Справа № 409/2085/20
Суддя: Титов А. О.
Дата ухвалення: 2021-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №409/2085/20
Пров.№2-а/409/10/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2021 року смт.Білокуракине

Білокуракинський районний суд Луганської області в складі:

головуючого судді Титова А.О.

за участю секретаря Супрун В.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Білокуракине справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру в Луганській області, третя особа на стороні відповідача - Державний інспектор у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням законодавства про охорону земель Головного управління Держгеокадастру у Луганській області - Гончаров Юрій Євгенович, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Білокуракинського районного суду Луганської області з позовом до відповідача - Головного управління Держгеокадастру в Луганській області, в якому просив суд скасувати постанову про накладення на нього адміністративного стягнення, винесену третьої особою - Державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням законодавства про охорону земель Головного управління Держгеокадастру у Луганській області Гончаровим Юрієм Євгеновичем.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказав, що 10 листопада 2020 року державним інспектором у сфері державного контролю за використання та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель Гончаровим Юрієм Євгеновичем було винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 53-1 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 гривень. Вважає вказану постанову такою, що підлягає скасуванню з огляду на те, що було порушено порядок її складання - протокол та постанова були складені в один день - 10.11.2020 року, було порушено право позивача скористатися правовою допомогою, обставини справи було з`ясовано у неповному обсязі, а саме не прийнято до уваги надання дозволу Білокуракинською селищною радою дозволу на розробку проекту землеустрою, звернення до землевпорядної організації «Крон» для виготовлення технічної документації на земельну ділянку, та сплату земельного податку. У зв`язку з цим, позивач просить суд вказану постанову скасувати, провадження по справі закрити.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з підстав викладених в адміністративному позові.

Представник відповідача - Головного управління Держгеокадастру у Луганській області у судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, надав відзив на позовну заяву, в якому вказав, що позивач на момент перевірки права власності чи користування на земельну ділянку не набув, протокол та постанова були винесені з дотриманням вимог КУпАП, сам ОСОБА_1 у протоколі вказав, що з викладеним в протоколі згоден, засвідчив це своїм підписом, клопотання про відкладення розгляду справи задля можливості скористатися правовою допомого не заявляв. Тому відповідач вважає, що в задоволенні позову має бути відмовлено.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, згідно наказу Головного управління Держгеокадастру у Луганській області від 06.10.2020 № 495-ДК "Про здійснення державного нагляду (контролю) за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів", державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель у Луганській області - головним спеціалістом відділу контролю за використання та охороною земель у Білокуракинському, Новоайдарському, Новопсковському, Старобільському районах Управління з контролю за використанням та охороною земель - Гончаровим Ю.Є. проведено перевірку з питання дотримання вимог земельного законодавства при використанні земельних ділянок усіх категорій і форм власності, родючості.

За результатами перевірки складено акт від 29.10.2020 № 511-ДК/147/АО/10/01/-20, яким встановлено самовільне зайняття та використання позивачем без правовстановлюючих документів земельної ділянки з кадастровим номером :16:0001:0076, площею 6,9620 га на території колишньої Курячівської сільської ради Білокуракинського району Луганської області.

10.11.2020 державним інспектором Гончаровим Ю.Є. складено протокол про адміністративне правопорушення, в якому зазначено, що ОСОБА_1 використовує на території колишньої Курячівської сільської ради Білокуракинського району Луганської області земельну ділянку площею 6,9620 га без правовстановлюючих документів, а саме: договору оренди, що є порушенням статті 211 Земельного кодексу, а також винесено постанову №511-ДК/0168По/08/01/-20 у справі про адміністративне правопорушення, якою притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 53-1 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн.

Не погоджуючись із вказаною постановою позивач звернувся до суду для її скасування.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ст. 9 Закону України № 963-IV від 19.06.2003 "Про державний контроль за використанням та охороною земель" державний контроль за використанням та охороною земель, дотриманням вимог законодавства України про охорону земель і моніторинг ґрунтів здійснюються шляхом: проведення перевірок.

Згідно ст. 244 КУпАП, Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, розглядає справи про адміністративні правопорушення, пов`язані з порушенням законодавства у сфері використання та охорони земель і порядку та умов ведення насінництва та розсадництва, правил технічної експлуатації самохідних сільськогосподарських машин і правил техніки безпеки під час їх експлуатації (статті 52 - 53-4, 54-56, 104-1, 108 та 188-5).

