Справа № 520/6167/2020
Суддя: Кононенко З.О.
Дата ухвалення: 2021-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2021 р. Справа № 520/6167/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Кононенко З.О.,

Суддів: Мінаєвої О.М. , Макаренко Я.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Харківського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.07.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Зоркіна Ю.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 20.07.20 року по справі № 520/6167/2020

за позовом Харківського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротрейд Експорт"

про стягнення адміністративно-господарських санкцій,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Харківське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду ТОВ Агротрейд експорт з позовом в якому просив суд: стягнути адміністративно-господарські санкції за незайняті робочі місця, призначені для працевлаштування осіб з інвалідністю, в сумі 627454.41 грн. та стягнути з відповідача судовий збір у сумі 9411.82 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач у спірних правовідносинах допустив порушення положень Закону України Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні, працевлаштування осіб з інвалідністю не забезпечив, суму адміністративно-господарських санкцій самостійно не сплатив, а відтак, спірна сума заборгованості підлягає стягненню в судовому порядку.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 20.07.2020 року позов залишено без задоволення.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Так, позивач в апеляційній скарзі зазначає, що на його думку, якщо створене місце не введено в дію шляхом працевлаштування особи з інвалідністю, то підприємство, установа чи організація не звільняється від обов`язку щодо стати адміністративно-господарських санкцій до Фонду на підставі статті 20 Закону, оскільки зазначена норма не ставить відповідний обов`язок підприємства, установи, організації у залежність від будь-яких обставин (особи з інвалідністю не направлялись, відсутні вакансії, не відповідні умови праці, особи з інвалідністю на даній території не проживають), з яких особа з інвалідністю не працює на даному підприємстві, в установі, організації.

Позивач вважає, що на підприємство покладається обов`язок по створенню та самостійному працевлаштуванню осіб з інвалідністю.

Виконанням нормативу робочих місць у кількості, визначеній згідно з частиною першою цієї статті, вважається працевлаштування підприємством, установою, організацією, у тому числі підприємством, організацією громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичною особою, яка використовує найману працю, осіб з інвалідністю, для яких це місце роботи є основним.

Враховуючи вищевикладене, обов`язки роботодавців стосовно забезпечення прав осіб з інвалідністю на працевлаштування визначені частиною третьою статті 18 та статті 20 Закону, є наступними: виділення та створення робочих міст для праиевлаштування осіб з інвалідністю у тому числі спеціальних робочих місць; створення для осіб з інвалідністю умов праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації: забезпечення інших соціально-економічних гарантій, передбачених чинним законодавством; звітування Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та праиевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України; у разі невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, сплата адміністративно-господарських санкиій та пені.

Позивач вважає, що підприємством не дотримувались норми чинного законодавства, не виконано норматив, встановлений ст. 19 Закону, тому відповідач не може бути звільненим від обов`язку по сплаті адміністративно-господарських санкцій, передбачених в ст,20 Закону.

На думку позивача, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.07.2020 року прийнято з порушенням норм матеріального права.

Відповідач надав до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апедяційну скаргу позивача, в якому останній зазначає, що на його думку на підприємства не покладено обов`язок безпосереднього пошуку особи з інвалідністю для її працевлаштування на підприємстві, підприємство лише зобов`язано виділити робоче місце для особи з інвалідністю і проінформувати державну службу зайнятості про наявність вакантних робочих місць для особи з інвалідністю на даному підприємстві. А працевлаштування осіб з інвалідністю здійснюється вже шляхом їх безпосереднього звернення на підприємство або державної служби зайнятості.

Відповідач звертає увагу, що підприємство притягається до адміністративно- господарської відповідальності в разі наявності на підприємстві робочих місць призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю і не зайнятих особами з інвалідністю, при цьому в обов`язок підприємства не входить здійснення безпосереднього пошуку осіб з інвалідністю для їх працевлаштування на підприємстві, а лише інформування державної служби зайнятості про наявність вільних робочих місць для осіб з інвалідністю.

Враховуючи, що штрафні санкції, передбачені ст. 20 Закону № 875 відносяться до адміністративно-господарських санкцій, то при вирішенні питання про притягнення підприємства до адміністративно-господарської відповідальності слід виходити з положень глави 24 ГК України, яка регулює загальні принципи відповідальності учасників господарських відносин.

На думку відповідача відсутні підстави для застосування до нього адміністративно-господарської санкції за незайняті робочі місця, призначені для працевляштування осіб з інвалідністю.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що згідно форми 10-ПІ "Звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів" за 2019 рік від 30.01.2020 року середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу підприємства у 2019 році становила 136 осіб, середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність 2 особи, чисельність інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" становить 5 осіб.

Також, з матеріалів справи вбачається, що у 2019 році у відповідача працювало 3 особи з інвалідністю, які фактично працювали менше, ніж повний рік, що підтверджується наказами відповідача про прийняття на роботу та наказами про припинення трудового договору та відповідними довідками МСЕК про встановлення інвалідності , які долучені до матеріалів справи.

