Справа № 440/5320/20
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2021-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2021 р.Справа № 440/5320/20
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Русанової В.Б. , Жигилія С.П. ,

за участю секретаря судового засідання Губарєвої В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою приватного виконавеця виконавчого округу м. Києва Юхименко Ольги Леонідівни на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12.10.2020, головуючий суддя І інстанції: К.І. Клочко, м. Полтава, по справі № 440/5320/20

за позовом ОСОБА_1

до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Юхименко Ольги Леонідівни

про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ

25 вересня 2020 року ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Юхименко Ольги Леонідівни (надалі - відповідач, приватний виконавець Юхименко О.Л.), в якій просила суд визнати протиправною та скасувати постанову від 31.07.2020 про відкриття виконавчого провадження № 62700046, винесену приватним виконавцем Юхименко Ольгою Леонідівною при примусовому виконанні напису № 213909 виданого 15.07.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. та стягнути з відповідача судовий збір.

Позовні вимоги обґрунтовані невідповідністю оскарженої постанови про відкриття виконавчого провадження № 62700046 від 31.07.2020 вимогам статті 24 Закону України "Про виконавче провадження", Вказує, що виконавче провадження № 62700046 відкрито не за місцем проживання, перебування чи знаходження майна позивача, тобто з порушенням правил територіальної діяльності приватного виконавця. Вважаючи, що наявність банківського рахунку без доказів перебування на ньому грошових коштів не може свідчити про наявність у позивача майна у м. Києві, стверджує, що ані стягувач, ані приватний виконавець не підтвердили наявності у позивача майна у місті Києві, про що свідчить накладення арешту на кошти на вказаному рахунку позивача без зазначення розміру коштів, які повинні знаходитися на рахунку.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 12.10.2020 по справі № 440/5320/20 адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Юхименко Ольги Леонідівни (вул. Раїси Окіпної, 4а, офіс 35-б, м. Київ, 02002) про визнання неправомірною та скасування постанови задоволено повністю.

Визнано протиправною та скасовано постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Юхименко Ольги Леонідівни про відкриття виконавчого провадження №62700046 від 31.07.2020.

Стягнуто з приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Юхименко Ольги Леонідівни (вул. Окіпної Раїси, 4-А, офіс. 35-Б, м. Київ, 02002) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 840,80 грн (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок).

Відповідач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12.10.2020 по справі № 440/5320/20 скасувати, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги пояснив, що стягувачем, при поданні заяви про примусове виконання рішення, надано довідку про відкритий рахунок на ім`я позивача у АТ "Перший Український Міжнародний Банк" та докази на підтвердження наявності на ньому грошових коштів, що слугувало підставою для висновку про наявність у позивача майна у м. Києві та, в силу приписів ч. 1 ст. 24 Закону України "Про виконавче провадження", винесення спірної постанови про відкриття виконавчого провадження. Твердження позивача про те, що накладення арешту на кошти на рахунку позивача без зазначення розміру коштів, які повинні знаходитися на такому рахунку, не відповідає приписам п. 8 розділу VІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Міністерством юстиції України від 02.04.2012 № 512/5.

Сторони в судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

У відповідності до ч. 2 ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 , що підтверджується копією паспорта громадянина України серія НОМЕР_2 , виданого Октябрським РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області 31.03.1999.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Юхименко О.Л., на підставі заяви АТ "Перший Український Міжнародний Банк", винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №62700046 від 31.07.2020 з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Н.С. №23909 від 15.07.2020 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ "Перший Український Міжнародний Банк" боргу у розмірі 9821,64 грн.

