Справа № 420/13053/20
Суддя: Харченко Ю.В.
Дата ухвалення: 2021-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Харченко Ю.В. розглянувши у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просить суд визнати протиправним та скасувати Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеської області «Про відмову у призначенні (перерахунку) пенсії № 29 від 31.01.2020р.; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеської області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років згідно з п. «д» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з дня звернення - 22.01.2020р.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що ОСОБА_1 у зв`язку з досягненням пенсійного віку, 13.11.2019р. звернувся до Білгород-Дністровського відділу з питань перерахунку пенсій, який є структурним підрозділом Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області з метою призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Однак, Рішенням № 29 від 31.01.2020р. відповідач відмовив у призначенні пенсії, оскільки при визначенні права особи на пенсію за вислугу років на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення» та п.2-1 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» має враховуватися спеціальний стаж роботи станом на 11.10.2017р. на умовах, що діяли на 11.10.2017р., тоді як стаж позивача за вислугу років станом на 11.10.2017р. складає 24 роки 4 місяці. Однак, на думку позивача, пенсія за вислугу років працівникам плавскладу призначається після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 5 місяців на зазначеній роботі. Відповідачем визнається та матеріалами пенсійної справи підтверджується, що на момент звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії позивач, мав спеціальний стаж роботи понад 15 років, при загальному стажі 26 років 07 місяців, що є достатнім для призначення пенсії відповідно до п. «д» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Рішенням Конституційного Суду України №2-р/2019 від 04.06.2019 визнано таким, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року №213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року №911-VIII. Таким чином, застосуванню при призначенні пенсії за вислугу років підлягає стаття Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 2 березня 2015 року, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року №911-VIII.

Відповідачем - Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеської області надано до суду відзив (вхід. № ЕП/24925/20 від 18.12.2020р.), та наголошено на безпідставність позовних вимог, оскільки Рішенням № 29 від 31.01.2020р. Головного управління відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років ОСОБА_1 з підстав відсутності станом на 11.10.2017р. страхового стажу у розмірі 26 років 06 місяців, за наданими до заяви про призначення пенсії документів та розрахунку стажу у позивача в наявності лише 24 роки та 04 місяці страхового стажу, що не дає право на призначення відповідної пенсії. Так, за результатами розгляду доданих документів до заяви рішенням із протоколу засідання Комісії з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років від 28.11.2019 року № 11 позивачу підтверджено право на зарахування до стажу за вислугу років періоду роботи з 10.03.1986 року по 07.09.1995 року на посаді матроса та майстра обробки відповідно до п.2-1 р.XV ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Отже, право на пенсію за вислугою років мають особи після досягнення віку встановленого ст.55 ЗУ №1788, та які станом на 11.10.2017 року мають необхідний стаж роботи не менше 26 років 6 місяців, в тому числі і за спеціальністю 12 років 06 місяців. Тобто, після 11.10.2017р. не зараховується до спеціального стажу період роботи за спеціальністю, що дає право на пенсію за вислугою років. Іншого чинним законодавством не передбачено.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 30.11.2020р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі №420/13053/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в сукупності, та системно проаналізувавши приписи чинного законодавства, суд встановив наступне.

