Справа № 580/5366/20
Суддя: П.Г. Паламар
Дата ухвалення: 2021-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2021 року справа № 580/5366/20

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого-судді Паламаря П.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (18000, м. Черкаси, вул. Смілянська, 23), в якому просить:

-визнати неправомірною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про зарахування ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, календарний період проходження строкової військової служби 2 роки 6 місяців 12 днів та період роботи на посадах слідчого, старшого слідчого і начальника слідчого відділення Придніпровського районного відділу внутрішніх справ м. Черкаси - 3 роки 5 місяців 16 днів;

-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області додатково зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи безпосередньо суддею 30 років 2 місяці, також календарний період проходження строкової військової служби 2 роки 6 місяців 12 днів та період роботи на посадах слідчого, старшого слідчого та начальника слідчого відділення Придніпровського районного відділу внутрішніх справ м. Черкаси - 3 роки 5 місяців 16 днів та надалі становити, що його стаж судді, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці становить 36 років і 2 місяці.

07.12.2020 ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що 14 травня 2013 року я звернувся до управління пенсійного фонду України в м. Черкаси зі заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Щомісячне довічне грошове утримання як судді у відставці було призначене у розмірі 90% заробітної плати діючого судді, тому він вважав, що при призначенні довічного грошового утримання був зарахований саме стаж роботи суддею більше 36 років. Проте щомісячне довічне грошове утримання йому було призначене у розмірі 90 відсотків від заробітної плати діючого судді, але тільки з врахуванням мого стажу роботи безпосередньо суддею - 30 років і 2 місяці. Час строкової військової служби та час роботи на посадах слідчого органів внутрішніх справ у стаж роботи суддею зарахований не був. Звернувшись із заявою до Головного Управління Пенсійного фонду України в Черкаський області про зарахування періоду строкової військової служби 2 роки 6 місяців і 12 днів, та час роботи слідчим , старшим слідчим та начальником слідчого відділення Придніпровського районного відділу внутрішніх справ м. Черкаси - 3 роки 5 місяців і 16 днів у стаж роботи суддею отримав відмову з посиланням на те, що Законом №2453 у редакції на дату призначення довічного грошового утримання судді у відставці, не передбачено зарахування до стажу роботи на посаді судді періоду строкової військової служби та роботи слідчим.

Відповідач надав відзив на позов, у якому просив у задоволенні позову відмовити, зазначивши, що Законом № 2453 у редакції на дату призначення позивачу довічного грошового утримання судді у відставці, не передбачено зарахування до стажу роботи на посаді судді періоду строкової військової служби та роботи слідчим. Крім того, позивачу довічне грошове утримання судді у відставці призначено у розмірі 90% суддівської винагороди.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає таке.

ОСОБА_1 проходив службу в Радянській Армії з 12.11.1966 по 23.05.1969, що підтверджується військовим квитком НОМЕР_1 від 12.11.1966.

З 10.10.1969 по 07.051978 позивач проходив службу в органах внутрішніх справ, в тому числі з 14.061976 по 07.05.1978 на посадах слідчого, старшого слідчого, начальника слідчого відділення Придніпровського РВВС Черкаської області, що підтверджується записами у трудовій книжці, послужним списком ОСОБА_1 та листом ліквідаційної комісії управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області від 22.09.2020 №14/7-І-197.

З 07.05.1978 по 29.01.1982 перебував на посаді народного судді Придніпровського районного народного суду Черкаської області, про що також свідчать записи у трудовій книжці та наказ №34 від 10.05.1978 Черкаського обласного відділу юстиції.

01.02.1982 обраний членом Черкаського обласного суду та перебував на цій посаді по 06.09.1983.

05.07.1988 обраний головою Черкаського обласного суду.

07.05.2013 звільнений з посади судді апеляційного суду Черкаської області у звязку з поданням заяви про відставку відповідно до постанови Верховної Ради України №214-VІІ від 18.04.2013.