Не погодившись із вказаною постановою, ОСОБА_1 звернулась до суду з цим позовом про визнання її протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з протиправності оскаржуваної постанови, оскільки виконавче провадження відкрито приватним виконавцем з порушенням правил територіальної підвідомчості, за відсутності доказів проживання боржника або знаходження його майна у м. Києві.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VІІІ (далі по тексту - Закон № 1404-VІІІ) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 3 Закону № 1404-VІІІ примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону № 1404-VІІІ примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Частиною 1 статті 18 Закону № 1404-VІІІ визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За змістом приписів пункту 1 частини 2 статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Пунктом 4 частини 2 статті 23 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (далі по тексту - Закон №1403-VІІІ) передбачено, що в Єдиному реєстрі приватних виконавців України містяться відомості про виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність.

Відповідно до частин 1, 2, 3, 6 статті 25 Закону № 1403-VІІІ виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя. Приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону №1404-VІІІ знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ. Інформація про приватних виконавців виконавчого округу та реквізити їхніх офісів розміщуються у всіх судах та в органах державної виконавчої служби, розташованих у межах відповідного виконавчого округу. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

За приписами ч. 2 ст. 24 Закону № 1404-VІІІ приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Виконавець має право вчиняти виконавчі дії щодо звернення стягнення на доходи боржника, виявлення та звернення стягнення на кошти, що перебувають на рахунках боржника у банках чи інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах на території, на яку поширюється юрисдикція України (ч. 4 ст. 24 Закону №1404-VІІІ).

Згідно з пунктом 10 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 за №512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2012 р. за № 489/20802 (надалі - Інструкція № 512/5), місце виконання рішення визначається відповідно до вимог, встановлених статтею 24 Закону № 1404-VІІІ.

Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку, що Закон № 1404-VІІІ і Закон № 1403-VІІІ визначають вимоги (критерії) до місця відкриття приватним виконавцем виконавчого провадження. У свою чергу, місце виконання визначається, виходячи із місця проживання/перебування боржника або з місцезнаходження майна боржника.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 08 квітня 2020 року в справі № 804/6996/17, від 30 квітня 2020 року № 580/3311/19.

Таким чином, приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи, у яких зазначено місце проживання/ перебування боржника або місцезнаходження майна боржника, які знаходяться в межах його виконавчого округу.

Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення (пункт 1 частини першої статті 26 Закону № 1404-VІІІ).

У заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати (частина третя статті 26 Закону № 1404-VІІІ).

При цьому, пунктом 3 розділу III Інструкції № 512/5 визначено, що заява про примусове виконання рішення подається до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця у письмовій формі разом із оригіналом (дублікатом) виконавчого документа.

У заяві про примусове виконання рішення зазначаються такі відомості:

назва і дата видачі виконавчого документа;

прізвище, ім`я та (за наявності) по батькові стягувача;

дата народження та адреса місця проживання чи перебування стягувача;

реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) стягувача;

номер телефону стягувача;

спосіб перерахування стягнутих з боржника грошових сум (у разі виконання рішення про стягнення коштів);

реквізити рахунку, відкритого у банку або в іншій фінансовій установі, для отримання стягнутих з боржника грошових сум (за наявності).

У разі пред`явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця за місцезнаходженням майна боржника до заяви про примусове виконання рішення додається документ/копія документа, який підтверджує, що майно боржника (грошові кошти на рахунках в банках або інших фінансових установах) знаходиться(яться) на території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або в межах виконавчого округу приватного виконавця.

Отже, стягувач, при зверненні до приватного виконавця за місцезнаходженням майна боржника, має надати документи на підтвердження того, що майно боржника (грошові кошти на рахунках в банках або інших фінансових установах) знаходиться в межах виконавчого округу такого приватного виконавця.

З наданої відповідачем копії матеріалів виконавчого провадження № 62700046 вбачається, що стягувачем, АТ "Перший Український Міжнародний Банк", до приватного виконавця Юхименко О.Л. подано заяву про примусове виконання рішення разом із додатками, серед яких зазначені довідка про відкритий рахунок та виписка з рахунку (а.с.48).

Довідкою АТ "Перший Український Міжнародний Банк" від 23.07.2020 № 1_01 стягувач підтвердив, що ОСОБА_1 має рахунок НОМЕР_3 від 14.02.2014, відкритий в АТ "Перший Український Міжнародний Банк", який розташований у м. Київ, вул. Андріївська, буд. 4 (а.с. 54).

