодо імпорту, експорту, оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями, тютюновими виробами, пальним та зберігання пального.

Відповідно до положень ст. 15 Закону №481/95-ВР, оптова торгівля пальним та зберігання пального здійснюються суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності за наявності ліцензії.

Суб`єкти господарювання (у тому числі іноземні суб`єкти господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) отримують ліцензії на право оптової торгівлі пальним та зберігання пального на кожне місце оптової торгівлі пальним або кожне місце зберігання пального відповідно, а за відсутності місць оптової торгівлі пальним - одну ліцензію на право оптової торгівлі пальним за місцезнаходженням суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) або місцезнаходженням постійного представництва.

Ліцензії на право зберігання пального видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади за місцем розташування місць зберігання пального терміном на п`ять років.

Відповідно до ст. 16 Закону №481/95-ВР, контроль за дотриманням норм цього Закону здійснюють органи, які видають ліцензії, а також інші органи в межах компетенції, визначеної законами України.

Статтею 17 Закону №481/95-ВР передбачена відповідальність за порушення норм цього Закону.

Відповідно до ч.2 ст.17 Закону №481/95-ВР, до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі: оптової торгівлі пальним або зберігання пального без наявності ліцензії - 500000 гривень.

Виходячи з фактичних обставин справи, а також норм діючого законодавства, суд приходить до переконливого висновку про те, що відповідачем не представлено належних доказів здійснення позивачем зберігання пального без наявності ліцензії, а тому правові підстави для застосування до нього штрафних (фінансових) санкцій у вигляді штрафу на підставі ч.2 ст.17 Закону №481/95-ВР є відсутніми.

Здійснюючи аналіз кожного доказу, на який покликається відповідач, суд звертає увагу на наступне.

Результати фактичної перевірки зафіксовані в акті 24.09.2020 № 103/11/11/РРО/31501679, згідно до якого встановлено зберігання пального без наявності відповідної ліцензії. В основу зазначених висновків покладено обставини придбання позивачем палива дизельного від ТОВ "ДЕПОТ ОЙЛ" в кількості 9000 л. (9146 л.) та висновки про те, що станом на дату перевірки його залишок становить 1476 л..

Водночас, зміст акту фактичної перевірки не відображає обставин отримання, використання та зберігання позивачем пального, наявність його залишку на дату перевірки. Надані відповідачем первинні документи, такі як рахунок-фактура №СФ-0000410 від 02.04.2020, видаткова накладна № РН-0000366 від 03.04.2020, товарно-транспортна накладна на відпуск нафтопродуктів (нафти) №366 від 03.04.2020; податкова накладна №392 від 02.04.2020, журнал видачі дизпалива, а також фото цистерн зазначений факт не підтверджують. При цьому, відповідачем не представлено безспірних доказів наявності та зберігання такого пального, а саме (але не виключно) акту вимірювання обсягів пального в цистернах, що знаходяться на території ФГ, документів щодо часткового використання такого пального тощо.

Письмові пояснення директора також не можуть вважатися достатньою підставою для висновку про зберігання пального без ліцензії, оскільки такі не ґрунтуються на будь-яких письмових доказах (а.с.34), а як пояснив представник позивача залишок дизельного палива згідно наданих доказів станом на 23.09.2020 р. знаходився у ємності спеціалізованого вантажного паливозаправника ГАЗ 52, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що вміщає в себе кількість палива 3030 літрів для відправки на проведення польових робіт.

Згідно до ст.15 Закону № 481/95-ВР, для отримання ліцензії на право оптової або роздрібної торгівлі пальним або на право зберігання пального разом із заявою додатково подаються завірені заявником копії таких документів: документи, що підтверджують право власності або право користування земельною ділянкою, або інше передбачене законодавством право землекористування на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, чинні на дату подання заяви та/або на дату введення такого об`єкта в експлуатацію, будь-якого цільового призначення; акт вводу в експлуатацію об`єкта або акт готовності об`єкта до експлуатації, або сертифікат про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, або інші документи, що підтверджують прийняття об`єктів в експлуатацію відповідно до законодавства, щодо всіх об`єктів у місці оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, необхідних для оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального; дозвіл на виконання робіт підвищеної небезпеки та експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки.

Отже, з вказаних вище норм законодавства випливає висновок, що отримувати ліцензію на право зберігання пального суб`єкт господарювання повинен тільки для стаціонарних цистерн/ємностей.

Зазначене вбачається як з визначення у термінів "місце зберігання пального", "зберігання пального", так і з переліку документів, які слід надати для отримання ліцензії на право зберігання пального, адже надати такий перелік документів для пересувних ємностей та транспортних засобів неможливо, оскільки останні не є нерухомим майном та не мають чіткої прив`язки до місця (території).

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною 2 статті 74 КАС України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відтак, беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами справи докази, а також їх письмові доводи, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл між сторонами судових витрат в порядку ст.ст.143 та 246 КАС України, суд зазначає наступне.

Згідно із приписами ст.132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду з даним позовом понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору на загальну суму 7500,00 грн. (а.с.16-17).

Відтак, такі судові витрати підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст.139, 241-246, 250 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Кіровоградській області від 13.10.2020 р. № 5.

Стягнути на користь фермерського господарства "Вікторія" (код ЄДРПОУ - 31501679) з державного бюджету за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Кіровоградській області (код ЄДРПОУ - 43142606) судові витрати зі сплати судового збору у сумі 7500 грн. (сім тисяч п`ятсот гривень).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, встановленому ст.255 КАС України та може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295-297 КАС України.

Згідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділ VII Перехідні положення КАС України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Л.І. Хилько