Справа № 360/5498/19
Суддя: Яковенко М.М.
Дата ухвалення: 2021-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2021 року

м. Київ

справа № 360/5498/19

адміністративне провадження № К/9901/27176/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Яковенка М. М.,

суддів - Дашутіна І. В., Шишова О. О.,

розглянувши у порядку письмового провадження в касаційній інстанції адміністративну справу № 360/5498/19

за адміністративним позовом приватного акціонерного товариства «Луганськ-Авто» до Головного управління ДПС у Луганській області про визнання бездіяльності та дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

за касаційною скаргою приватного акціонерного товариства «Луганськ-Авто» на ухвалу Луганського окружного адміністративного суду (суддя Чернявська Т. І.) від 25 березня 2020 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду (склад колегії суддів: Гайдар А. В., Компанієць І. Д., Сіваченко І. В.) від 30 вересня 2020 року,

УСТАНОВИВ:

І. РУХ СПРАВИ

1. У грудні 2019 року приватне акціонерне товариство «Луганськ-Авто» звернулося до Луганського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Луганській області, в якому просило:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДПС у Луганській області щодо відмови у списанні безнадійного податкового боргу з орендної плати за землю з юридичних осіб в розмірі 174628,89 грн як такого, що виник внаслідок обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин), тобто в період активної фази Антитерористичної операції на території м. Сєвєродонецька в період з червня 2014 року по січень 2015 року;

- визнати протиправними дії Головного управління ДПС у Луганській області щодо зарахування спрямованих приватним акціонерним товариством «Луганськ-Авто» на виконання податкових зобов`язань з орендної плати за землю з юридичних осіб 2017-2019 років на погашення безнадійного податкового боргу з орендної плати за землю з юридичних осіб в розмірі 174628,89 грн;

- зобов`язати Головне управління ДПС у Луганській області списати приватному акціонерному товариству «Луганськ-Авто» безнадійний податковий борг з орендної плати за землю з юридичних осіб по території м. Сєвєродонецька в сумі 174628,89 грн, який виник в період з червня 2014 року по січень 2015 року внаслідок обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин) станом на день виникнення такого боргу, скасувати пеню та штрафні санкції, нараховані на такий податковий борг;

- зобов`язати Головне управління ДПС у Луганській області зарахувати кошти, спрямовані приватним акціонерним товариством «Луганськ-Авто» на виконання податкових зобов`язань з орендної плати за землю з юридичних осіб 2017-2019 років згідно з черговістю виникнення таких зобов`язань.

2. 16 березня 2020 року до Луганського окружного адміністративного суду від ПАТ «Луганськ-Авто» надійшла заява від 12 березня 2020 року б/н, в якій позивач просив визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду з позовними вимогами про визнання протиправними дій Головного управління ДПС у Луганській області щодо зарахування спрямованих приватним акціонерним товариством «Луганськ-Авто» на виконання податкових зобов`язань з орендної плати за землю з юридичних осіб 2017-2019 років на погашення безнадійного податкового боргу з орендної плати за землю з юридичних осіб в розмірі 174628,89 грн та похідними позовними вимогами про зобов`язання Головного управління ДПС у Луганській області скасувати пеню та штрафні санкції, нараховані на безнадійний податковий борг, та зобов`язання Головного управління ДПС у Луганській області зарахувати кошти, спрямовані приватним акціонерним товариством «Луганськ-Авто» на виконання податкових зобов`язань з орендної плати за землю з юридичних осіб 2017-2019 років згідно з черговістю виникнення таких зобов`язань та поновити строк звернення до суду.

3. Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 25 березня 2020 року, залишеною без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 30 вересня 2020 року, залишено без задоволення заяву приватного акціонерного товариства «Луганськ-Авто» про поновлення пропущеного строку звернення до суду.

Залишено без розгляду позовну заяву приватного акціонерного товариства «Луганськ-Авто» до Головного управління ДПС у Луганській області в частині позовних вимог про визнання протиправними дій щодо зарахування спрямованих на виконання податкових зобов`язань з орендної плати за землю з юридичних осіб 2017-2019 років коштів на погашення безнадійного податкового боргу з орендної плати за землю з юридичних осіб в розмірі 174628,89 грн та похідними позовними вимогами про скасування пені та штрафних санкцій, нарахованих на безнадійний податковий борг, зарахування коштів на виконання податкових зобов`язань з орендної плати за землю з юридичних осіб 2017-2019 років згідно з черговістю виникнення таких зобов`язань.