Також, з довідки по рахунку НОМЕР_3 , відкритому на ім`я позивача вбачається, що станом на 31.07.2020 на вказаному рахунку ОСОБА_1 були наявні кошти у розмірі 1 грн.

Отже, АТ "Перший Український Міжнародний Банк" до приватного виконавця Юхименко О.Л. разом із заявою про примусове виконання рішення були подані надати документи на підтвердження того, що майно боржника (грошові кошти на рахунках в банках або інших фінансових установах) знаходиться в межах виконавчого округу приватного виконавця.

Колегією суддів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань встановлено, що Акціонерне товариство "Перший Український Міжнародний Банк", , в якому відкрито рахунок НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_1 , зареєстровано АДРЕСА_3 .

Згідно з ч. 1 ст. 192 Глави 13 РЕЧІ. МАЙНО Цивільного кодексу України законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня.

Відповідно до п. 3.1 ст. 3 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" передбачено, що кошти існують у готівковій формі (формі грошових знаків) або у безготівковій формі (формі записів на рахунках у банках).

Згідно з п. 6.1, 6.2 ст. 6 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" банки мають право відкривати рахунки резидентам України (юридичним особам, їх відокремленим підрозділам, фізичним особам), нерезидентам України (юридичним особам, представництвам юридичних осіб в Україні, інвестиційним фондам та компаніям з управління активами, що діють від імені таких інвестиційних фондів, фізичним особам). Особи, визначені в пункті 6.1 цієї статті, мають право відкривати рахунки в будь-яких банках України відповідно до власного вибору для забезпечення своєї господарської діяльності і власних потреб.

Підпунктами 7.1.2, 7.1.4, 7.1.5 п. 7.1 та п. 7.1 ст. 7 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" встановлено, що банки мають право відкривати своїм клієнтам вкладні (депозитні), поточні рахунки, рахунки умовного зберігання (ескроу) та кореспондентські рахунки. Поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. Особливості режимів функціонування вкладних (депозитних), поточних рахунків, рахунків умовного зберігання (ескроу) та кореспондентських рахунків визначаються нормативно-правовими актами Національного банку України та договорами, що укладаються клієнтами та обслуговуючими їх банками. Зарахування коштів на рахунок клієнта здійснюється як шляхом внесення їх у готівковій формі, так і шляхом переказу коштів у безготівковій формі з інших рахунків.

Безготівкові кошти розглядаються у доктрині банківського права як такі, що можуть бути об`єктом права власності внаслідок юридичної фікції / визнання неіснуючого існуючим /, яка передбачає також визнання того, що безготівкові кошти знаходяться на відповідному рахунку у банку. Якщо відкинути цю юридичну фікцію, то таке означало б, що безготівкові кошти є недосяжним для звернення на них стягнення, оскільки слід було б визнати, що вони одночасно всюди і ніде не знаходяться, тобто не мають місцезнаходження, інформація про яке є необхідною при вчиненні виконавчих дій і зазначається під час арешту цього майна. Можливість ініціювати операції стосовно безготівкових коштів в іншому місці, окрім як у банку, у якому відкрито відповідний рахунок, не суперечить цій юридичній фікції, яка закріплена також і у Законі України "Про виконавче провадження", у якому йдеться про "кошти, які перебувають на рахунках боржника у банках".

Така правова позиція узгоджується з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 10.09.2018 у справах від 19.08.2019 у справі № 922/1293/15, від 19.02.2020 по справі № 905/477/18.

Проте, суд першої дійшовши висновку про порушення приватним виконавцем Юхименко О.Л. вимог щодо територіальної компетенції при відкритті ним виконавчого провадження з примусового виконання судового рішення шляхом винесення спірної постанови, не перевірив та, як наслідок, не врахував наявність на відкритому позивачем у в АТ "Перший Український Міжнародний Банк", який розташований у м. Київ, вул. Андріївська, буд. 4, рахунку грошових коштів, що у розумінні ст. 24 Закону України "Про виконавче провадження", вимог глави XIII ЦК України та Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" є майном та в свою чергу підтверджує наявність у боржника майна у м. Київ.