Також, положенням про Головне управління Держгеокадастру у Луганській області, затвердженим наказом Державної служби України з питань геодезії та кадастру " Про затвердження положень про територіальні органи Держгеокадастру" № 308 від 17.11.2016 року п.6 передбачено, що посадові особи Головного територіального управління в межах своїх повноважень мають право складати акти перевірок чи протоколи про адміністративні правопорушення у сфері використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства про охорону земель та розглядати відповідно до законодавства справи про адміністративні правопорушення, а також подавати в установленому законодавством порядку до відповідних органів матеріали перевірок щодо притягнення винних осіб до відповідальності.

Крім того, діяльність державних інспекторів з контролю за використанням і охороною земель регламентується Інструкцією з оформлення державними інспекторами у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель матеріалів про адміністративні правопорушення, що затверджена Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України звід 19.01.2017 № 6. В пункті 2 розділу 1 вказується «Вимоги Інструкції є обов`язковими для виконання державними інспекторами у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та її територіальних органів, яким відповідно до законодавства України надано право складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про адміністративні правопорушення та накладати адміністративні стягнення, які діють як державні інспектори сільського господарства відповідно до статті 244 Кодексу України про адміністративні правопорушення».

Так, згідно положень статті 6 Закону № 963-ІУ до повноважень центрального органу виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, належать зокрема здійснення державного контролю за використанням та охороною земель у частині додержання органами державної влади,; органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства України та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю та виконання вимог щодо використання земельних ділянок за цільовим призначенням.

В свою чергу, у відповідності до положень ст. 10 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" від 19.06.2003 року № 963-IV(далі Закон №963-IV), державні інспектори у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель мають право, зокрема:

безперешкодно обстежувати в установленому законодавством порядку земельні ділянки, що перебувають у власності та користуванні юридичних і фізичних осіб, перевіряти документи щодо використання та охорони земель;

давати обов`язкові для виконання вказівки (приписи) з питань використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель відповідно до їх повноважень, а також про зобов`язання приведення земельної ділянки у попередній стан у випадках, установлених законом, за рахунок особи, яка вчинила відповідне правопорушення, з відшкодуванням завданих власнику земельної ділянки збитків;

складати акти перевірок чи протоколи про адміністративні правопорушення у сфері використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства про охорону земель та розглядати відповідно до законодавства справи про адміністративні правопорушення, а також подавати в установленому законодавством України порядку до відповідних органів матеріали перевірок щодо притягнення винних осіб до відповідальності;

у разі неможливості встановлення особи правопорушника земельного законодавства на місці вчинення правопорушення доставляти його до органів Національної поліції чи до приміщення виконавчого органу сільської, селищної, міської ради для встановлення особи порушника та складення протоколу про адміністративне правопорушення;

викликати громадян, у тому числі посадових осіб, для одержання від них усних або письмових пояснень з питань, пов`язаних з порушенням земельного законодавства України;

передавати до органів прокуратури, органів досудового розслідування акти перевірок та інші матеріали про діяння, в яких вбачаються ознаки кримінального правопорушення.

проводити у випадках, встановлених законом, фотографування, звукозапис, кіно- і відеозйомку як допоміжний засіб для запобігання порушенням земельного законодавства України;

звертатися до суду з позовом щодо відшкодування втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, а також повернення самовільно чи тимчасово зайнятих земельних ділянок, строк користування якими закінчився.

Порядок перевірки та повноваження державних інспекторів у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель врегульовано Законом України «Про державний контроль за використанням та охороною земель».

Державні інспектори здійснюють державний контроль за використанням та охороною земель шляхом та у строки визначені у наказі Головного управління, у присутності власників земельних ділянок чи землекористувачів або уповноважених ними осіб, а також осіб, які вчинили порушення земельного законодавства. У разі відсутності під час проведення перевірки власника (користувача) або уповноважених ними осіб, Акт перевірки направляється власнику (користувачу) рекомендованим листом для ознайомлення.

При здійснені державного контролю за використанням та охороною земель шляхом проведення перевірки під час використання земельної ділянки державний інспектор:

установлює особу, яка є власником земельної ділянки чи землекористувачем;

при встановленні факту зміни власника чи користувача об`єкта нерухомості вживає заходів для з`ясування особи фактичного власника чи користувача;

встановлює наявність обмежень на використання земельної ділянки;

перевіряє наявність державної реєстрації права на дані земельні ділянки, відповідно до вимог статей 125, 126 Земельного кодексу України, у тому числі наявності державного акту на право власності на земельну ділянку, державного акту на право постійного користування землею, договору оренди землі та ін.;

перевіряє дотримання режиму використання земельної ділянки відповідно до цільового призначення;

уточнює відповідність місця розташування та меж земельної ділянки;

здійснює фото (відео) фіксацію стану використання земельної ділянки.

