Справа № 380/4720/20
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2021-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2021 рокуЛьвівСправа № 380/4720/20 пров. № А/857/14363/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

головуючого судді Ніколіна В.В.

суддів Затолочного В.С., Пліша М.А.

за участі секретаря судового засідання Кітраль Х.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2020 року (суддя Сподарик Н.І., м. Львів, повний текст рішення складено 09 жовтня 2020 року) у справі № 380/4720/20 за адміністративним позовом Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного до ОСОБА_1 про стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

Національна академія сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного у червні 2020 року звернулася до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 , у якому просила стягнути з відповідача витрати, пов`язані з його утриманням у Національній академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного у розмірі 333134, 81 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що після дострокового розірвання контракту з Національною академією сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного, у відповідача виникло зобов`язання щодо відшкодування витрат на його утримання під час навчання. При цьому, ОСОБА_1 був ознайомлений із довідкою-розрахунком №57 про відшкодування витрат, пов`язаних з його утриманням, у сумі 336511,41 грн, та 22.05.2020 він частково відшкодував витрати, пов`язані з його утриманням в сумі 3376,60 грн.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2020 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного 333134 грн 81 коп. витрат, пов`язаних з його утриманням у вищому навчальному закладі.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржив ОСОБА_1 , який із покликанням на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що він має статус учасника бойових дій, який був йому наданий до укладення контракту з Міністерством оборони України в особі Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного, тому на нього поширюються гарантії щодо надання державної цільової підтримки для здобуття професійно-технічної та вищої освіти у вигляді повної або часткової оплати навчання за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів. Враховуючи наведене, апелянт вважає, що правові підстави для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі, в розмірі 333134, 81 грн відсутні, оскільки на час навчання та розірвання контракту ОСОБА_1 мав статус учасника бойових дій та на нього поширювалися гарантії щодо надання державної цільової підтримки для здобуття професійно-технічної та вищої освіти у вигляді повної або часткової оплати навчання за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів. Крім того, суд першої інстанції залишив поза увагою, що позивач пропустив строку звернення до суду з позовом, оскільки місячний строк звернення до суду з позовом необхідно обчислювати з 14.04.2020 (з дня подання рапорту про дострокове розірвання контракту), а не з дня звільнення ОСОБА_1 з військової служби (15.05.2020).

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому покликається на правильність висновків суду першої інстанції щодо задоволення позову, тому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Учасники справи, в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому, апеляційний суд, відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволеннюз наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що18.08.2017 між Міністерством оборони України в особі начальника Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного Петром Петровичем Ткачуком та ОСОБА_1 укладено контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу.

Відповідно до п. 1 вказаного контракту відповідач зобов`язувався, зокрема, відшкодувати Міністерству оборони України витрати, пов`язані із його утриманням у вищому військовому закладі, в якому проходить військова служба (навчання) у разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість чи відмови від подальшого проходження військової служби після закінчення вищого навчального закладу.

Старший солдат ОСОБА_1 14.04.2020 подав рапорт про відрахування його з числа курсантів Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного у зв`язку з достроковим розірванням контракту через відмову від подальшого проходження військової служби на посаді офіцерського складу. У даному рапорті відповідач зазначив, що зобов`язується відшкодувати витрати пов`язані на їх утримання у вищих навчальних закладах протягом місяця .

Наказом начальника Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного від 15.05.2020 №34-КС (по особовому складу) з старшим солдатом ОСОБА_1 достроково розірвано контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого навчального закладу, відраховано ОСОБА_1 з числа курсантів у зв`язку із розірванням контракту через відмову від подальшого проходження військової служби на посаді офіцерського складу після закінчення військового навчального закладу та звільнено з військової служби у запас за підпунктом «ж» (у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем).

Згідно з наказом начальника Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного від 15.05.2020 №114 (по стройовій частині) старшого солдата ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного та усіх видів забезпечення. Згідно зцим наказом зобов`язано відшкодувати витрати, пов`язані з утриманням курсанта, за період з 18.08.2017 по 15.05.2020.

Відповідно до довідки-розрахунку про відшкодування витрат, з якою відповідача було повідомлено під підпис, ОСОБА_1 було зобов`язано до 15.06.2020 відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням, в сумі 336511.41 грн.

На відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням ОСОБА_1 у вищому військовому закладі, 22.05.2020 поступило 3376,60 грн., що підтверджується довідкою № 734 від 15.06.2020 (а.с.24). Станом на 15.06.2020 заборгованість ОСОБА_1 по витратах на його утримання у вищому військовому закладістановила 333134,81 грн.

Так, як відповідачем у добровільному порядку не відшкодовано витрат, пов`язаних з його утриманням у вищому навчальному закладі, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведена правомірність та обґрунтованість вимог про стягнення з відповідача сум витрат, пов`язаних з його утриманням у навчальному закладі, тому сума таких витрат у розмірі 333134,81грн. підлягає стягненню з ОСОБА_1 .

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, в межах доводів та вимог апеляційної скарги колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.

Згідно зі ст. 3, 15 Закону України «Про Збройні Сили України» Міністерство Оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні сили України. Організаційно Збройні сили України складаються з органів військового управління, з`єднань, військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій. Фінансування Збройних сил України здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до п.1.3 Положення Про вищі військові навчальні заклади, затвердженого наказом Міністерства оборони України №240 від 27.05.2015, вищий військовий навчальний заклад (далі - ВВНЗ) - вищий навчальний заклад державної форми власності, який здійснює на певних рівнях вищої освіти підготовку, перепідготовку та підвищення кваліфікації військових фахівців для подальшої служби на посадах офіцерського (сержантського, старшинського) або начальницького складу з метою задоволення потреб Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, проводить наукову, науково-технічну, інноваційну та методичну діяльність.

Наказом Міністерства Оборони України №599 від 23.11.2018 затверджено Статут Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного, яким визначено, що академія є вищим навчальним закладом.

Згідно дефініції, наведеної у статті 19 КАС України, публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Частинами 1, 6 статті 2, частинами 1, 2 статті 24, частинами 5, 10 статті 25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-XII від 25.03.1992 (далі Закон №2232-XII) передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

До видів військової служби належить зокрема, військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки.

З громадянами України - курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу, укладається контракт про проходження військової служби (навчання) на строки, передбачені абз.4 ч.2 ст.23 цього Закону.

Початком проходження військової служби вважається день призначення на посаду курсанта вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу - для громадян, які не проходили військову службу, та військовозобов`язаних. Закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Курсанти у разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та у разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу вищого навчального закладу відповідно до пунктів «е», «є», «ж», «і», «и» частини шостої статті 26 цього Закону, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці навчальні заклади, витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку (ч.10 ст.25 Закону №2232-XII).

Механізм відшкодування курсантами в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищому навчальному закладі визначає Порядок відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №964 від 12.07.2006 (далі - Порядок №964).

Згідно з пунктами 3, 6 Порядку №964 відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов`язаних, зокрема, з грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням. Витрати відшкодовуються у розмірі різниці сум витрат з утримання курсантів і витрат з утримання військовослужбовців строкової служби за відповідною військово-обліковою спеціальністю, зокрема, курсантами, які навчалися менше встановлених законодавством строків строкової військової служби, - за весь період навчання.

У разі відмови курсанта або особи офіцерського складу добровільно відшкодувати витрати стягнення їх сум здійснюється у судовому порядку (пункт 7 Порядку №964).

Також Порядком №964та Порядком розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах, затвердженого спільним наказом Міністерства оборони України, Міністерства фінансів України, МВС України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, СБУ №419/831/240/605/537/219/534 від 16.07.2007 (далі - Порядок №419) передбачено, що у разі дострокового розірвання контракту відповідні служби (підрозділи) забезпечення навчального процесу здійснюють остаточний розрахунок фактичних витрат за відповідними видами забезпечення, складають довідки-розрахунки та подають їх до кадрового підрозділу ВНЗ.

Відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у ВНЗ, зокрема витрат на грошове забезпечення, продовольче забезпечення, речове забезпечення, медичне забезпечення, перевезення до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та назад, оплату комунальних послуг та спожитих енергоносіїв.