Судом встановлено, що на адресу Харківського міського центру зайнятості відповідачем направлялись щомісячно звіти за формою 3-ПН про наявність вакансій: 08 січня 2019 року, вид звітності первинна, містить інформацію про наявність вакантної посади «Менеджер зовнішньо-економічної діяльності» з коментарем до даних про вакансію щодо категорії громадян які мають додаткові гарантії щодо сприяння працевлаштуванню та можуть бути працевлаштовані «інваліди, які не досягли пенсійного віку встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с. 23-26); 11 лютого 2019 року, вид звітності первинна, містить інформацію про наявність вакантних посад «Економіст фінансової роботи» та «Бухгалтер (в сільському господарстві)» з коментарем до даних про вакансії щодо категорії громадян які мають додаткові гарантії щодо сприяння працевлаштуванню та можуть бути працевлаштовані «інваліди, які не досягли пенсійного віку встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с. 28-31); 22 березня 2019 року, містить інформацію про наявність вакантних посад «Економіст фінансової роботи», «Юристконсульт» та «Двірник» з коментарем до даних про вакансії щодо категорії громадян які мають додаткові гарантії щодо сприяння працевлаштуванню та можуть бути працевлаштовані «інваліди, які не досягли пенсійного віку встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с. 33-40); 15 квітня 2019 року, вид звітності уточню вальна (на заміну звітності, поданої 22.03.2019р.), містить інформацію про наявність вакантних посад «Економіст фінансової роботи», «Юристконсульт» та «Бухгалтер (з функціями операціоніста)» з коментарем до даних про вакансії щодо категорії громадян які мають додаткові гарантії щодо сприяння працевлаштуванню та можуть бути працевлаштовані «інваліди, які не досягли пенсійного віку встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с. 41-48); 13 травня 2019 року, вид звітності уточню вальна (на заміну звітності, поданої 15.04.2019р.), містить інформацію про наявність вакантних посад «Економіст фінансової роботи», «Юристконсульт», «Референт» та «Фахівець із зв`язків з громадськістю та пресою» з коментарем до даних про вакансії щодо категорії громадян які мають додаткові гарантії щодо сприяння працевлаштуванню та можуть бути працевлаштовані «інваліди, які не досягли пенсійного віку встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с. 49-58); 31 травня 2019 року, вид звітності уточню вальна (на заміну звітності, поданої 13.05.2019р.), містить інформацію про наявність вакантних посад «Економіст фінансової роботи», «Юристконсульт» та «Референт» з коментарем до даних про вакансії щодо категорії громадян які мають додаткові гарантії щодо сприяння працевлаштуванню та можуть бути працевлаштовані «інваліди, які не досягли пенсійного віку встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с. 59-66); 05 червня 2019 року, вид звітності первинна, містить інформацію про наявність вакантної посади «Начальник технічного відділу» з коментарем до даних про вакансію щодо категорії громадян які мають додаткові гарантії щодо сприяння працевлаштуванню та можуть бути працевлаштовані «інваліди, які не досягли пенсійного віку встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с. 67-70); 26 червня 2019 року, вид звітності уточню вальна (на заміну звітності, поданої 31.05.2019р., 05.06.2019 р.), містить інформацію про наявність вакантних посад «Економіст фінансової роботи», «Юристконсульт», «Референт» та «Начальник Технологічного відділу`з коментарем до даних про вакансії щодо категорії громадян які мають додаткові гарантії щодо сприяння працевлаштуванню та можуть бути працевлаштовані «інваліди, які не досягли пенсійного віку встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с. 71-86); 30 липня 2019 року (дата подання) 31 липня 2019 року (дата прийняття), вид звітності первинна, містить інформацію про наявність трьох вакантних посад «Фахівець економічної безпеки» з коментарем до даних про вакансію щодо категорії громадян які мають додаткові гарантії щодо сприяння працевлаштуванню та можуть бути працевлаштовані «інваліди, які не досягли пенсійного віку встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с. 88-91); 30 липня 2019 року (дата подання) 31 липня 2019 р. (дата прийняття), містить інформацію про наявність вакантних посад «Референт» та «Начальник Технічного відділу» з коментарем до даних про вакансії щодо категорії громадян які мають додаткові гарантії щодо сприяння працевлаштуванню та можуть бути працевлаштовані «інваліди, які не досягли пенсійного віку встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с. 92-97); 30 серпня 2019 року, містить інформацію про наявність вакантних посад «Референт», «Начальник Технологічного відділу» та «Фахівець з економічної діяльності» з коментарем до даних про вакансії щодо категорії громадян які мають додаткові гарантії щодо сприяння працевлаштуванню та можуть бути працевлаштовані «інваліди, які не досягли пенсійного віку встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с. 98-105); 30 вересня 2019 року (дата подання) 01 жовтня 2019 року (дата прийняття), містить інформацію про наявність вакантних посад «Референт», «Начальник Технологічного відділу» та «Фахівець з економічної діяльності» з коментарем до даних про вакансії щодо категорії громадян які мають додаткові гарантії щодо сприяння працевлаштуванню та можуть бути працевлаштовані «інваліди, які не досягли пенсійного віку встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с. 106-113); 31 жовтня 2019 року, містить інформацію про наявність вакантних посад «Референт» та «Фахівець з економічної безпеки» з коментарем до даних про вакансії щодо категорії громадян які мають додаткові гарантії щодо сприяння працевлаштуванню та можуть бути працевлаштовані «інваліди, які не досягли пенсійного віку встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с. 115-120); 29 листопада 2019 року, містить інформацію про наявність вакантних посад: однієї «Референт» та трьох «Фахівець з економічної безпеки» з коментарем до даних про вакансії щодо категорії громадян які мають додаткові гарантії щодо сприяння працевлаштуванню та можуть бути працевлаштовані «інваліди, які не досягли пенсійного віку встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с. 122-126); 27 грудня 2019 року (дата прийняття), містить інформацію про наявність вакантних посад: однієї «Референт» та трьох «Фахівець з економічної безпеки» з коментарем до даних про вакансії щодо категорії громадян які мають додаткові гарантії щодо сприяння працевлаштуванню та можуть бути працевлаштовані «інваліди, які не досягли пенсійного віку встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с. 128-133).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що у діях відповідача відсутній склад правопорушення, на нього не може бути покладена відповідальність за не направлення уповноваженими органами необхідної кількості осіб з інвалідністю для працевлаштування, та з огляду на те, що відповідачем створено робочі місця для особи з інвалідністю, та виконано вимоги законодавства, що регулює основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю, відповідно відсутні підстави для застосування до відповідача адміністративно-господарських санкцій.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову з наступних підстав.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" № 875-XII від 21.03.1991, встановлено, що для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Згідно зі ст. 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, де працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів

Частиною 3 ст. 20 вищевказаного Закону визначено, що сплату адміністративно-господарських санкцій і пені підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, проводять відповідно до закону за рахунок прибутку, який залишається в їх розпорядженні після сплати всіх податків і зборів (обов`язкових платежів).

Згідно ст. 18 Закону України № 875-ХІІ від 21.03.1991 забезпечення прав осіб з інвалідністю на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Відповідно до статті 18-1 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" особа з інвалідністю, яка не досягла пенсійного віку, не працює, але бажає працювати, має право бути зареєстрованою у державній службі зайнятості як безробітна. Державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у особи з інвалідністю кваліфікації та знань, з урахуванням її побажань.

Відповідно до абзацу 3 частини 2 Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 31.01.2007 № 70, інформацію про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів роботодавці подають центру зайнятості за місцем їх реєстрації як платників страхових внесків на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.

Наказом Міністерства соціальної політики України № 316 від 31.05.2013, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17.06.2013 за № 988/23520, затверджено форму статистичної звітності № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)", та порядок її подання (чинний з 31.05.2013).

Колегія суддів, аналізуючи наведені норми, зазначає, що обов`язок суб`єкта господарювання щодо створення робочих місць для інвалідів та інформування про таку кількість створених робочих місць органи працевлаштування інвалідів, не супроводжується його обов`язком підбирати осіб з ознаками інвалідності на створені робочі місця. Такий обов`язок покладається на державну службу зайнятості.

Щодо доводів позивача про зазначення у листі Харківського міського центру зайнятості №ХМЦЗ-03-5858 від 15.06.2020 про те що підприємством відмовлено одній особі з інвалідністю в працевлаштуванні, колегія суддів зазначає, що вказана особа за власною ініціативою відмовився від запропонованої роботи, про що свідчить корінець зазначеного направлення на працевлаштування.

Згідно ч.1 ст. 217 ГК України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки.

Відповідно до ч.1 ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Отже, наведене свідчить про виконання відповідачем вимог щодо створення робочих місць відповідно до нормативів встановлених ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" та належне інформування центру зайнятості про наявність вільних робочих місць на підприємстві та потребу у направленні йому центром зайнятості осіб з інвалідністю для працевлаштування.

Аналогічного правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові ввід 05.12.2019 р. по справі № 820/2161/17, від 24.06.2020 №440/2008/19, згідно з якими підстави для такого стягнення відсутні, якщо підприємством вжито всіх заходів по забезпеченню працевлаштування інвалідів.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимоги Харківського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів є необґрунтованими, а тому, задоволенню не підлягають.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано відмовив у задоволенні адміністративного позову.

Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.07.2020 року по справі № 520/6167/2020 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог позивача.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Харківського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.07.2020 по справі № 520/6167/2020 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.О. Кононенко
Судді(підпис) (підпис) О.М. Мінаєва Я.М. Макаренко