Як встановлено судом, та вбачається з матеріалів справи, 31.01.2020р. Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області прийнято Рішення №29 про відмову в призначенні пенсії, у якому, зокрема, зазначено, що результатами розгляду заяви № 427 від 22.01.2020р. щодо призначення пенсії за вислуги років відповідно до п.п.2№ п.2 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV (зі змінами 2148) та наданих документів (паспорт, ідентифікаційний номер, трудова книжка НОМЕР_1 від 29.06.1982р., довідка про навчання (з історичною довідкою) № 01-7/23 від 23.01.2019р., довідка про стаж № 617-Ж-11.1-21 від 14.03.2019 р. особова картка Т-2, рішення із протоколу засідання Комісії з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років №11 від 28 листопада 2019р.), довідка про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за вислугу років від 23.04.2019 № 02, довідка про стаж № 84 від 25.02.2019 р. архівна довідка про заробітну плату № А - 176 від 18.02.2019 р., довідка про заробітну плату № 26 від 20.05.2019р., довідки про заробітну плату № 618-Ж-11.1-21, № 619-Ж-11.1-21 від 14.03.2019р., довідка про роботу № 34 від 04.11.2019р.), ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 у відповідності до п.п.2№ п.2 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV (зі змінами 2148), в призначенні пенсії - відмовлено. Так, відповідно п.п.2№ п.2 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на пенсію за вислугу років особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» (11 жовтня 2017 року) мають вислугу років та стаж, потрібний для визначення права за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 і 55 Закону України від 05.11.1991 № 1788 «Про пенсійне забезпечення». Право на пенсію за вислугу років мають особи передбачені пунктом «д» статті 55 Закону № 1788, після досягнення віку, встановленого цим пунктом Закону, та які станом на 11.10.2017 мають: чоловіки - страхового стажу 26 років 6 місяців, стажу роботи за спеціальністю - 12 років 6 місяців. За наданими документами, загальний страховий стаж становить 26 років 07 місяців (страховий стаж станом на 11.10.2017 р. становить 24 роки 04 місяці), в тому числі стаж роботи за спеціальністю - 15 років.

Вищеозначена позиція суб`єкта владних повноважень послугувала підставою для звернення ОСОБА_1 до Одеського окружного адміністративного суду з даною позовною заявою.

Так, на думку суду, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеської області «Про відмову у призначенні (перерахунку) пенсії № 29 від 31.01.2020р.; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеської області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років згідно із п. «д» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з дня звернення - 22.01.2020р., є обґрунтованими, правомірними, та такими, що підлягають задоволенню, з урахуванням наступного.

В силу ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до п.2-1 Перехідних положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений ст. ст. 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII, пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII.

Розмір пенсії за вислугу років визначається відповідно до ст. 27 та з урахуванням норм ст.28 цього Закону. Пенсії за вислугу років фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII, громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Статтею 52 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII визначено, що право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, механізатори (докери-механізатори) комплексних бригад на вантажно-розвантажувальних роботах у портах, а також плавсклад морського, річкового флоту і флоту рибної промисловості (крім суден портових, що постійно працюють на акваторії порту, службово-допоміжних, роз`їзних, приміського і внутріміського сполучення).

Згідно пункту "д" статті 55 Закону № 1788-ХІІ право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, плавсклад морського, річкового флоту і флоту рибної промисловості (крім суден портових, що постійно працюють на акваторії порту, службово-допоміжних, роз`їзних, приміського і внутріміського сполучення): чоловіки - після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі; жінки - після досягнення 50 років і при загальному стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначеній роботі; працівники окремих видів суден, професій і посад плавскладу суден морського, річкового флоту і флоту рибної промисловості - за списком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку: чоловіки - при стажі роботи на цих суднах, за цими професіями і посадами не менше 25 років; жінки - при стажі роботи на цих суднах, за цими професіями і посадами не менше 20 років.

В подальшому Законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 2 березня 2015 року №213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року № 911-VIII до пункту "д" статті 55 Закону № 1788-ХІІ було внесено зміни.

Згідно з пунктом "д" статті 55 Закону № 1788-ХІІ право на пенсію за вислугу років мають: плавсклад морського, річкового флоту і флоту рибної промисловості (крім суден портових, що постійно працюють на акваторії порту, службово-допоміжних, роз`їзних, приміського і внутріміського сполучення) - після досягнення 55 років і при стажі роботи: для чоловіків - не менше 30 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі; для жінок - не менше 25 років, з них не менше 10 років на зазначеній роботі.

