Справа № 227/4439/20
Суддя: Корнєєва В. В.
Дата ухвалення: 2021-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

27.01.2021 227/4439/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2021 року м. Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Корнєєвої В.В.

при секретарі Голомідовій К.А.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду м. Добропілля в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу прикордонної служби «Мілове» ім. Віктора Банних про скасування постанови в.о. начальника ВІПС «Мілове» ім.Віктора Банних Франчук Тетяни Анатоліївни № 134003 від 31.10.2020 року про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовом до Відділу прикордонної служби «Мілове» ім. Віктора Банних про скасування постанови в.о. начальника ВІПС «Мілове» ім.Віктора Банних Франчук Тетяни Анатоліївни № 134003 від 31.10.2020 року про накладення адміністративного стягнення.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначила, що 30.10.2020 року вона разом зі своєю дитиною-інвалідом виїхала на автомобілі, який належить її рідному брату ОСОБА_2 , з тимчасово окупованої території України з метою прибути до м. Добропілля Донецької області для проходження планового лікування дитини-інваліда, за якою позивач здійснює постійний догляд. Також позивач зазначає, що покинула територію України та в"їхала на територію Російської Федерації через пункт пропуску " Маринівка", після чого в"їхала на територію України через пункт пропуску «Мілове». Під час перетину державного кордону України в пункті пропуску " Мілове" прикордонники їй повідомили, що вона із дитиною незаконно перетнула державний кордон, України а саме виїхала з тимчасово окупованої території Донецької області до Російської Федерації. Після цього, постановою в.о. начальника ВІПС «Мілове» ім. Віктора Банних Франчук Т.А. № 134003 від 31.10.2020 року позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 204-2 КУпАП та накладено штраф в розмірі 1700,00 грн. за те, що вона перетнула державний кордон з тимчасово окупованої території України до РФ через тимчасово не працюючий пункт пропуску «Маринівка», чим порушила вимоги п. 3 постанови КМУ № 815 від 17.09.2019 року.

Позивач зазначає, що із вказаною постановою вона не згодна, вважає її протиправною та такою, що підлягає скасуванню в зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків фактичним обставинам справи, відсутністю доказів її винуватості та порушення норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування цього позивач зазначає, що вона є громадянином України та має право вільно пересуватись по всій території України. Окрім того, позивач здійснює постійний догляд за дитиною-інвалідом, який потребує планового лікування на контрольованій території України, отже, обмеження щодо пересування її з дитиною порушує конституційні права. Позивач зазначає, що на теперішній час необхідним є проведення планового лікування її сина ОСОБА_3 , в спробі отримати дозвіл на перетин лінії розмежування через інші пропускні пункти позивач отримала відмову, оскільки зареєстрована на тимчасово окупованій території України та в зв`язку з запровадженням карантину не має права виїжджати за її межі.

Також позивач зазначає, що під час складання постанови про накладення адміністративного стягнення її було позбавлено процесуального права на захист, не взято до уваги її пояснення, не проводячи будь-якого розгляду, прикордонники видали позивачу спірну постанову та сказали, що вона повинна сплачувати штраф або оскаржити постанову до суду. Позивач наголошує, що жодного доказу про вчинення нею правопорушення не було надано, окрім того, в постанові зазначено неправдиві відомості щодо того, що вона щиро розкаялася та визнала провину, оскільки вини у вчиненні правопорушення вона не визнавала і не визнає, в зв`язку з чим позивач просить скасувати постанову в.о. начальника ВІПС «Мілове» ім. Віктора Баннних капітана Франчук Тетяни Анатоліївни № 134003 від 31 жовтня 2020 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 204-2 КУпАП, закрити провадження в справі про адміністративне правопорушення, а також стягнути судові витрати з відповідача.

Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 23 листопада 2020 року за вказаним адміністративним позовом було відкрито спрощене позовне провадження та призначено справу до судового розгляду по суті, відповідачу надано строк для подання відзиву на позовну заяву. В строк, встановлений судом, відзиву на позовну заяву до суду подано не було.

Сторони в судове засідання повторно не з`явилися, про дату, час і місце розгляду адміністративної справи повідомлялись належним чином, від позивача в матеріалах справи міститься заява з проханням проводити розгляд справи без її участі, від відповідача жодних заяв або доказів поважності неявки до суду не надано.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 205 КАС України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України в разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою в.о. начальника ВІПС «Мілове» ім. Віктора Банних капітана Франчук Т.А. про накладення адміністративного стягнення № 134003 від 31 жовтня 2020 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-2 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700 грн.

