Справа № 820/2817/17
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2021-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2021 р.Справа № 820/2817/17
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Калиновського В.А.,

Суддів: Кононенко З.О. , Макаренко Я.М. ,

за участю секретаря судового засідання Ковальчук А.С

представник позивача - Єна Л.Л.

представник відповідача Івченко М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.09.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Бадюков Ю.В., м. Харків, повний текст складено 22.09.20 року по справі № 820/2817/17

за позовом ОСОБА_1

до Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області

про скасування розпорядження та поновлення на посаді,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області, в якому, з урахуванням уточненої позовної заяви про збільшення позовних вимог від 04.09.2020 року та ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 18.09.2020 року, просив суд:

- скасувати розпорядження голови Ізюмської РДА від 05 жовтня 2016 року № 154-к про звільнення ОСОБА_1 із займаної посади за пунктом 1 частини першої статті 87 Закону № 889-VІІІ;

- поновити ОСОБА_1 на посаді керівника апарату Ізюмської РДА з 05 жовтня 2016 року.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 18.09.2020 року адміністративний позов задоволено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач вказує, що 25.02.2016 року Ізюмською районною державною адміністрацією Харківської області проведена щорічна оцінка виконання позивачем, ОСОБА_1 , посадових обов`язків і завдань за 2015 рік, за підсумками якої була виставлена незадовільна оцінка позивачу та була запропонована посада, яка відповідає його кваліфікації, критеріям зайняття інших посад на той момент він не відповідав. 29.07.2016 р. ОСОБА_1 було попереджено про наступне вивільнення і запропоновано вакантну посаду від якої він відмовився. 05.10.2016 р. позивача було звільнено розпорядженням голови від 05.10.2016 р. Відповідач вважає розпорядження № 154-к від 05.10.2016 р. голови Ізюмської РДА таким, що прийняте в межах повноважень та у відповідності до процедур, встановлених чинним законодавством при звільненні позивача.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції, представник відповідача, наполягаючи на порушенні судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального права, просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою в задоволенні позову відмовити, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

Представник позивача, наполягаючи на законності та обгрунтованості рішення суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які прибули в судове засідання, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 з 25 червня 2010 року перебував на посаді керівника апарату Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області, на яку був призначений відповідно до Розпорядження від 25.06.2010 року № 99-к.

На підставі розпорядження голови Ізюмської РДА від 04 травня 2016 року № 51-к проведено попередження працівників апарату Ізюмської РДА, зокрема заступника голови РДА, керівника апарату РДА та інших про зміну істотних умов праці, у зв`язку з набуттям з 01 травня 2016 року чинності Закону № 889-VIII.

Розпорядженням голови Ізюмської РДА від 18 травня 2016 року № 226 визначено структуру районної державної адміністрації.

На підставі розпорядження голови Ізюмської РДА від 24 травня 2016 року № 53-к до штатного розпису апарату та структурних підрозділів районної державної адміністрації Харківської області внесені зміни з 01 травня 2016 року, зокрема, виведено із штатного розпису ряд посад, в тому числі посаду керівника апарату РДА, яку займав позивач, та введено посади: заступника голови-керівника апарату РДА; заступника керівника апарату - начальника відділу організаційно-кадрової роботи та масових комунікацій апарату РДА; начальника загального відділу апарату РДА; три одиниці головного спеціаліста відділу організаційно-кадрової роботи та масових комунікацій апарату РДА; дві одиниці головного спеціаліста загального відділу апарату РДА; провідного фахівця зв`язків із громадськістю та пресою відділу організаційно-кадрової роботи та масових комунікацій РДА; інспектора загального відділу апарату РДА, інспектора відділу ведення державного реєстру виборців апарату РДА, провідного інженера системного адміністратора відділу фінансово господарського забезпечення апарату РДА, головного спеціаліста юридичного відділу апарату РДА.

Відповідно до штатного розпису Ізюмської РДА, введеного в дію з 01 травня 2016 року посада керівника апарату РДА відсутня.

16 червня 2016 року на підставі розпорядження голови Ізюмської РДА № 65-к Про попередження про наступне вивільнення відповідно до статті 49-2 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України), розпоряджень голови районної державної адміністрації від 23 травня 2016 року № 226 Про структуру Ізюмської районної державної адміністрації, від 24 травня 2016 року № 53к Про внесення змін до штатного розпису структурних підрозділів Ізюмської районної державної адміністрації у зв`язку з реорганізацією структури апарату РДА та скороченням посад попереджено про наступне вивільнення із займаних посад певних осіб, у тому числі і ОСОБА_1 , з яким останній ознайомився 30 червня 2016 року під особистий підпис.