При виявленні порушення земельного законодавства державний інспектор визначає склад адміністративного правопорушення, а саме:

з`ясовує обставини та суть скоєного порушення земельного законодавства; установлює особу, яка здійснила порушення земельного законодавства; установлює, чи є в діях чи бездіяльності особи, яка вчинила порушення земельного законодавства, ознаки адміністративного правопорушення або склад злочину;

у визначених випадках обстежує земельну ділянку та розраховує розмір шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву без спеціального дозволу, відповідно до Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням; зняття ґрунтового покриву без спеціального дозволу.

Тобто, державні інспектори уповноважені безперешкодно обстежувати в установленому законодавством порядку земельні ділянки, що перебувають у власності та користуванні юридичних і фізичних осіб, перевіряти документи щодо використання та охорони земель; складати акти перевірок чи протоколи про адміністративні правопорушення у сфері використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства про охорону земель та розглядати відповідно до законодавства справи про адміністративні правопорушення, а також подавати в установленому законодавством України порядку до відповідних органів матеріали перевірок щодо притягнення винних осіб до відповідальності, передавати до органів прокуратури, органів досудового розслідування акти перевірок та інші матеріали про діяння, в яких вбачаються ознаки кримінального правопорушення.

Вищезазначені норми чинного законодавства, встановлюють, що контроль за використанням та охорона земель є прямим обов`язком Держгеокадастру, одна з законодавчо встановлених форм здійснення контролю є перевірка земельної ділянки. Законодавством визначено повноваження державного інспектора в рамках проведення перевірки земельної ділянки.

Відповідно до ст. 1 Закону № 963-IV, самовільним зайняттям земельної ділянки, є будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Статтею 53-1 КУпАП вказано, що самовільне зайняття земельної ділянки тягне за собою накладення штрафу на громадян від десяти до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від двадцяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Суб`єктом правопорушення, передбаченого ст. 53-1 КУпАП є громадяни та посадові особи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення мають бути зроблені на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів.

Відповідно до статті 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, уповноважена особа має всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, зокрема, на підставі належних доказів, які підтверджують факт вчинення особою адміністративного правопорушення.

Оцінюючи доводи відповідача стосовно правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 53-1 КУпАП суд вказує на наступне.

Згідно з положеннями статей 125, 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Поняття самовільного зайняття земельної ділянки міститься у ст.1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" та визначається як будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою, право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону.

Згідно ч. 5 ст. 6 Закону України "Про оренду землі" право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Підпунктом 6 п. 2 ч.1 ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що державній реєстрації прав підлягає право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки.

Статтею 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Отже, обов`язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи, що її використовує, правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку.

Верховний Суд України у своїй постанові від 22.11.2010 року по справі № 3-27г10 вказав, що обов`язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи, що її використовує правовстановлюючих документів, а відсутність у неї таких документів є самовільним зайняттям земельної ділянки.

Як встановлено судом, позивач, користується земельною ділянкою комунальної форми власності площею 6,9620 га на території колишньої Курячівської сільської ради Білокуракинського району Луганської області.

Суд зазначає, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 10.11.2020 року було встановлено, що ОСОБА_1 здійснив самовільне зайняття земельною ділянкою державної форми власності площею 6,9620 га на території колишньої Курячівської сільської ради Білокуракинського району Луганської області.

Сам факт користування спірною земельною ділянкою позивачем не заперечується. При цьому, правовстановлюючі документи на вказану земельну ділянку у ОСОБА_1 відсутні.

Водночас, ні рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про передачу у власність або надання у користування (оренду) позивачу земельної ділянки, ні вчиненого правочинну щодо такої земельної ділянки, позивачем не надано та відповідно до матеріалів справи такі дані відсутні.

Суд критично оцінює посилання позивача на те, що земельна ділянка зайнята ним не самовільно, а використовується ним на підставі рішення Білокуракинської селищної ради від 21.12.2018 року за № 56/74, яким надано позивачу дозвіл на розробку проекту землеустрою, оскільки вказане рішення не є тим документом, який надає право на користування земельною ділянкою у відповідності до вимог Земельного кодексу України.

Суд не приймає до уваги посилання позивача на відсутність самовільності у використанні земельної ділянки, оскільки згідно ст.53-1 КУпАП, використання землі державної та комунальної власності без укладеного договору оренди землі, але після прийняття рішення органу влади про надання землі в оренду хоча і свідчить про використання земельної ділянки без правовстановлюючих документів, однак не може розглядатися як самовільне зайняття земельної ділянки, з огляду на наступне.