Із змісту вказаної постанови вбачається, що 31.10.2020 року о 06 годині 30 хвилин під час прикордонного контролю прикордонним нарядом «Перевірка документів» у міждержавному пункті пропуску через державний кордон України «Мілове» було виявлено вищевказану громадянку України, яка пояснила, що 30.10.2020 року о 21 годині 00 хвилин в н.п. Маринівка на напрямку н.п. Маринівка (ТОГ) н.п. Куйбишево (РФ) здійснила виїзд з тимчасово окупованої території України до Російської Федерації, чим порушила п. 3 Порядку в`їзду осіб, переміщення товарів з таких територій, затвердженого ПКМУ від 17.07.2019 року № 815. При винесенні вказаної постанови уповноваженою особою було взято до уваги той факт, що особа, відносно якої винесено постанову, визнала факт вчинення правопорушення та щиро розкаялася у його вчиненні (а.с. 16). В судовому засіданні встановлено, що зазначену постанову було підписано позивачем без жодних зауважень або заперечень.

Позивач в обґрунтування поважності причин порушення порядку виїзду з тимчасово окупованої території України посилається на той факт, що її син, який є інвалідом, потребує планового лікування в м. Добропіллі Донецької області, на підтвердження чого надала до суду копію довідки до акта огляду МСЕК серії 10 ААБ № 058661 від 21.11.2011 року про встановлення інвалідності з дитинства (перша група А) безстроково ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 15), а також копію виписки з медичної картки амбулаторного хворого № 131-1642 від 15.10.2020 року про направлення для проведення медико-реабілітаційних заходів в умовах стаціонарного відділення психіатричної лікарні «м. Бєлєцкое», яке було виданої Психіатричною лікарнею № 1 м. Макіївки (а.с. 14).

Як вбачається з матеріалів справи в м.Білицьке Добропільського району Донецької області не має психіатричної лікарні, в тому числі стаціонарного відділення будь-якої психіатричної лікарні( філіала психлікарні). Психіатричної лікарні( психіатрічного відділення) також не має в м.Добропілля та Добропільському районі.

Частиною 1 статті 12 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» від 18 січня 2018 року визначено, що в`їзд осіб, переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях і виїзд осіб, переміщення товарів з таких територій здійснюються через контрольні пункти в`їзду-виїзду.

Порядок в`їзду осіб, переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях і виїзду осіб, переміщення товарів із таких територій визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до вимог п.п. 3,4 «Порядку в`їзду осіб, переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях і виїзду осіб, переміщення товарів з таких територій», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2019 року №815 (з урахуванням змін, внесених Постановою КМУ від 20.11.2019 № 953) в`їзд/виїзд осіб, у тому числі транспортних засобів, за допомогою яких вони переміщуються, а також переміщення товарів на тимчасово окуповані території та з таких територій здійснюється виключно через визначені контрольні пункти в`їзду-виїзду.

Режимні зони контрольних пунктів в`їзду-виїзду функціонують без вихідних, цілодобово. Пропуск осіб, транспортних засобів та товарів через режимні зони контрольних пунктів в`їзду-виїзду здійснюється відповідно до режиму їх функціонування, встановленого Командувачем об`єднаних сил. Контрольні пункти в`їзду-виїзду не призначені для перетинання державного кордону. Поза визначеними контрольними пунктами в`їзду-виїзду переміщення через лінію розмежування осіб, транспортних засобів та товарів заборонено. Об`їзні шляхи навколо дорожніх коридорів (автомобільних та на залізничному транспорті) за рішенням Командувача об`єднаних сил ліквідуються (перекриваються).

Виконання законних вимог уповноважених службових осіб військових формувань, правоохоронних та інших державних органів, яких залучено до здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях та які здійснюють контроль в`їзду/виїзду, є обов`язковим для всіх осіб, які в`їжджають на тимчасово окуповані території та виїжджають з таких територій.

Відповідно до ст.68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Відповідно до вимогст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч.1 ст.204-2КУпАП, порушення порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї - тягне за собою накладення штрафу від ста до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначеніКонституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно дост. 251 КУпАПдоказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, а також іншими документами.

Як вбачається з позовної заяви, позивач ОСОБА_1 зазначає, що 30 жовтня 2020 року о 21 годині 00 хвилин вона дійсно здійснила виїзд з тимчасово окупованої території України на територію Російської Федерації через пункт пропуску «Маринівка», а не через контрольні пункти в`їзду/виїзду, перелік яких затверджено наказом Командувача об`єднаних сил від 31.10.2020 № 861 «Про визначення контрольних пунктів в`їзду/виїзду та режиму їх функціонування», тобто підтверджує факт порушення встановленого порядку перетинання лінії розмежування, за що відносно позивача було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1700 гривень.

Окрім того, зі змісту позовної заяви також вбачається, що позивач вказує на порушення процедури притягнення її до адміністративної відповідальності, а саме того, що особою, яка складала протокол: її було позбавлено процесуального права на захист, не враховано її пояснень під час складання протоколу, не надано доказів на підтвердження вчинення нею правопорушення, а також викривлення данних щодо визнання нею своєї вини та щирого каяття. Суд критично ставиться до зазначених стверджень позивача, оскільки нею на підтвердження допущених порушень з боку працівника прикордонної служби під час складання протоколу про адміністративне правопорушення не надано жодного доказу( фото, відео фіксації, письмових скарг на дії, не зазначено свідків тощо).

