Справа № 560/4945/20
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2021-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/4945/20

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Матущак В.В.

Суддя-доповідач - Капустинський М.М.

27 січня 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Капустинського М.М.

суддів: Сапальової Т.В. Смілянця Е. С. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 02 листопада 2020 року (текст повного рішення складено 02.11.2020 у м.Хмельницький) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :
в серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо непроведення нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.09.2018 по 23.06.2020 включно;

- стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.09.2018 по 23.06.2020 включно в розмірі 169088,92 грн. за КВЕД 2112 "Грошове забезпечення військовослужбовців".

В обґрунтування позову вказує, що станом на день звільнення відповідач не провів з ним розрахунків індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по день звільнення зі служби та компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій з 2015 по 2018.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 25.02.2020 по справі №560/3889/19 зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій з 2015 по 2018, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби. На виконання рішення суду кошти в розмірі 15636,88 грн. були перераховані на банківський рахунок позивача лише 23.06.2020.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 05.03.2020 по справі №560/3890/19 зобов`язано Військову частині НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по день звільнення зі служби. На виконання рішення суду кошти в розмірі 4503,21 грн. були перераховані на банківський рахунок позивача лише 23.06.2020.

На звернення позивача до Військової частини НОМЕР_1 із проханням виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.09.2018 по 23.06.2020 включно, відповідач відмовив у задоволенні поданої заяви у зв`язку із відсутністю на це законних підстав.

Вважаючи такі дії протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх порушених соціальних прав.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 02 листопада 2020 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.09.2018 по 23.06.2020.

Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.09.2018 по 23.06.2020 в розмірі 20355 (двадцять тисяч триста п`ятдесят п`ять) грн. 12 коп. - за затримку виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по день звільнення зі служби та за затримку виплати компенсації за невикористанні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 2015 по 2018.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується наявними в справі матеріалами, ОСОБА_1 наказом командира Військової частини НОМЕР_2 від 03.09.2018 №30-рс" звільнений з військової служби у запас відповідно до підпункту "к" пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовим обов`язок та військову службу".

Наказом командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 03.09.2018 №197 ОСОБА_1 виключений зі списків особового складу військової частини та усіх видів грошового забезпечення.

У зв`язку з неотриманням індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по день звільнення зі служби та грошової компенсації за щорічну додаткову відпустку, як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2018, позивач звертався до суду за захистом своїх прав.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 25.02.2020 по справі №560/3889/19 зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій з 2015 по 2018, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 05.03.2020 по справі №560/3890/19 зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по день звільнення зі служби.

На виконання рішень суду кошти в розмірі 19837,99 грн. (15636,88 грн. - компенсація за невикористанні дні додаткової відпустки) та 4503,21 грн. - індексація грошового забезпечення) були перераховані на банківський рахунок позивача лише 23.06.2020, що підтверджується платіжним дорученням №5690 від 22.06.2020 та випискою від 30.06.2020 по картці/рахунку АТКБ "Приватбанк".

24.06.2020 року позивач звернувся до військової частини НОМЕР_3 із заявою про нарахування та виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 03.09.2018 по 23.06.2020.

За результатом розгляду поданої заяви, позивач отримав від Військової частини НОМЕР_3 відповідь №350/184/2/514 від 03.07.2020, в якій зазначено, що у вказаній виплаті відмовлено, через відсутність законних на це підстав.

Вважаючи бездіяльність військової частини НОМЕР_4 протиправно щодо несвоєчасної виплати при звільненні зі служби індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по день звільнення з військової служби та компенсації за невикористанні дні додаткової відпустки як учасник бойових дій за період з 2015 по 2018, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.09.2018 по 23.06.2020 в сумі 169088,92 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції врахував правову позицію щодо застосування принципу співмірності зазначену у постанові Верховного Суду від 04.04.2018 по справі №524/1714/16-а, та постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 по справі №761/9584/15-ц, з огляду на що, дійшов висновку, що середній заробіток за час затримки розрахунку має бути перерахований та виплачений позивачу у розмірі 20355,12 грн. з урахуванням істотності частки недоплаченої суми порівняно із середнім заробітком працівника.

Розглядаючи питання про законність та обґрунтованість судового рішення, суд апеляційної інстанції враховує наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.

Так, Постанова Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 №1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", постанова Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889 "Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій" та Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затверджена наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20.05.2008 №425 не містять норм щодо виплати звільненому військовослужбовцю середнього заробітку в зв`язку із затримкою з вини роботодавця всіх належних йому виплат при звільненні.

Питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, які не є складовими заробітної плати (грошового забезпечення) - не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення. Такі питання врегульовані Кодексом законів про працю України.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 30.01.2019 у справі №807/3664/14, від 31.10.2019 у справа № 2340/4192/18.

Оскільки спеціальним законодавством не встановлено відповідальності роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції про підставність застосування до спірних правовідносин норм КЗпП України.

Положеннями ч.1 ст.47 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму.

Статтею 117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Конституційний Суд України у рішенні від 22.02.2012 №4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз`яснив, що згідно зі статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку.

Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 25.02.2020 у справі № 560/3889/19 задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_3 , та визнано протиправного бездіяльність військової частини НОМЕР_3 щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по день звільнення зі служби та Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 05.03.2020 у справі № 560/3890/19, яким адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_3 задоволено та визнано протиправного бездіяльність військової частини НОМЕР_3 щодо не нарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за невикористанні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 2015 по 2018 роки.