4. Не погоджуючись з рішенням суду першої та апеляційної інстанцій, 15 жовтня 2020 року приватне акціонерне товариство «Луганськ-Авто» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 25 березня 2020 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 30 вересня 2020 року, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

5. Ухвалою Верховного Суду від 02 листопада 2020 року відкрито касаційне провадження, встановлено строк для подання відзиву. Витребувані матеріали справи.

6. Ухвалою Верховного Суду закінчено підготовку даної справи до касаційного розгляду та призначено її касаційний розгляд у письмовому провадженні.

7. Станом на час розгляду справи відзив до Верховного Суду не надходив.

IІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

8. Судами попередніх інстанцій встановлено, що згідно інтегрованої картки платника податків за платежем «орендна плата з юридичних осіб» за 2015-2017 роки слідує, що сплачені приватним акціонерним товариством «Луганськ-Авто» у період з 01 березня 2017 року по 30 жовтня 2017 року кошти зараховані на погашення податкового боргу в загальній сумі 174753,76 грн, що утворився за період з 15 липня 2014 року по 30 січня 2015 року (том 1, а. с. 168-175, 176, 177-181). Під час зарахування коштів на погашення податкового боргу в загальній сумі 174753,76 грн, що утворився за період з 15 липня 2014 року по 30 січня 2015 року, приватному акціонерному товариству «Луганськ-Авто» у період з 02 березня 2017 року по 30 жовтня 2017 року нараховано пеню на податковий борг з орендної плати з юридичних осіб, який позивач вважає безнадійним податковим боргом, що виник внаслідок обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин).

9. На підставі акта від 27 липня 2018 року № 3296/12-32-12-06/03112828 «Про результати камеральної перевірки своєчасності грошових (податкових) зобов`язань з плати за землю (орендна плата за землю) за червень-грудень 2014 року, січень-квітень 2017 року ПрАТ «Луганськ-Авто» (податковий номер 03112828)», який отриманий платником податків 31 липня 2018 року, Головним управлінням ДФС у Луганській області винесено податкове повідомлення рішення від 14 серпня 2018 року № про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) за порушення строків сплати грошового зобов`язання з орендної плати за землю, яке отримано платником податків 20 серпня 2018 року (том 1, а. с. 199-200, 201, 203).

10. В акті від 27 липня 2018 року № 3296/12-32-12-06/03112828 «Про результати камеральної перевірки своєчасності грошових (податкових) зобов`язань з плати за землю (орендна плата за землю) за червень-грудень 2014 року, січень-квітень 2017 року ПрАТ «Луганськ-Авто» (податковий номер 03112828)» та додатку до податкового повідомлення рішення від 14 серпня 2018 року № вказано інформацію щодо платіжних доручень, за якими відбувалось погашення податкових зобов`язань з орендної плати за землю за червень-грудень 2014 року (податкова декларація від 19 лютого 2014 року № ), та дати погашення податкових зобов`язань (01 березня 2017 року 30 жовтня 2017 року) (том 1, а. с. 199-200, 202).

11. Позивач, вважаючи, що дії і рішення відповідача протиправними, а свої права порушеними, звернувся до суду з адміністративним позовом.

IІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

12. Суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, залишаючи частину позовних вимог без розгляду, виходили з того, що для оскарження у судовому порядку дій контролюючих органів та скасування рішень контролюючих органів, що не пов`язані з нарахуванням грошових зобов`язань, абзацом першим частини другої статті 122 КАС України встановлений шестимісячний строк звернення до адміністративного суду, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

13. З огляду на встановлені обставини справи, суди дійшли висновку, що 31 липня 2018 року платнику податків стало достеменно відомо про дії контролюючого органу щодо зарахування сплачених приватним акціонерним товариством «Луганськ-Авто» у період з 01 березня 2017 року по 30 жовтня 2017 року коштів на погашення податкового боргу з орендної плати за землю з юридичних осіб в загальній сумі 174753,76 грн, що утворився за період з 15 липня 2014 року по 30 січня 2015 року.

14. Відтак, суди дійшли висновку, що звертаючись до суду 26 грудня 2019 року з позовними вимогами про визнання протиправними дій щодо зарахування спрямованих на виконання податкових зобов`язань з орендної плати за землю з юридичних осіб 2017-2019 років коштів на погашення безнадійного податкового боргу з орендної плати за землю з юридичних осіб в розмірі 174628,89 грн та похідними позовними вимогами про скасування пені та штрафних санкцій, нарахованих на безнадійний податковий борг, зарахування коштів на виконання податкових зобов`язань з орендної плати за землю з юридичних осіб 2017-2019 років згідно з черговістю виникнення таких зобов`язань згідно з підпунктом 8 частини першої статті 240 та частиною третьою статті 123 КАС України, позивач пропустив строк звернення до суду та, як наслідок, позовні вимоги у цій частині підлягають залишенню без розгляду.

IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

15. Скаржник у своїй касаційній скарзі не погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо відсутності підстав для поновлення строку звернення до суду, вважає їх необґрунтованими та такими, що підлягають скасуванню, оскільки судами неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, що призвело до ухвалення незаконних судових рішень у справі.

16. Зокрема, скаржник зазначив, що підставою для звернення до суду стало отримання 23 липня 2019 року листа Головного управління ДПС у Луганській області від 10 липня 2019 року № 6524/10-12-32-52-07-07 «Про надання інформації», в якому зазначено, що станом на 19 липня 2019 року позивач має податковий борг у розмірі 1145902,53 грн. В результаті подальшого листування з контролюючим органом позивач з`ясував, що податковий борг виник з причини не сплати позивачем самостійно визначених податкових зобов`язань з орендної плати з юридичних осіб в 2017-2019 роках, в результаті чого утворився податковий борг по м. Сєвєродонецьку в розмірі 351037,07 грн. Податкова вимога позивачу не надходила, про існування податкового боргу позивач дізнався з листа Головного управління ДФС у Луганській області від 10 серпня 2019 року. Оскільки недотримання строків звернення до суду зумовлено серед іншого бездіяльністю відповідача, позивач вважає, що строки пропущено з незалежних від позивача обставин, що, в свою чергу, є підставою для поновлення строків звернення до суду.

17. Також скаржник зазначив, що 03 грудня 2019 року він отримав від Головного управління ДПС у Луганській області листа від 29 листопада 2019 року № 2268/10/12-32-52-08, в якому зазначено, що по адміністративно-територіальній одиниці м. Сєвєродонецька станом на 19 листопада 2019 року обліковується податковий борг з орендної плати з юридичних осіб і Головне управління ДПС у Луганській області не має законних підстав та повноважень для визнання податкового боргу приватного акціонерного товариства «Луганськ-Авто» зі сплати орендної плати з юридичних осіб у розмірі 174628,89 грн безнадійним та прийняття рішення про його списання. Таким чином, позивач вважає, що часом, коли Приватне акціонерне товариство «Луганськ-Авто» дізналося про порушення своїх прав та законних інтересів стала остання подія 03 грудня 2019 року дата отримання листа, з настанням якої починається сплив позовної давності, встановлений частиною другою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

18. Скаржник зауважив, що акт від 27 липня 2018 року № 3296/12-32-12-06/03112828 «Про результати камеральної перевірки своєчасності грошових (податкових) зобов`язань з плати за землю (орендна плата за землю) за червень-грудень 2014 року, січень-квітень 2017 року ПрАТ «Луганськ-Авто» (податковий номер 03112828)» та податкове повідомлення рішення Головного управління ДПС у Луганській області від 14 серпня 2018 року № про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) за порушення строків сплати грошового зобов`язання з орендної плати за землю отримувались працівником платника податків, отримані 31 липня 2018 року та 20 серпня 2018 року відповідно, проте документи було частково втрачені, внаслідок чого позивач був позбавлений можливості ознайомитись з їх змістом, що підтверджується листом від 24 січня 2020 року № 10 про надання копій втрачених документів. Зазначений лист поданий саме після того, як ПАТ «Луганськ-Авто» дізналось про порушення своїх прав та законних інтересів, що на думку позивача є додатковим опосередкованим доказом, що про таке порушення позивач не знав до отримання листа про відмову у списанні заборгованості, а отже, є підставою для поновлення строку звернення до суду. Листом від 27 вересня 2019 року № 647/10/12-32-52-08 Головне управління ДПС у Луганській області відмовило позивачу у проведенні звірки та повідомило про можливість скористатись електронним кабінетом. Зазначена обставина також на думку позивача є додатковим опосередкованим доказом того, що позивач не користувався інтегрованою карткою платника та про порушення своїх прав та законних інтересів дізнався після отримання відповіді від контролюючого органу, а отже, є підставою для поновлення строку звернення до суду.