Розпорядженням голови Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області від 21 червня 2016 року № 79-к Про внесення змін до структури та штатного розпису апарату районної державної адміністрації, зокрема, внесені зміни до штатного розпису апарату РДА з 01 липня 2016 року, виведено із штатного розпису апарату Ізюмської РДА посади: заступника керівника апарату начальника відділу організаційно кадрової роботи та масових комунікацій апарату Ізюмської РДА; головного спеціаліста відділу організаційно кадрової роботи та масових комунікацій апарату 3 одиниці; провідного фахівця із зв`язків з громадськістю та пресою відділу організаційно-кадрової роботи та масових комунікацій апарату Ізюмської РДА; провідного інженера системного адміністратора відділу фінансово господарського забезпечення апарату Ізюмської РДА та введено до штатного розпису структурних підрозділів Ізюмської РДА посади: заступника керівника апарату начальника відділу організаційної роботи управління персоналом та масових комунікацій апарату Ізюмської РДА; головного спеціаліста відділу організаційної роботи, управління персоналом та масових комунікацій апарату Ізюмської РДА 3 одиниці; провідного фахівця із зв`язків з громадськістю та пресою відділу організаційної роботи, управління персоналом та масових комунікацій апарату Ізюмської РДА; провідного інженера системного адміністратора загального відділу апарату Ізюмської РДА.

Згідно з розпорядженням першого заступника голови Ізюмської РДА від 01 липня 2016 року № 92-к Про введення в дію штатного розпису апарату Ізюмської районної державної адміністрації відповідно до Закону України Про державну службу, розпорядження голови Ізюмської РДА від 21 червня 2016 року № 79-к Про внесення змін до структури та штатного розпису апарату районної державної адміністрації з 01 липня 2016 року введено в дію штатний розпис апарату Ізюмської РДА.

Розпорядженням голови Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області від 29 липня 2016 року № 114-к відповідно до статті 49-2 КЗпП України, розпоряджень голови районної державної адміністрації від 23 травня 2016 року № 226 Про структуру Ізюмської районної державної адміністрації, від 24 травня 2016 року № 53-к Про внесення змін до штатного розпису структурних підрозділів Ізюмської районної державної адміністрації у зв`язку з реорганізацією структури апарату РДА та скороченням посад, ОСОБА_1 вдруге попереджено про наступне вивільнення із займаної посади.

29 липня 2016 року керівнику апарату Ізюмської РДА ОСОБА_1 запропоновано вакантну посаду: спеціаліста 1 категорії фінансово господарського відділу фінансового управління Ізюмської РДА.

З вказаним розпорядженням позивача ознайомлено 04 серпня 2016 року. При цьому позивач від запропонованої посади відмовився.

Відповідно до розпорядження Ізюмської РДА від 05 жовтня 2016 року № 154-к ОСОБА_1 05 жовтня 2016 року звільнено із займаної посади за пунктом 1 частини першої статті 87 Закону № 889-VIII на підставі подання першого заступника голови Ізюмської РДА ОСОБА_2 від 30 вересня 2016 року.

Згідно запису у трудовій книжці позивача від 05.10.2016 року згідно розпорядження голови Ізюмської РДА від 05 жовтня 2016 року № 154-к позивач «Звільнений з посади в зв`язку з реорганізацією відповідно п.п. 1 п. 1 ст. 87 ЗУ «Про державну службу»».

Отже, підставою для звільнення ОСОБА_1 з посади керівника апарату Ізюмської районної державної адміністрації слугувало розпорядження Ізюмської РДА від 05.10.2016 № 154-к, відповідачем зазначено підпункт 1 пункту 1 статті 87 Закону України Про державну службу та розпорядження голови РДА від 23 травня 2016 року № 226 "Про структуру Ізюмської районної державної адміністрації", від 24 травня 2016 року № 53-к "Про внесення змін до штатного розпису структурних підрозділів Ізюмської районної державної адміністрації", від 29 липня 2016 року № 114-к Про попередження про наступне вивільнення.

Непогодившись із зазначеним розпорядженням, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що судом встановлено факт проведення відповідачем звільнення позивача з займаної посади з порушенням, встановленої законом процедури, а отже розпорядження голови Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області від 05 жовтня 2016 року № 154-к про звільнення ОСОБА_1 із займаної посади за пунктом 1 частини першої статті 87 Закону № 889-VIІІ є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

При вирішенні справи слід керуватись положеннями Закону України Про державну службу № 889-VIII в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі по тексту Закон України № 889-VIII).