За відсутності стажу роботи, встановленого абзацами другим і третім цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року право на пенсію за вислугу років надається за наявності стажу роботи, встановленого абзацами п`ятнадцятим - двадцять третім пункту "б" частини першої статті 13 цього Закону.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними віку, встановленого абзацами третім - тринадцятим пункту "б" частини першої статті 13 цього Закону; працівники окремих видів суден, професій і посад плавскладу суден морського, річкового флоту і флоту рибної промисловості - за списком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку при стажі роботи на цих суднах, за цими професіями і посадами станом на 1 квітня 2015 року не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок та після цієї дати при стажі роботи на цих суднах, за цими професіями і посадами: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців у чоловіків і не менше 20 років 6 місяців у жінок; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років у чоловіків і не менше 21 року у жінок; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців у чоловіків і не менше 21 року 6 місяців у жінок; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років у чоловіків і не менше 22 років у жінок; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців у чоловіків і не менше 22 років 6 місяців у жінок; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років у чоловіків і не менше 23 років у жінок; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців у чоловіків і не менше 23 років 6 місяців у жінок; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років у чоловіків і не менше 24 років у жінок; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців у чоловіків і не менше 24 років 6 місяців у жінок; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років у чоловіків і не менше 25 років у жінок.

Зокрема, в оскаржуваному позивачем рішенні, з посиланням на положення статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", яким врегульовано право на пенсію за вислугу років окремим категоріям працівників, пенсійний орган дійшов висновку, що за наданими документами, загальний страховий стаж становить 26 років 07 місяців (страховий стаж станом на 11.10.2017 р. становить 24 роки 04 місяці), в тому числі стаж роботи за спеціальністю - 15 років, тому право на пенсію по вислузі років у позивача відсутнє.

Так, 04.06.2019 року Конституційним Судом України ухвалено рішення у справі № 1-13/2018 (1844/16, 3011/16), яким визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року № 911-VIII.

Конституційний Суд України зазначив, що зміни у сфері пенсійного забезпечення мають бути достатньо обґрунтованими, здійснюватися поступово, обачно й у заздалегідь обміркований спосіб, базуватися на об`єктивних критеріях, бути пропорційними меті зміни юридичного регулювання, забезпечувати справедливий баланс між загальними інтересами суспільства й обов`язком захищати права людини, не порушуючи при цьому сутності права на соціальний захист.

Конституційний Суд України виходив з того, що встановлення як додаткової умови для призначення пенсії за вислугу років досягнення певного віку (для працівників, зазначених у пунктах «д» статті 55 Закону № 1788-ХІІ), нівелюють сутність права на соціальний захист, не відповідають конституційним принципам соціальної держави та суперечать положенням статей 1, 3, частини третьої статті 22, статті 46 Основного Закону України.

Конституційним Судом України акцентовано, що внесення змін Законом №213 до оспорюваних положень Закону №1788 щодо підвищення на п`ять років пенсійного віку для жінок, збільшення на п`ять років загального та спеціального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років, здійснювалося без урахування юридичної природи призначення пенсії за вислугу років, визначеної ст. 51 Закону №1788. А саме того, що вказана пенсія встановлюється окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком. Дія ст.51 Закону №1788 поширюється на громадян, зайнятих на всіх без винятку роботах, вказаних у ст. ст.54, 55 Закону №1788.

Таким чином, зі змісту оспорюваних положень Закону №1788 встановлено, що стан здоров`я усіх працівників, зайнятих на роботах, визначених п."а" ст.54, пунктами "а", "6", "в", "г", "д", "е", "є", "ж" ст. 55 Закону №1788, через певний проміжок часу погіршується, у зв`язку з чим вони втрачають свою професійну працездатність або придатність до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

З огляду на наведене, Конституційний Суд України визнав оспорювані положення п."а" ст. 54, ст. 55 Закону №1788 зі змінами, внесеними Законом №213 та Законом №911, такими, що суперечать положенням ст.ст. 1, 3, 46 Основного Закону України.

