Справа № 215/1019/20
Суддя: Данилевич Н.А.
Дата ухвалення: 2021-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

28 січня 2021 року

м. Київ

справа № 215/1019/20

адміністративне провадження № К/9901/956/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Данилевич Н.А.,

суддів: Кашпур О.В., Шевцової Н.В.

перевірив касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2020 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 10 листопада 2020 року у справі № 215/1019/20 за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Криворізької міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

11 січня 2021 року касаційна скарга надійшла до Верховного Суду, як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до статті 327 Кодексу адміністративного судочинства України (відправлено засобами поштового зв`язку 06.01.2021).

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив: визнати протиправною бездіяльність виконавчого комітету Тернівської районної у м. Кривий Ріг ради, яка виявилася у порушенні правового режиму, форми розгляду його заяви від 08.01.2020 р. вх.С-10 згідно ст. 18 ЗУ "Про звернення громадян", ч. 1, 2, 8 ст. 11 З 59; "Про державну службу" і правового порядку ст. ст. 3, 19, ч. 2 ст. 28 Конституції України; визнати протиправною бездіяльність виконавчого комітету Тернівської районної у м. Кривий Ріг ради, яка виявилася у порушенні права бути присутнім при розгляді заяви (запиту) від 08.01.2020 р. вх. С-10; визнати протиправною бездіяльність виконавчого комітету Тернівської районної у м. Кривому Розі ради, яка виявилася у невжитті заходів для забезпечення фундаментального права громадянина на попередження за можливістю страждань і болю, права на отримання інформації до правової позиції ст. 3, ч. 2 ст. 28, 34 Конституції України; визнати протиправною бездіяльність виконавчого комітету Тернівської районної у м. Кривому Розі ради, яка виявилася у невжитті заходів до усунення причин, що породжують подання заяви від 08.01.2020 р. вх. С-10 та зазначити закон, вимоги якого порушено ним згідно ст. 249 КАС України".

19.03.2020р. ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду прийнято до провадження адміністративну справу та залишено позовну заяву без руху через невідповідність вимогам ст.ст.160, 161 КАС України та встановлено позивачу строк для усунення недоліків.

Судом було вказано, що позивачу слід сплатити та надати до суду доказ сплатити судового збору із заявлених ним трьох вимог немайнового характеру, у розмірі 2522,40 грн., оскільки обставини, які зазначив позивач не є підставою для звільнення від сплати судового збору, а сам позивач не надав доказів наявності інших підстав для звільнення його від сплати судового збору, тому суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору.

Вказана ухвала направлялась на поштову адресу позивача, яка вказана в позовній заяві.

05.05.2020 р. на адресу суду повернувся конверт з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання», копія якого долучена до матеріалів справи.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2020 року позовну заяву, у зв`язку з не усуненням недоліків, повернуто позивачу.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 10 листопада 2020 року було залишено без змін ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2020 року.

Суди вказали, що вирішуючи питання про звільнення від сплати судового збору, суд враховує майновий стан сторони. Втім, визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень її майнового стану.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно із частиною першою, другою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

У касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції про забезпечення позову, заміну заходу забезпечення позову, ухвали, зазначені у пунктах 3, 4, 12, 13, 17, 20 частини першої статті 294 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду виходить з наступного.

Повертаючи адміністративний позов позивачу, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було виконано вимог ухвали суду від 19.03.2020 року, а саме, не надано до суду документа про сплату судового збору або доказів наявності обставин щодо звільнення позивача від сплати судового збору.

В обґрунтування касаційної скарги позивач вказав, що судом під час вирішення питання про прийняття позовної заяви до розгляду не з`ясовані обставини щодо наявності у позивача пільг щодо сплати судового збору та належного майнового положення. Крім того зазначив, що має складний майновий стан та його річний дохід не дозволяє сплатити судовий збір у визначеному судом розмірі..

За приписами частини першої статті 133 КАС України, суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону України "Про судовий збір" враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі, якщо розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті (ч. 2 ст. 8 Закону України "Про судовий збір").

На підтвердження своїх аргументів щодо складного майнового стану позивачем долучено довідку Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Тернівської районної у місті Кривий Ріг ради № 9125 від 01.10.2019 про отримання ним щомісячної компенсаційної виплати непрацюючій працездатній особі, яка доглядає за інвалідом 1 групи ОСОБА_2 , згідно змісту якої позивач знаходиться на обліку в Управлінні і отримує щомісячну компенсаційну виплату непрацюючій працездатній особі, та за період з жовтня 2017 року по вересень 2019 року отримано компенсацію всього на суму 747,07 грн.

Проте, Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що вказана довідка не дає можливості оцінити повно та всебічно майновий стан позивача, оскільки з наданої позивачем довідки не вбачається сума отриманого ним сукупного доходу за попередній календарний рік, як не містить остання і відомостей про майновий стан заявника, який може мати інші джерела доходу (вклади, нерухоме та рухоме майно, грошові допомоги, компенсації, тощо). Доказів, що вказана виплата є єдиним доходом, а також інших доказів щодо тяжкого матеріального становища, позивачем не надано. Вказана довідка не підтверджує відсутність у позивача іншого доходу для сплати судового збору, а лише встановлює факт отримання ним щомісячної компенсаційної виплати.

Зважаючи на те, що звільнення від сплати судового збору є правом, а не обов`язком суду, а позивачем, окрім довідки УПСЗН, жодних інших документів на підтвердження скрутного матеріального становища не надано, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення заяви позивача про звільнення від сплати судового збору.

Суд зазначає, що обов`язок щодо надання до суду переконливих доказів, які свідчать про неможливість сплати судового збору покладений саме на учасника справи, який звертається з відповідним клопотанням. Лише у разі неможливості самостійно подати такі докази з об`єктивних причин, особа повинна про це повідомити суд, заявивши відповідне клопотання про їх витребування. У поданій позовній заяві позивачем не наведено причин, які унеможливлюють самостійного подання до суду доказів його матеріального стану.

При цьому, суди вірно звернули увагу на той факт, що навіть надання таких доказів не може бути підставою лише для звільнення позивача від сплати судового збору, оскільки положення статті 133 КАС України передбачають і інший порядок вирішення питання щодо сплати судового збору, а саме: зменшення розміру належного до оплати судового збору, відстрочення або розстрочення сплати судового збору. Таких клопотань позивачем заявлено не було.

Згідно пункту 1 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Також, Європейський Суд з прав людини в рішенні у справі "Перес де Рада Каванілес проти Іспанії" зазначає, що право на доступ до суду, не є абсолютним; воно підлягає обмеженням, дозволеним за змістом, зокрема коли умови прийнятності скарги визначені, оскільки за своєю природою вона потребує регулювання з боку держави, яка користується певною свободою розсуду в цьому відношенні.

За таких обставин, суд касаційної інстанції зазначає, що у суду першої інстанції були відсутні підстави для звільнення позивача від сплати судового збору за подання вказаного позову.

Отже, Верховний Суд дійшов висновку, що суди правильно застосували положення пункту 1 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, правильне її застосовування є очевидним, не викликає сумнівів щодо застосування чи тлумачення цієї норми права.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Згідно з частиною другою статті 333 КАС України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

За такого правового регулювання та обставин справи Верховний Суд дійшов висновку про необґрунтованість касаційної скарги та необхідність відмови у відкритті касаційного провадження.

На підставі викладеного, керуючись частиною другою статті 333 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2020 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 10 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчий комітет Тернівської районної у м. Кривий Ріг ради , про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

СуддіН.А. Данилевич О.В. Кашпур Н.В. Шевцова