Так, положеннями ч.1 ст. 2 Закону України № 889-VIII передбачено, що наведені в цьому Законі терміни вживаються в такому значенні : керівник державної служби в державному органі (далі - керівник державної служби) - посадова особа, яка займає вищу посаду державної служби в державному органі, до посадових обов`язків якої належить здійснення повноважень з питань державної служби та організації роботи інших працівників у цьому органі (п.3); посада державної служби - визначена структурою і штатним розписом первинна структурна одиниця державного органу з установленими відповідно до законодавства посадовими обов`язками у межах повноважень, визначених частиною першою статті 1 цього Закону (п.4); професійна компетентність - здатність особи в межах визначених за посадою повноважень застосовувати спеціальні знання, уміння та навички, виявляти відповідні моральні та ділові якості для належного виконання встановлених завдань і обов`язків, навчання, професійного та особистісного розвитку (п.5); рівнозначна посада - посада державної служби, що належить до однієї групи оплати праці з урахуванням юрисдикції державного органу (п.6).

Судом встановлено, що посада, з якої було звільнено позивача у розумінні вищенаведеної норми права була посадою державної служби, а позивач - посадовою особою в державному органі (Ізюмська РДА).

Як вбачається зі змісту попередження про наступне вивільнення від 29.07.2016 та розпорядження Ізюмської РДА від 05.10.2016 № 154-к припинення державної служби позивача за ініціативою відповідача здійснено у зв`язку з реорганізацією структури апарату районної державної адміністрації та скороченням посад з посиланням на п.1 ч.1 ст.87 Закону України № 889-VIII.

Колегія суддів звертає увагу на те, що підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення у розумінні п.1 ч.1 ст.87 Закону України № 889-VIII є скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідація державного органу, реорганізація державного органу у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі.

Відповідно до ч.3 чт.87 Закону України № 889-VIII процедура вивільнення державних службовців на підставі пункту 1 частини першої цієї статті визначається законодавством про працю.

Звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті допускається лише у разі, якщо державного службовця не може бути переведено на іншу посаду відповідно до його кваліфікації або якщо він відмовляється від такого переведення.

Державний службовець, якого звільнено на підставі пункту 1 частини першої цієї статті, у разі створення в державному органі, з якого його звільнено, нової посади чи появи вакантної посади, що відповідає кваліфікації державного службовця, протягом шести місяців з дня звільнення має право поворотного прийняття на службу за його заявою, якщо він був призначений на посаду в цьому органі за результатами конкурсу.

У зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці (ч.3 ст.32 КЗпП України).

Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу (ч.4 ст.32 КЗпП України).

Отже, зміна істотних умов праці може бути визнана законною тільки в тому випадку, якщо буде доведена наявність змін в організації виробництва і праці.

Частиною 4 статті 36 Кодексу законів про працю України передбачено, що у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Приписами ч. 2 ст. 40 КЗпП України встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 частини першої цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу, що кореспондує п.1 ч.1 ст.87 Закону України № 889-VIII.

Положеннями частин 1 - 4 статті 49-2 КЗпІІ України передбачено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Вимоги частин першої - третьої цієї статті не застосовуються до працівників, які вивільняються у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, пов`язаними з виконанням заходів під час мобілізації, на особливий період.

Враховуючи викладене, судова колегія зазначає, що для підтвердження правомірності звільнення позивача за п.1 ч.1 ст.87 Закону України № 889-VII відповідач повинен довести суду дотримання ним в процедурі звільнення положень ст.ст.32, 36, 40, 49-2 КЗпПІ України.

Крім того, під час звільнення працівника на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку із змінами в організації праці, в тому числі скорочення штату працівників, необхідно дотримуватись гарантій, передбачених ст. 49-2 КЗпП України.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Таким чином, власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації.

Аналогічна правова позиція сформульована Верховним Судом України у постанові від 01 квітня 2015 року у справі № 6-40цс15, та підтримується Верховним Судом, зокрема, у постановах від 08 травня 2019 року у справі № 806/1175/17, від 13 лютого 2020 року у справі №810/1564/17 та від 30 вересня 2020 року у справі № 826/6889/17.

Втім, відповідачем не було дотримано вищевказаних норм трудового законодавства, оскільки при попередженні позивача про майбутнє звільнення із займаної посади не запропоновано всіх наявних вакантних посад, які позивач може обіймати відповідно до своєї кваліфікації.

Відповідно до ч.1 ст. 42 КЗпП України, при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Письмові докази свідчать, що на час звільнення позивач мав стаж державної служби - 15 років, 11 місяців, у 2002 році отримав повна вищу освіту за спеціальністю державне управління та здобув кваліфікацію магістра державного управління, проходив підвищення кваліфікації у Харківському регіональному інституті Національної академії державного управління при Президентові України: 2003, 2010, 2012 роки, дисциплінарні стягнення відсутні, має відзнаку за плідну працю та високий професіоналізм від народного депутата України.