Відповідно до статті 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» закон, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Таким чином, починаючи з 04 червня 2019 року - з дня ухвалення Конституційним Судом рішення, положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року № 911-VIII, є такими, що втратили чинність.

За таких обставин, до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення пункту "д" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-ХІІ в редакції до внесення змін Законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року №213-VIII та «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року №911-VIII.

Зокрема, як вбачається з оскаржуваного Рішення №29 від 31.01.2020р., Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області позивачу відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років згідно з п. «д» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». При цьому з документів, наданих відповідачем до суду вбачається, що пенсійним органом відмовлено позивачу у призначенні пенсії за вислугу років, у зв`язку з тим, що загальний страховий стаж становить 26 років 07 місяців (страховий стаж станом на 11.10.2017р. становить 24 роки 04 місяці), в тому числі стаж роботи за спеціальністю - 15 років.

Отже, оскільки відповідач не заперечує наявність у позивача спеціального стажу більш ніж 25 років та належність періоду роботи до пільгового стажу, позивач - ОСОБА_1 має право на призначення пенсії за вислугу років.

Зважаючи, що підставою для відмови у призначенні пенсії слугувала та обставина, що для призначення пенсії за віком, у відповідності до пункту "д" статті 55 Закону україни "Про пенсійне забезпечення" станом на 11.10.2017 року позивачу необхідно мати спеціальний стаж 26 років 06 місяців, водночас, вказана норма визнана рішенням Конституційного Суду України від 04.06.2019 року у справі № 1-13/2018 (1844/16, 3011/16) неконституційною з 04.06.2019 року, суд доходить висновку, що оскаржуване Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеської області «Про відмову у призначенні (перерахунку) пенсії № 29 від 31.01.2020р., є неправомірним, та відповідно підлягає скасуванню.

Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально. Заява про призначення пенсії за віком може бути подана застрахованою особою не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.

Згідно положень ч.1 ст. 45 вказаного Закону, пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку.

Таким чином, суд дійшов до висновку про те, що пенсія позивачу за вислугою років повинна бути призначена з 22.01.2020 року відповідно до п. «д» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII (в редакції від 09.12.2012 року, яка діяла до змін, внесеними Законами №213-VIII та №911-VIII).

Конституційний Суд України у пункті 3.4 Рішення від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007 зазначив, що неодноразово розглядав проблему, пов`язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами.

Відповідно до позиції Конституційного Суду України, сформованої в Рішенні від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005, до обмеження прав належить звуження їх змісту й обсягу, проте сутність змісту основного права не може бути порушена. Крім того, у Рішенні в від 22 травня 2018 року № 5-р/2018 Конституційний Суд України зазначив, що обмеження стосовно реалізації конституційних прав не можуть бути свавільними та несправедливими, мають установлюватися виключно Конституцією й законами, переслідувати легітимну мету, бути зумовленими суспільною необхідністю її досягнення, пропорційними й обґрунтованими.

Відтак, зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеської області «Про відмову у призначенні (перерахунку) пенсії № 29 від 31.01.2020р.; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеської області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років згідно із п. «д» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з дня звернення - 22.01.2020р., є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно з ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтю 73 КАС України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 74-76 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно зі ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Таким чином, беручи до уваги вищевикладене, та оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, є правомірними, базуються на положеннях чинного законодавства, отже підлягають задоволенню повністю.

Керуючись ст.ст.72-77, 139, ст.ст.241-246, 250, 255, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеської області «Про відмову у призначенні (перерахунку) пенсії №29 від 31.01.2020р..

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеської області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років згідно із п. «д» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (в редакції від 09.12.2012 року, яка діяла до змін, внесеними Законами №213-VIII та №911-VIII) з дня звернення - 22.01.2020р.

4.Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65107, м. Одеса, вул. Канатна,83, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) судові витрати по сплаті судового збору у сумі 840 (вісімсот сорок)грн. 20 коп.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст.ст.293, 295 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст.255 КАС України.

Суддя Харченко Ю.В.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити повністю

29.01.21.