Так, самовільному зайняттю земельних ділянок притаманні такі юридичні ознаки, як:

- з об`єктивної сторони це будь-які дії особи, які свідчать про фактичне заволодіння чи використання земельної ділянки;

- відсутність при цьому відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її відчуження або надання у користування;

- відсутність вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки; такі дії є неправомірними, тобто їх правомірність не закріплена жодним нормативно-правовим актом України; з суб`єктивної сторони такі дії є винними.

Відтак, враховуючи вищезазначені положення, суд вважає, що дії позивача під час використання спірної земельної ділянки вказують на вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 53-1 КУпАП. Сплата земельного податку на користь Білокуракинської селищної ради також не може бути доказом отримання земельної ділянки у власність чи отримання її в користування (оренду).

Положеннями ст. 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Разом з тим, оцінюючи надані позивачем докази суд вважає, що вони не підтверджують те, що позивач вжив достатньо належних заходів для одержання земельної ділянки в користування.

При цьому, докази які містяться в матеріалах справи, надані з боку відповідача, навпаки підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.53-1 КУпАП України.

Таким чином, оскільки на момент перевірки право власності або право користування земельною ділянкою за кадастровим номером :16:0001:0076 комунальної форми власності площею 6,9620 га за ОСОБА_1 не було зареєстровано, а рішення органу місцевого самоврядування про передачу вказаної земельної ділянки у власність або користування (оренду) ОСОБА_1 було відсутнє, у відповідача, як суб`єкта владних повноважень, були наявні підстави для притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Частина 2 статті 19 Конституції України гарантує, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд зазначає, що відповідачем доведено обставини на яких ґрунтується постанова про накладення адміністративного стягнення № 511-ДК/0168По/08/01/-207 від 10.11.2020 року та надано суду достатньо належних та достатніх доказів, які не підтверджують протиправність дій відповідача при винесенні оскаржуваної постанови та накладенні штрафу, а тому позов задоволенню не підлягає.

Щодо доводів позивача в частині порушення його прав на використання юридичної допомоги адвоката у зв`язку з винесенням постанови про накладення адміністративного стягнення в один день зі складанням протоколу про адміністративне правопорушення, а також, порушення третьою особою вимог статті 277 КУпАП щодо строку розгляду справи у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання протоколу про адміністративне правопорушення, суд зазначає наступне.

Так, як вбачається зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення № 511-ДК/0168П/07/01/-20 (а.с. 8 - 9), при його складенні позивачу були повідомлені дата, місце та час розгляду справи про адміністративне правопорушення, роз`ясненні права особи, що притягається до адміністративної відповідальності, передбачені ст. 268 КУпАП, що підтверджується підписом позивача у відповідній графі протоколу, зокрема, право на подання клопотання, право на використання юридичної допомоги адвоката при розгляді справи, а також повідомлено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

В той же час, матеріали справи не містять клопотання позивача про відкладення розгляду справи про адміністративне правопорушення з 10:00 години 10.11.2020 року на іншу дату або час. Про подання такого клопотання не вказує і сам позивач, а відповідач у відзиві зазначає, що таке клопотання позивачем не заявлялось.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що позивач не скористався своїм правом на подання клопотання про відкладення розгляду справи та звернення за правовою допомогою, а будь-яких дій третьої особи або відповідача щодо перешкод у реалізації позивачем таких прав - не встановлено.

При цьому, суд не погоджується із позицією відповідача щодо строку розгляду справи про адміністративне правопорушення, встановленого статтею 277 КУпАП.

Так, позиція позивача, полягає в тому, що справа про адміністративне правопорушення підлягає розгляду виключно через п`ятнадцять днів з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.

З правового аналізу наведеної вище норми КУпАП вбачається, що нею встановлюється граничний строк розгляду справи про адміністративне правопорушення і що така справи повинна бути розглянута у строк не більше 15 днів (а не виключно через 15 днів, як про це вказує позивач) з дня одержання протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.

За викладених обставин, судом відхиляються доводи позивача про порушення при його права на використання юридичної допомоги адвоката та про порушення третьою особою строків розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Керуючись ст.ст.7,53-1, 243-245, 254, 256, 268, 280 КУпАП,ст.ст.122, 225-228, 243 КАС України, ст.ст. 19, 62 Конституції України, ст..ст.125, 126, 211 Земельного кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру в Луганській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Білокуракинський районний суд Луганської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Білокуракинського

районного суду Луганської області А. О. Титов