Як вбачається з матеріалів справи про зміну істотних умов праці працівники апарату РДА, у тому числі керівник апарату РДА попереджені 04.05.2016.

Про наступне вивільнення з посади внаслідок її скорочення позивач повідомлявся двічі 30.06.2016 та 04.08.2016, в той час коли посада позивача була скорочена з 01.05.2016 шляхом виведення із штатного розпису на підставі розпорядження голови Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області № 53-к від 24.05.2016.

Слід також зауважити, що у період з 24.05.2016 до 29.07.2016 штатний розпис структурних підрозділів Ізюмської РДА декілька разів змінювався на підставі вищенаведених розпоряджень голови РДА, разом з цим, до 04.08.2016 року відповідачем не було запропоновано позивачу жодної вакантної посади.

Так, відповідач при попередженні позивача про зміну істотних умов праці 04.05.2016 та про наступне вивільнення з займаної посади 30.06.2016 не надав ОСОБА_1 пропозицій про переведення на іншу роботу, і лише 04.08.2016 при фактично повторному попередженні про вивільнення з тих же самих підстав запропонував ОСОБА_1 посаду спеціаліста 1 категорії фінансово господарського відділу фінансового управління Ізюмської РДА, яка з урахуванням раніше займаної посади (керівник апарату Ізюмської РДА), не може вважатися рівнозначною займаній посаді позивача.

Крім того, запропонована позивачу 04.08.2016 посада спеціаліста І категорії фінансово-господарського відділу фінансового управління Ізюмської РДА взагалі відсутня як у штатному розписі на 2016 рік (вводиться в дію з 01.05.2016) так і в подальших штатних розкладах, введених в дію до 04.08.2016.

Так, відповідно до вказаного штатного розпису у фінансово-господарському відділі фінансового управління Ізюмської РДА є посади: начальник відділу-головний бухгалтер 1 штатна посада, провідний спеціаліст 1 штатна посада, спеціаліст 1 штатна посада, прибиральник службових приміщень 0,5 штатних посад.

Жодної новоствореної вакантної посади відповідно до штатних розписів відповідачем позивачу запропоновано не було.

Відсутні докази і того, що позивачу запропоновано іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

Крім того, відповідач не запропонувавши позивачу при попередженні його про зміну істотних умов праці 04.05.2016 та про наступне вивільнення з займаної посади 30.06.2016 та 04.08.2016 наявні на той час вакантні посади, вперше надавши пропозицію про переведення на іншу роботу лише 29.07.2016, фактично позбавив його можливості зайняти посаду, яка могла бути для нього рівнозначною, тоді як наявні вакантні посади в цей проміжок часу зайняли інші працівники.

Судова колегія не приймає до уваги твердження скаржника про щорічну оцінку позивача за 2015 рік, як на підставу для не пропонування ОСОБА_1 інших вакантних посад, оскільки остання складена 25.02.2016 внаслідок проведення щорічної оцінки держслужбовців, а не в зв`язку з виконанням обов`язку відповідача щодо надання пропозицій про переведення на іншу роботу з 04.05.2016.

Крім того, суд зазначає, що позивач звільнений саме у зв`язку з реорганізацією структури апарату районної державної адміністрації. Будь-яких рішень відповідачем на підставі вказаної щорічної оцінки прийнято не було, а тому посилання на неї - недоречні.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем у спірних відносинах не дотримано положень ст. ст. 32, 36, 40, 49-2 КЗпІІ України, оскільки встановлено факт проведення звільнення позивача із займаної посади з порушенням, встановленої законом процедури, а отже розпорядження голови Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області від 05 жовтня 2016 року № 154-к про звільнення ОСОБА_1 із займаної посади за пунктом 1 частини першої статті 87 Закону № 889-VIІІ є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

У відповідності до п.2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту України від 29.07.1993 р. № 58, днем звільнення вважається останній день роботи.

Беручи до уваги, що розпорядженням Ізюмської РДА від 05.10.2016 № 154-к позивача звільнено з 05.10.2016 року, позивач підлягає поновленню на посаді з 05.10.2016 року.

Отже, висновок суду попередньої інстанції про наявність підстав для задоволення позову є правильним та таким, що відповідає приписам законодавства, якими врегульовано спірні правовідносини.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному судовому рішенні.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.09.2020 року по справі №820/2817/17 прийнято з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для його скасування не виявлено .

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.09.2020 року по справі № 820/2817/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.А. Калиновський
Судді З.О. Кононенко Я.М. Макаренко
Повний текст постанови складено 28.01.2021 року