19. Також, скаржник зазначив, що підприємство знаходиться в тяжкому фінансовому становищі, що підтверджується фінансовою звітністю, не здійснює основну господарську діяльність, має в своєму штаті лише керівника - Генерального директора товариства, який працює за сумісництвом неповний робочий день (4 години на день), та головного бухгалтера, який також працює з 02 березня 2018 року за сумісництвом. До 01 березня 2018 року головний бухгалтер на товаристві був відсутній, 02 березня 2015 року було прийнято заступника головного бухгалтера на 0,5 ставки. Працівники робочих спеціальностей відсутні, що підтверджується штатними розписами з 01 січня 2017 року, з 01 січня 2018 року, з 01 січня 2019 року.

20. Крім цього, скаржник у касаційній скарзі здійснює виклад обставин справи та надає їм відповідну оцінку, цитує норми матеріального та процесуального права, а також висловлює свою незгоду із оскаржуваними судовими рішеннями.

V. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ

21. Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статті 341 КАС України, а також надаючи оцінку правильності застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права, виходить із наступного.

22. Згідно ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

23. Відповідно до абзацу першого ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Зазначена норма встановлює загальний строк звернення до адміністративного суду в публічно-правових спорах.

24. Спеціальним нормативно-правовим актом, який встановлює окремі правила та положення для регулювання відносин оподаткування та захисту прав учасників податкових відносин, у тому числі захисту порушеного права в судовому порядку, є Податковий кодекс України.

25. Статтею 56 Податкового кодексу України визначено порядок оскарження рішень контролюючих органів.

Відповідно до пункту 56.1 статті 56 Податкового кодексу України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку. Пунктом 56.18 статті 56 Податкового кодексу України визначено, що з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення. Рішення контролюючого органу, оскаржене в судовому порядку, не підлягає адміністративному оскарженню. Процедура адміністративного оскарження вважається досудовим порядком вирішення спору.

26. Згідно пункту 102.1 статті 102 Податкового кодексу України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку. У разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації контролюючий орган має право визначити суму податкових зобов`язань за такою податковою декларацією протягом 1095 днів з дня подання уточнюючого розрахунку.

27. Пунктом 102.2 статті 102 Податкового кодексу України визначені випадки, коли грошове зобов`язання може бути нараховане або провадження у справі про стягнення такого податку може бути розпочате без дотримання строку давності, визначеного в абзаці першому пункту 102.1 цієї статті.

28. Відтак, пунктом 56.18 статті 56 Податкового кодексу України встановлено спеціальний строк у податкових правовідносинах, протягом якого за загальним правилом платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу.

29. Зміст зазначених приписів статей Податкового кодексу України та статті 122 КАС України вказує на те, що норма пункту 56.18 статті 56 Податкового кодексу України, якою встановлено спеціальний строк у податкових правовідносинах, протягом якого за загальним правилом платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу, є спеціальною нормою, яка регулює визначену її предметом групу правовідносин - оскарження податкових повідомлень-рішень та інших рішень контролюючих органів про нарахування грошових зобов`язань.

30. Спеціальні строки для звернення до суду з позовом про визнання протиправними дій контролюючих органів та скасування рішень контролюючих органів, що не пов`язані з нарахуванням грошових зобов`язань, не врегульовують спірне в цій справі питання.

31. Отже, для оскарження у судовому порядку дій контролюючих органів та скасування рішень контролюючих органів, що не пов`язані з нарахуванням грошових зобов`язань, встановлений інший строк звернення до адміністративного суду, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

32. Частиною першою статті 121 КАС України встановлено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

33. Частиною третьою статті 123 КАС України передбачено, що якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

34. КАС України не пов`язує право суду поновити пропущений строк звернення до адміністративного суду з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку. Відтак, у кожному випадку, суд з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінює доводи, що наведені на обґрунтування клопотання про його поновлення, та робить висновок щодо поважності чи не поважності причин пропуску строку.

35. Заява про поновлення строку звернення до адміністративного суду повинна містити роз`яснення причин пропуску і підстави, з яких заявник вважає ці причини поважними. У заяві повинні бути докази того, що здійснити відповідні процесуальні дії у визначений строк у заявника не було можливості. Відповідно з цим, поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

36. Законодавче закріплення строків звернення з адміністративним позовом до суду є гарантією стабільності публічно-правових відносин, призначенням якої є забезпечення своєчасної реалізації права на звернення до суду, забезпечення стабільної діяльності суб`єктів владних повноважень при здійсненні управлінських функцій, дисциплінування учасників адміністративного судочинства. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого публічно-правові відносини можуть вважатися спірними. Тому, якщо протягом законодавчо встановлено строку особа не звернулася до суду за вирішенням спору, відповідні відносини набувають ознаки стабільності.

