Справа № 380/1053/21
Суддя: Сасевич Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2021-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа №380/1053/21
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

29 січня 2021 року

Суддя Львівського окружного адміністративного суду Сасевич О.М., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до судді Галицького районного суду м. Львова Фролової Людмили Давидівни про визнання бездіяльності незаконною та протиправною, визнання незаконними та протиправними дії, -

в с т а н о в и в:

До Львівського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до судді Галицького районного суду м. Львова Фролової Людмили Давидівни в якій просить суд визнати бездіяльність судді Фролової Л.Д. незаконною та протиправною у справі №461/10978/20, та визнати дії судді Фролової Галицького районного суду м. Львова незаконними та протиправними, що полягають у несвоєчасному надсиланні даних до ЄДРСР по справі №461/10978/20, внаслідок чого остання позбавила позивача своєчасного доступу до правосуддя і інформації про рух справи.

Згідно з ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Дослідивши матеріали адміністративного позову, суд дійшов висновку, що він не підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства, з огляду на наступне.

Як вбачається зі змісту позовних вимог, підставою пред`явлення даного позову ОСОБА_1 до судді Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_2 є незгода позивача із діями відповідача, що полягали у зумисному затягуванні у прийнятті процесуального рішення по справі №461/10978/20 за позовом ОСОБА_1 до Львівського міського комунального підприємства Айсберг за участі третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача ОСОБА_3 , про визнання зборів щодо виборів управителя житловим багатоквартирним будинком та уповноваженої особи незаконними.

Так, 28.12.2020 року позивачем до Галицького районного суду м. Львова було подано позовну заяву до Львівського міського комунального підприємства Айсберг за участі третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача ОСОБА_3 , про визнання зборів щодо виборів управителя житловим багатоквартирним будинком та уповноваженої особи незаконними.

Ухвалою судді Фролової Л.Д. від 04.01.2021 року в справі №461/10978/20 було відкрито провадження.

10.01.2021 року позивачем на адресу Галицького районного суду м. Львова було скеровано інформаційний запит з приводу надання інформації про рух його позовної заяви.

Позивач стверджує, що приймаючи ухвалу від 04.01.2021 року по вище згаданій справі та надіславши її до Єдиного державного реєстру судових рішень 11.01.2021 року, суддя Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_2 порушила статті 56 та 58 Закону України 1402-VIII Про судоустрій і статус суддів від 02.06.2016 року, ч.3 ст. 3 Закону України № 3262-V Про доступ до судових рішень від 22.12.2005 року, а також норми цивільно-процесуального та міжнародного права, чим заподіяла йому та його сім`ї численних емоційних, психологічних та душевних страждань, а також позбавила позивача можливості володіти інформацією щодо стану розгляду його справи.

Згідно ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема:

1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження;

2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби;

3) спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень;

4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів;

5) за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом;

6) спорах щодо правовідносин, пов`язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму;

7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації;

8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності;

9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов`язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб;

10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб;

11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності державного замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про оборонні закупівлі", крім спорів, пов`язаних із укладенням державного контракту (договору) про закупівлю з переможцем спрощених торгів із застосуванням електронної системи закупівель та спрощеного відбору без застосування електронної системи закупівель, а також зміною, розірванням і виконанням державних контрактів (договорів) про закупівлю;

12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України "Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень";

13) спорах щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років".

14) спорах із суб`єктами владних повноважень з приводу проведення аналізу ефективності здійснення державно-приватного партнерства;

15) спорах, що виникають у зв`язку з оголошенням, проведенням та/або визначенням результатів конкурсу з визначення приватного партнера та концесійного конкурсу.

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.4 КАС України адміністративна справа переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Згідно з пунктом 2 ч.1 ст. 4 КАС України публічно-правовий спір спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Як вбачається з п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України суб`єкт владних повноважень орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Разом з тим, суди та судді при розгляді ними цивільних, господарських, кримінальних, адміністративних справ та справ про адміністративні правопорушення не є суб`єктами владних повноважень, які здійснюють владні управлінські функції, і не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх рішень, дій чи бездіяльності, вчинених у зв`язку з розглядом судових справ.

Такі спори не пов`язані із захистом прав, свобод чи інтересів у публічно-правових відносинах від порушень з боку органів державної влади, оскільки оскаржені позивачем дії вчинені при здійсненні правосуддя, а тому законність таких дій може перевірятися лише судом вищої інстанції в порядку, передбаченому процесуальним законом.

Тобто дії суду (судді), вчинені при виконанні ним своїх обов`язків щодо здійснення правосуддя (самостійного виду державної діяльності, яка здійснюється шляхом розгляду і вирішення у судових засіданнях в особливій, встановленій законом, процесуальній формі адміністративних, цивільних, кримінальних та інших справ), є не управлінськими, а процесуальними, і оскаржуються у порядку, визначеному процесуальними законами.

У порядку адміністративного судочинства можуть бути оскаржені акти, дії або бездіяльність посадових і службових осіб судів, що належать до сфери управлінської діяльності.