Витратами на грошове забезпечення є отримане курсантом щомісячне грошове забезпечення за весь період навчання, яке визначається з посадового окладу та додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу та надбавки), передбачених чинним законодавством для цієї категорії військовослужбовців. Фактичні дані беруться з розрахункових відомостей та інших передбачених документів, що підтверджують виплату щомісячного грошового забезпечення курсанту. Витратами на продовольче забезпечення є витрати, пов`язані із забезпеченням курсанта продовольством згідно з нормами харчування, які провадяться на підставі довідки-розрахунку, складеної начальником продовольчої служби. Витратами на медичне забезпечення є витрати, пов`язані з наданням медичної допомоги, у тому числі стоматологічної, безпосередньо у ВНЗ та вартість лікування у військових госпіталях. Витрати відшкодовуються Міноборони, МВС, Адміністрації Держприкордонслужби, Управлінню державної охорони, СБУ, Службі зовнішньої розвідки, Держспецтрансслужби.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій, має пільги для здобуття професійно-технічної та вищої освіти у державних та комунальних навчальних закладах відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» №3551-XII від 22.10.1993 (далі - Закон № 3551-XII).

Так, Законом №3551-XII передбачено, що держава забезпечує учасникам бойових дій та їхнім дітям, у тому числі дітям, які навчаються за денною формою навчання у професійно-технічних та вищих навчальних закладах, - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років, державну цільову підтримку для здобуття професійно-технічної та вищої освіти у державних та комунальних навчальних закладах. Державна цільова підтримка для здобуття професійно-технічної та вищої освіти надається у вигляді, зокрема, повної або часткової оплати навчання за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів.

З наведеного слідує, що учасники бойових дій мають пільги лише повної або часткової оплати навчання за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів. В той час обумовлені Законом №3551-XII пільги не поширюються на відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у ВНЗ, зокрема, витрат на грошове забезпечення, продовольче забезпечення, речове забезпечення, медичне забезпечення, перевезення до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та назад, оплату комунальних послуг та спожитих енергоносіїв. Водночас судом встановлено, що кошти, які просить стягнути позивач, не є вартістю навчання (освіти), а є вартістю утримання у вищому військовому навчальному закладі.

Отже, на спірні правовідносини не поширюються положення Закону №3551-XII, тому доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції не врахував наявність у відповідача статусу учасника бойових дій, є безпідставними.

Щодо доводів апелянта про пропуск позивачем строку звернення до адміністративного суду з даним позовом, то колегія суддів зазначає наступне.

Частиною першою статті 122 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з ч.2 ст.122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.3 ст.122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною 5 цієї статті встановлено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду визначені ст.123 КАС України, якою передбачено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані не поважними, суд повертає позовну заяву.

За змістом частини третьої цієї статті, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Як видно з матеріалів справи, предметом даного позову є стягнення з відповідача витрат, пов`язаних з його утриманням у Національній академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного у розмірі 333134,81 грн.

Відповідно до довідки-розрахунку №57 від 15.05.2020 відповідач зобов`язувався оплатити суму витрат, пов`язаних з його утриманням у закладі вищої освіти в касу або на рахунок Національної академії сухопутних військ імені Петра Сагайдачного до 15.06.2020.

Пунктом 7 Порядку №964 передбачено, що у разі відмови курсанта або особи офіцерського складу добровільно відшкодувати витрати, стягнення їх сум здійснюється у судовому порядку.

Виходячи з положень наведених вище норм, перебіг строку на реалізацію позивачем свого права на звернення до суду з позовом про стягнення вказаних витрат у примусовому порядку, розпочався з 15.06.2020, тобто після закінчення строку на добровільну сплату витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з даним позовом засобами поштового зв`язку 15.06.2020, тобто в межах строку звернення до суду, передбаченого ч.5 ст.122 КАС України.

За таких обставин, враховуючи, що відповідач добровільно не відшкодував Національній академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачногосуму фактичних витрат, пов`язаних з його утриманням у вищому військовому закладі у розмірі 333134,81 грн, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність стягнення таких коштів з ОСОБА_1 .

Таким чином, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про задоволення позову.

У підсумку, апеляційний суд переглянув оскаржуване рішення суду і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове. Міркування і твердження відповідача не спростовують правильності правових висновків цього рішення, у зв`язку з чим апеляційна скарга на рішення суду не підлягає задоволенню.

Згідно із статтею 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Керуючись ч.3 ст. 243, ст. 308, 310, 316, 321, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2020 року у справі №380/4720/20 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя В. В. Ніколін
судді В. С. Затолочний
М. А. Пліш
Повне судове рішення складено 28 січня 2021 року