37. Перевіривши оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій щодо підстав залишення частини позовних вимог без розгляду, Верховний Суд зазначає наступне.

38. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгі»).

39. Так, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (див. рішення Європейського суду у справі «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року, заява № 28090/95, п. 45). Реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

40. У рішенні «Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії» Європейський суд встановив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними (рішення від 25 січня 2000 року, п. 33).

41. Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

42. Більше того, поняття «особа повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

43. З огляду на встановлені судами попередніх інстанцій обставин справи, які не заперечуються скаржником, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що позивачу 31 липня 2018 року стало достеменно відомо про дії контролюючого органу щодо зарахування сплачених ним у період з 01 березня 2017 року по 30 жовтня 2017 року коштів на погашення податкового боргу з орендної плати за землю з юридичних осіб в загальній сумі 174753,76 грн, що утворився за період з 15 липня 2014 року по 30 січня 2015 року.

44. Крім цього, вірним є висновки суді, що платник податків мав реальну можливість дізнатись про зазначені дії контролюючого органу одразу після здійснення платежів у 2017 році в електронному кабінеті, а доводи касаційної скарги не містять переконливих доводів щодо спростування зазначених обставин.

45. Суд звертає увагу, що в межах вирішення спірного питання, позивач по справі по суті не заперечує проти пропуску ним строків звернення з позовом до суду. Констатуючи зазначений факт, просить такий строк поновити наводячи для цього відповідні обставини, які на його думку є поважними. Оскільки господарська діяльність здійснюється суб`єктами господарювання на власний ризик, колегія суддів погоджується з висновками судів, що наведені приватним акціонерним товариством «Луганськ-Авто» у заяві від 12 березня 2020 року б/н причини пропуску строку звернення до суду є неповажними, оскільки вказані обставини не є об`єктивно непереборними та не пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду.

46. Також, колегія суддів погоджується з висновками судів щодо безпідставності та необґрунтованості тверджень позивача, що часом, коли приватне акціонерне товариство «Луганськ-Авто» дізналося про порушення своїх прав та законних інтересів стала остання подія 03 грудня 2019 року (дата отримання листа Головного управління ДФС у Луганській області від 29 листопада 2019 року № 2268/10/12-32-52-08), з настанням якої починається сплив позовної давності, встановлений частиною другою статті 122 КАС України, оскільки про порушення своїх прав діями контролюючого органу щодо зарахування сплачених приватним акціонерним товариством «Луганськ-Авто» у період з 01 березня 2017 року по 30 жовтня 2017 року коштів на погашення податкового боргу з орендної плати за землю з юридичних осіб в загальній сумі 174753,76 грн, що утворився за період з 15 липня 2014 року по 30 січня 2015 року, платнику податків достеменно стало відомо 31 липня 2018 року. Листування платника податків з контролюючим органом, яке мало місце у другій половині 2019 року, не продовжує та не переносить шестимісячний строк звернення до суду, встановлений абзацом першим частини другої статті 122 КАС України, який почав обчислюватись з 01 серпня 2018 року.

47. Проаналізувавши у своїй сукупності доводи касаційної скарги, а також мотиви, підстави та процесуальні норми права, які привели суди попередніх інстанцій до висновку про залишення частини позовних вимог без розгляду, колегія суддів погоджується з ними, оскільки вони ґрунтуються на обставинах, що не є спірними та нормах закону, який визначає чітку послідовність дій у спірних процесуальних питаннях.

48. Відтак, оцінюючи доводи касаційної скарги, колегія суддів зазначає, що ці доводи були ретельно перевірені та проаналізовані судами першої та апеляційної інстанції під час розгляду та ухвалення оскаржуваних судових рішень, та їм була надана належна правова оцінка, жодних нових аргументів, які б доводили порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального або процесуального права, у касаційній скарзі не наведено.

49. Враховуючи наведене, Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень і погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій у справі про залишення частини позовних вимог без розгляду.

50. Згідно ч. 1 ст. 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

51. З огляду на викладене, висновки судів попередніх інстанцій є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.

52. Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати розподілу не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. 341, 345, 350, 355, 356, 359 КАС України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Луганськ-Авто» залишити без задоволення.

Ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 25 березня 2020 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 30 вересня 2020 року, у справі № 360/5498/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач М. М. Яковенко

Судді І. В. Дашутін

О. О. Шишов