Розрахунком стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, за підписом голови апеляційного суду Черкаської області Бабенком В.М. та начальником відділу кадрової роботи та державної служби Бойко Л.М., передбачено, що до стажу позивача, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці зараховані періоди роботи:

-служба в Радянській Армії з 12.11.1966 по 23.05.1969 - 2 роки 06 місяців 11 днів;

-служба в органах внутрішніх справ з 10.10.1969 по 07.051978 - 8 років 06 місяців 28 днів;

-народний суддя Придніпровського районного народного суду з 07.05.1978 по 29.01.1982 - 3 роки 08 місяців 22 дні;

-член Черкаського обласного суду з 01.02.1982 по 06.09.1983 - 1рік 07 місяців, 05 днів;

-голова Черкаського обласного суду(перейменований на Апеляційний суд Черкаської області) 05.07.1988 по 14.10.2007 - 19 років 03 місяці 09 днів;

-суддя Апеляційного суду Черкаської області 5 років 06 місяців 23 дні.

Усього стаж роботи за станом 07.05.2013 становить 41 рік 03 місяці.

Розпорядженням відповідача 136903 від 11.06.2013 позивачу зараховано стаж 30 років 02 місяці 03 дні.

Позивач звернувся до відповідача із заявою про зарахування періоду строкової військової служби 2 роки 6 місяців і 12 днів, та час роботи слідчим, старшим слідчим та начальником слідчого відділення Придніпровського районного відділу внутрішніх справ м. Черкаси - 3 роки 5 місяців і 16 днів у стаж роботи суддею.

Листом від листом від 22 жовтня 2020 року № 5852-6211/ 1-03/8- 2300/20 відповідач повідомив позивача про те, що Закон України від 15.12.1992 № 2862-Х11 "Про статус суддів" передбачав зарахування до стажу роботи судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, строкової служби в Радянській Армії та роботу на посаді слідчого МВС. Також зазначено, що із 14.05.2013 позивачу призначено довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до Закону України від 07.07.2010 №2453-V1 "Про судоустрій і статус суддів". Оскільки Законом в редакції на дату призначення довічного грошового утримання судді у відставці не передбачено зарахування до стажу роботи на посаді судді строкової військової служби та часу роботи слідчим, старшим слідчим та начальником слідчого відділення, підстав для зарахування до стажу судді зазначених періодів немає.

Позивач вважаючи протиправною відмову відповідача звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до Конституції України діяльність суддів гарантується, зокрема, особливим порядком їх обрання або призначення, звільнення з посади; обмеженням прав суддів на виконання іншої оплачуваної роботи, крім викладацької, наукової та творчої; фінансуванням функціонування судів та діяльності суддів виключно за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до ч. 1ст. 48 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №2453-VI від 07.10.2010 (далі - Закон №2453-VI) незалежність судді забезпечується, зокрема, належним матеріальним та соціальним забезпеченням, правом судді на відставку.

При прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді. (ч. 6 ст. 48 Закону№2453-VI ).

Частиною 1 ст. 120 Закону №2453-VI визначено, що суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Відповідно до ч. 5 ст. 120 Закону №2453-VI за суддею, звільненим за його заявою про відставку, зберігається звання судді та гарантії недоторканності, встановлені для судді до його виходу у відставку.

Частиною 3 ст. 141 Закону №2453-VI (у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12.02.2015 відповідно до рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 №4-рп/2016) визначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Аналогічні норми містить і закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VIII, який набрав чинності 30.09.2016 (далі- Закон№1402-VIII).

Так, відповідно до абз. 2 п. 25 розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону №1402-VIII розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №2453-VI. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Щомісячне довічне грошове утримання судді є не тільки соціальною виплатою (пенсією), але й конституційною гарантією незалежності судді у відставці, є складовою його правового статусу як діючого судді з урахуванням правомірних (законних) очікувань на майбутнє щодо захищеного соціального статусу при почесному видаленні його з посади (відставки), яке у своєму розмірі має бути максимально наближеним до рівня грошового утримання судді, який перебуває на відповідній посаді.