Окрім того, під час судового розгляду слід звернути увагу на наступне:

Справи про порушення порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України або виїзду з неї, передбачені статті 204-2,204-4 КУпАП, розглядаються органами Державної прикордонної служби України, що передбачено ст.222-1 КУпАП.

Стягнення відповідно до частини 5 ст. 38 КУпАП за вчинення правопорушень, передбачених статтями 204-1 і 204-2цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня їх виявлення, але не пізніше року з дня їх вчинення.

Частиною 1 ст. 258 КУпАП передбачені випадки, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається, з якої вбачається, що у випадках виявлення правопорушень, передбачених статями 202-203-1,204-2,204-4 у пунктах пропуску пунктах контролю, у разі якщо особа не оспорює допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то протокол не складається.

Тобто, стаття, за якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності- ч.1 ст.204-2 КупАП, входить до переліку статей, за якими адмінпротокол не складається, в разі якщо особа не оспорює допущене порушення. Згідно інформації, наданої позивачем на виконання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, позивач зазначила, що їй невідомо, чи складався протокол про адміністративне правопорушення(а.с. 23).

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що протокол про адміністративне правопорушення не складався в зв`язку з тим, що особа під час розгляду справи не оспорювала допущене ним порушення і адміністративне стягнення, а складалася лише постанова про накладення адміністративного стягнення, примірник якої позивач отримала під час її винесення, що засвідчила власним підписом.

Окрім того, зміст постанови про накладення адміністративного стягнення повністю відповідає приписам статті 283 КУпАП та пункту 5 розділу IV Інструкції з оформлення посадовими особами Державної прикордонної служби України матеріалів справ про адміністративні правопорушення, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 вересня 2013 року (у редакції наказу Міністерства внутрішніх справ України від 21 грудня 2018 року), є додатком № 6 до вказаної Інструкції, тобто є документом затвердженого зразку.

Суд приходить до висновку про те, що в судовому засіданні не знайшли своє підтвердження ствердження позивача з приводу протиправності постанови та порушень порядку притягнення її до адміністративної відповідальності.

Відповідно до статті 18 КУпАП, не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода. Верховний Суд роз`яснив, що інститут крайньої необхідності покликаний сприяти підвищенню соціальної активності учасників суспільних відносин, є гарантією правового захисту людини, що бере участь у запобіганні шкоди правам громадян, інтересам держави й суспільства. Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності. На це прямо вказують слова тексту статті «для усунення небезпеки, яка загрожує». Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам (Постанова Верховного Суду № 686/5225/17 від 21.12.2018 року).

Суд вважає, що аргументи позивача про те, що їй терміново необхідно було виїхати з тимчасово окупованої території України для проведення планового лікування дитини, а також про необізнаність щодо працюючих та непрацюючих пропускних пунктів, не заслуговують на увагу суду. Позивачем не надано суду підтвердження того, що їй терміново та невідкладно потрібно було потрапити до м.Білицьке Донецької області, незважаючи на закриття в зв"язку із карантином пунктів пропуску з непідконтрольної території, для проведення невідкладного лікування своєї дитини. Окрім того, з врахуванням того, що в Добропільському районі взагалі відсутні як психіатрична лікарня, так і філіал( відділення) будь-якої психіатричної лікарні, аргумент позивача щодо необхідності потратити на контрольовану українською владою територію, а саме в м.Добропілля Донецької області, взагалі не заслуговує на увагу. Суд приходить до висновіку про те, що позивачем не було доведено факту вчинення адміністративного правопорушення в стані крайньої необхідності, передбаченого ст.18 КУпАП. В зв`язку з вищевикладеним та приймаючи до уваги встановлені фактичні обставини у справі, суд приходить до висновку, що немає підстав вважати, що позивачка на час перетину державного кордону України через непрацюючий пункт пропуску, діяла у стані крайньої необхідності.

Таким чином, в судовому засіданні було доведено факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-2 КУпАП.

Суд приходить до висновку, що постанова в.о. начальника ВІПС «Мілове» ім.Віктора Банних Франчук Тетяни Анатоліївни № 134003 від 31.10.2020 року про накладення адміністративного стягнення є правомірною, складена з дотриманням вимог ст. 280 КУпАП, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 9, 14, 86, 158, 160, 163, 255, 295 КАС України, ч.1ст. 204-2, 293 КУпАП,суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Відділу прикордонної служби «Мілове» ім. Віктора Банних про скасування постанови в.о. начальника ВІПС «Мілове» ім.Віктора Банних Франчук Тетяни Анатоліївни № 134003 від 31.10.2020 року про накладення адміністративного стягнення - відмовити.

Постанову в.о. начальника ВІПС «Мілове» ім.Віктора Банних Франчук Тетяни Анатоліївни № 134003 від 31.10.2020 року про накладення адміністративного стягнення щодо притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 204-2 КУпАП - залишити без змін.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.В. Корнєєва

27.01.2021