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей (ч. 5 ст. 26 Закону №1404-VІІІ).

Згідно з п. 10 ч. 4 ст. 4 Закону №1404-VІІІ виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо, зокрема, виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Таким чином, приватний виконавець, після отримання від стягувача заяви про примусове виконання рішення з належним підтвердженням того, що майно боржника (грошові кошти на рахунках в банках або інших фінансових установах) знаходяться в межах виконавчого округу приватного виконавця, в силу приписів ч. 5 ст. 26 Закону №1404-VІІІ, крім випадків визначених у ч. 4 ст. 4 Закону №1404-VІІІ, має прийняти постанову про відкриття виконавчого провадження.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що за наявності належного підтвердження знаходження майна боржника, ОСОБА_1 , (грошових коштів на рахунку у банку) в межах виконавчого округу приватного виконавця Юхименко О.Л., остання правомірно винесла постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Юхименко Ольги Леонідівни від 31.07.2020 про відкриття виконавчого провадження № 62700046.

Посилання позивача на накладення приватним виконавцем Юхименко О.Л. арешту на рахунок ОСОБА_1 без зазначення розміру коштів, які повинні знаходитися на рахунку, є неприйнятним з огляду на таке.

Згідно з п. 7 ч. 3 ст. 18 Закону №1404-VІІІ виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Відповідно до ч. 2 ст. 48 Закону №1404-VІІІ стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Частиною 4 ст. 48 Закону №1404-VІІІ визначено, що на кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня після їх виявлення. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, відкритих після винесення постанови про накладення арешту.

Відповідно до ч. 7 ст. 26 Закону №1404-VІІІ у разі, якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника. У разі якщо в заяві стягувача зазначено конкретне майно боржника, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження перевіряє в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на таке майно та накладає на нього арешт. На інше майно боржника виконавець накладає арешт в порядку, визначеному статтею 56 цього Закону.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3, 4 ст. 56 Закону № 1404-VІІІ арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.

Згідно з п. 8 розділу VІІІ Інструкції № 512/5 на кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт, про що виноситься постанова виконавця. У постанові зазначається сума коштів, яка підлягає арешту, з урахуванням вимог за виконавчим документом, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця та вказуються реквізити рахунку, на якому знаходяться кошти, що підлягають арешту, або зазначається, що арешт поширюється на кошти на всіх рахунках боржника, у тому числі тих, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів.

Аналіз вказаних положень чинного законодавство дозволяє дійти висновку, що зазначення певного розміру коштів, які повинні знаходитися на рахунку боржника, на який накладається арешт, не є даними, які повинна містити постанова про накладення арешту, а тому посилання позивача на їх відсутність, не є підставою для скасування спірної постанови про відкриття виконавчого провадження.

Крім того, колегія суддів враховує, що постанова про накладення арешту, яка на думку позивача не містить обов`язкової інформації, не є предметом оскарження у цій справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів вважає, що відповідач при винесенні оскаржуваної від 31.07.2020 про відкриття виконавчого провадження № 62700046 діяв в межах повноважень, на підставі та у спосіб, що передбачені Законом України "Про виконавче провадження" та Інструкцією №512/5, а відтак, оскаржувана постанова є такою, що не підлягає скасуванню.

У відповідності до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Беручи до уваги вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ч.4 ст.229, ч.4 ст.241, ст.ст.243, 250, 268, 272, 287, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Юхименко Ольги Леонідівни - задовольнити.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12.10.2020 по справі № 440/5320/20 - скасувати.

Прийняти постанову, якою в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Юхименко Ольги Леонідівни про визнання неправомірною та скасування постанови - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді В.Б. Русанова С.П. Жигилій