Таким чином у відповідності до норм частини 2 статті 116 КЗпП України, відповідач зобов`язаний був виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення в повному обсязі у день звільнення - 03.09.2018 року, проте виконав свій обов`язок зі сплати індексації грошового забезпечення та компенсації за невикористанні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій лише 23.06.2020 року.

З огляду на те, що Військовою частиною НОМЕР_3 не була виплачена належна ОСОБА_1 частина грошового забезпечення в день звільнення, позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за весь період затримки розрахунку є правомірними.

Колегія суддів звертає увагу, що Пленум Верховного Суду України від 06.11.1992 №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", у пункті 32 постанови надав роз`яснення, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи, невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи.

Відповідно до статті 27 Закону України "Про оплату праці" порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Обчислення середнього заробітку працівників здійснюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100.

Згідно з абзацом 1 пункту 2 Порядку №100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Положеннями абзацу 3 пункту 2 Порядку №100 регламентовано, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Абзацом 1 пункту 1 Порядку №100 визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Так, ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас з 03.09.2018 року, а виплата індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по день звільнення з військової служби та грошової компенсації за невикористанні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 2015 по 2018 військовою частиною здійснена лише 23.06.2020 року, таким чином строк затримки розрахунку становить - 450 днів.

Як встановлено з матеріалів справи, а саме довідки Військової частини НОМЕР_3 про середньоденне грошове забезпечення військовослужбовця - середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становить 266,08 грн.

Водночас, як встановлено судом першої інстанції ОСОБА_1 не погоджується із розміром середньоденного грошового забезпечення військовослужбовця (266,08 грн.) згідно вказаної вище довідки Військової частини НОМЕР_3 та наполягає на застосуванні розміру середньоденного грошового забезпечення військовослужбовця (374,92 грн.).

З огляду на наявні а справі матеріали, колегія суддів зазначає, що положеннями пункту 7 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам від 07.06.2018 №260 визначено, що розмір грошового забезпечення, що належить військовослужбовцю не за повний календарний місяць, визначається шляхом множення середньоденного розміру грошового забезпечення на кількість календарних днів, прослужених військовослужбовцем у цьому місяці. При цьому середньоденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення, належного військовослужбовцю за повний календарний місяць, на кількість календарних днів місяця, за який здійснюється виплата.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо безпідставності тверджень позивача про те, що визначення середньоденного розміру грошового забезпечення визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів. Так, у випадках, передбачених чинним законодавством (в даному випадку Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам від 07.06.2018 №260), середньоденний розмір грошового забезпечення визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число календарних днів за цей період.

Таким чином при обрахунку колегія суддів бере до уваги довідку Військової частини НОМЕР_3 про середньоденне грошове забезпечення військовослужбовця в якій зазначено, що середньоденна заробітна плата позивача становить 266,08 грн.

У постанові Великої Палати Верховного суду від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17 (провадження №11-1329апп18), зроблено висновок, що оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, в тому числі й після прийняття судового рішення.

Отже, непроведення з вини уповноваженого органу розрахунку з працівником у строк передбачений ст. 116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати (зокрема, індексації) роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме: виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

За таких підстав, посилання апелянта в апеляційній скарзі, на попередні правові позиції Верховного Суду, з огляду на зазначену постанову Великої Палати Верховного Суду - є безпідставними.

Крім того, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про врахування позиції Верховного Суду України від 27.04.2016 по справі №6-113цс16, застосувавши принцип співмірності, з урахуванням таких обставин, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати тощо.

Так, Верховним Судом у постанові від 18.07.2018 по справі №825/325/16 вказано, що при визначенні розміру компенсації за затримку розрахунку необхідно враховувати розмір середнього заробітку позивача, суму заборгованості, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, те, що відповідач є органом державної влади, фінансування якого здійснюється з державного бюджету, та інших обставин справи.

Аналогічна правова позиція щодо застосування принципу співмірності зазначена у постанові Верховного Суду від 04.04.2018 по справі №524/1714/16-а, та постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 по справі №761/9584/15-ц.

Водночас, при розмірі невиплаченої індексації грошового забезпечення та грошової компенсації за невикористанні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій в розмірі 19837,99 грн., позивач просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 169088,92 грн., що набагато перевищує розмір невиплаченої індексації, а тому суд вважає на можливе застосувати до даних правовідносин принцип співмірності.

Істотність частки складових заробітної плати в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку складає 19837,99 грн./119736,00 грн. (індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по день звільнення зі служби та компенсація за невикористанні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2018/середній заробіток за весь час затримки розрахунку (266,08*450 днів)) = 0,17.

Сума, яка підлягає відшкодуванню становить: 266,08 грн. (середньоденна заробітна плата позивача) х 0,17 х 450 (дні затримки розрахунку) = 20355,12 грн. - за затримку виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по день звільнення зі служби та за затримку виплати компенсації за невикористанні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 2015 по 2018.

Таким чином, з врахуванням принципу справедливості та співмірності, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що середній заробіток за час затримки розрахунку має бути перерахований та виплачений позивачу у розмірі 20355,12 грн. з урахуванням істотності частки недоплаченої суми порівняно із середнім заробітком працівника.

Аналогічна правова позиція щодо застосування принципу співмірності до подібних правовідносин викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 по справі № 806/345/16, у постанову Верховного суду від 03.10.2019 у справі №813/1180/18.

Відповідно до положень статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване рішення, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 02 листопада 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Капустинський М.М.

Судді Сапальова Т.В. Смілянець Е. С.