Рішення, дії чи бездіяльність судів та суддів, вчинені у зв`язку з розглядом судових справ, не підлягають розгляду в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України. Правопорядок в Україні побудований на засадах, відповідно до яких один суд першої інстанції не має право втручатися в діяльність іншого суду чи суддів першої інстанції у зв`язку з їх рішеннями, діями чи бездіяльністю, пов`язаних розглядом справ.

Такий висновок випливає з того, що відповідно до статті 6 Закону України Про судоустрій і статус суддів здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права. Звернення до суду громадян, організацій чи посадових осіб, які відповідно до закону не є учасниками судового процесу, щодо розгляду конкретних справ судом не розглядаються, якщо інше не передбачено законом. Втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповага до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання і поширення інформації усно, письмово або в інший спосіб з метою дискредитації суду або впливу на безсторонність суду, заклики до невиконання судових рішень забороняються і мають наслідком відповідальність, установлену законом.

Аналогічна правова позиція наведена, зокрема, у постанові Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 6 Про деякі питання, що виникають у судовій практиці при прийнятті до провадження адміністративних судів та розгляді ними адміністративних позовів до судів і суддів.

Особи, які беруть участь у справі, здійснюють надані їм законом процесуальні права, у тому числі й ті, що передбачені статтями 44, 47 Кодексу адміністративного судочинства України, як під час судового розгляду справи, так і поза межами судового засідання, а суд забезпечує здійснення цих прав процесуальними засобами та відповідними діями поза межами судового розгляду.

Згідно із статтею 23 Закону України Про судоустрій і статус суддів суддя місцевого суду здійснює правосуддя в порядку, встановленому процесуальним законом, а також інші повноваження, визначені законом.

Відповідно до ч.1 ст. 8 Закону України Про судоустрій і статус суддів ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суду, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю. Намагання зробити це в конкретній справі шляхом подання окремого позову проти суду чи судді є протиправним втручанням у здійснення правосуддя і посяганням на процесуальну незалежність суду. В судовому порядку громадянами можуть бути оскаржені лише акти, дії чи бездіяльність посадових і службових осіб судів, що належать до сфери управлінської діяльності.

Згідно з статтею 14 Закону України Про судоустрій і статус судді учасники справи, яка є предметом судового розгляду, та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення.

Отже, особи мають право оскаржити судове рішення до судів вищої інстанції в порядку та з підстав, визначених у процесуальному законодавстві.

Питання притягнення судді до відповідальності врегульовано законами України Про судоустрій і статус суддів та Про Вищу раду правосуддя. Це означає, що кожна особа має можливість повною мірою реалізувати своє право на оскарження судового рішення та дій судді під час здійснення правосуддя.

Згідно з статтею 126 Конституції України вплив на суддю у будь-який спосіб забороняється.

Частиною 1 статті 129 Конституції України зазначено, що при здійсненні правосуддя судді незалежні і підкоряються лише закону. Виключно законами України визначаються судоустрій і судочинство. Порядок здійснення правосуддя регламентується відповідним процесуальним законодавством України. Процесуальні акти і дії суддів, які стосуються вирішення питань підвідомчості судам спорів, порушення і відкриття справ, підготовки їх до розгляду, судовий розгляд справ у першій інстанції, в касаційному і наглядовому порядку та прийняття по них судових рішень належать до сфери правосуддя і можуть бути оскаржені лише в судовому порядку відповідно до процесуального законодавства України. Позасудовий порядок оскарження актів і дій суддів, які стосуються здійснення правосуддя, неможливий.

З огляду на викладене, дії або бездіяльність судів та суддів можуть оскаржуватись у встановленому законом порядку до суду апеляційної або касаційної інстанції, або до органу, який розглядає скарги на дії чи бездіяльність суддів, а не шляхом їх оскарження до суду першої інстанції, оскільки це порушувало б конституційний принцип незалежності суддів і заборону втручання у вирішення справи незалежним судом. Крім того, заяви та скарги, спрямовані на притягнення судді (суду) як відповідача, не підлягають розгляду в суді, оскільки в законі передбачено інший механізм усунення можливих помилок і недоліків, допущених при здійсненні правосуддя.

Отже, суд прийшов до висновку, що ця справа не є публічно-правовим спором і не підпадає під визначення адміністративної справи, яке наведене у ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України. Юрисдикція адміністративних судів, встановлена ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України і на цей спір не поширюється.

Згідно з вимогами п.1 ч. 1 ст. 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

За таких обставин суд дійшов висновку щодо відмови у відкритті провадження у цій справі.

Керуючись статтями 170, 171, 243, 248 КАС України, суд -

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі №380/1053/21 за позовом ОСОБА_1 до судді Галицького районного суду м. Львова Фролової Людмили Давидівни про визнання бездіяльності незаконною та протиправною, визнання незаконними та протиправними дії.

Роз`яснити позивачеві, що повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Копію ухвали разом з примірниками позовної заяви надіслати позивачу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду у п`ятнадцятиденний строк з дня її складення через Львівський окружний адміністративний суд, з врахуванням гарантій встановлених пунктом 3 Розділу VI Прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Сасевич О.М.