Щодо стажу роботи судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання необхідно зазначити наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 138 Закону №2453-VI в редакції, чинній на момент виникнення у позивача права на призначення йому довічного грошового утримання судді у відставці, щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

В свою чергу, згідно ст. 135 Закону №2453-VI до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; 2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

До стажу роботи, що дає судді Конституційного Суду України право на відставку і виплату вихідної допомоги, зараховується також стаж іншої практичної, наукової, педагогічної роботи за фахом та стаж державної служби.

Пунктом 11 Розділу XIII. Перехідні положення Закону №2453-VI визначено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Абзацом 2 ч. 4 ст. 43 Закону України від 15.12. 1992 №2862-XII "Про статус суддів" (далі - Закон № 2862-XII, в редакції, яка діяла на день набрання чинності Законом № 2453-VI) було передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Водночас, спірні правовідносини врегульовані також постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 №865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів" (далі - постанова КМУ № 865), яка була чинна станом на день набрання чинності Законом №2453-VI у відповідній цьому періоду редакції.

Абзацом 2 п 3-1 постанови КМУ № 865 було передбачено зарахування до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

З огляду на викладене суд констатує, що законодавством, яке діяло на день набрання чинності Законом № 2453-VI було передбачено зарахування спірних періодів роботи позивача до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, оскільки він був обраний на посаду до набрання чинності цим Законом.

Аналіз наведених положень законодавства в контексті встановлених обставин справи дає підстави для висновку, що у даному випадку до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання підлягають зарахуванню період строкової служби в Радянській Армії та період роботи на посаді слідчого, старшого слідчого, начальника слідчого відділення Придніпровського РВВС Черкаської області.

Аналогічних висновків дотримався Верховний Суд в постановах від 27.02.2018 року по справі № 127/20301/17, від 20.03.2018 справа №520/5814/17.

Відповідно до ч.2 ст. 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі "Федоренко проти України" (№ 25921/02), здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі Стреч проти Сполучного Королівства ("STRETCH v. THE UNITED KINGDOM " № 44277/98).

У межах вироблених Європейським судом з прав людини підходів до тлумачення поняття "майно", а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як "наявне майно", так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого "права власності" (пункт 74 рішення Європейського суду з прав людини "Фон Мальтцан та інші проти Німеччини"). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися "активом": вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є "активом", на який може розраховувати громадянин як на свою власність ("MALTZAN (FREIHERR VON) AND OTHERS v. GERMANY " № 71916/01, 71917/01 та 10260/02).

У пункті 52 рішення у справі "Щокін проти України" (№ 23759/03 та № 37943/06) Європейський суд з прав людини зазначив, що тлумачення та застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд однак зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, в який тлумачиться і застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики Суду. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі "Скордіно проти Італії" ("Scordino v. Italy" № 36813/97).

Частиною 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень не доведено суду правомірність та обґрунтованість оскаржуваного рішення.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір» з відповідача останній у відповідності до ст. 139 КАС України не стягується.

Керуючись ст. ст. 6, 9, 14, 77, 139, 241-246, 255, 295 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати неправомірною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про зарахування ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, календарний період проходження строкової військової служби та період роботи на посадах слідчого, старшого слідчого і начальника слідчого відділення Придніпровського районного відділу внутрішніх справ м. Черкаси.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області () зарахувати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) до стажу роботи на посаді судді період проходження строкової військової служби 2 роки 6 місяців 12 днів та період роботи на посадах слідчого, старшого слідчого та начальника слідчого відділення Придніпровського районного відділу внутрішніх справ м. Черкаси - 3 роки 5 місяців 16 днів.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду. Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя П.Г. Паламар