Справа № 420/10351/20
Суддя: Скрипченко В.О.
Дата ухвалення: 2021-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/10351/20
Головуючий в 1 інстанції: Іванов Е.А.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Скрипченка В.О.,

суддів Косцової І.П. та Осіпова Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Цандура М.Р.,

представника позивача Бакуліна Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2020 року (суддя Іванов Е.А., м. Одеса, повний текст рішення складений 16 листопада 2020 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Першого Суворовського відділу Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

08 жовтня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Першого Суворовського відділу Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в якому просив скасувати постанову від 29.09.2020 року про стягнення виконавчого збору у розмірі 45847,05 грн. за виконавчим провадженням №62867416.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2020 року у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне з`ясування судом обставин справи та порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначив, що державному виконавцю виплачується винагорода у відсотковому співвідношенні від стягнутої суми або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом, якщо за таким виконавчим документом стягнуто виконавчий збір та витрати, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення виконання рішення у разі фактичного виконання виконавчого документу майнового характеру у повному обсязі або частково. В даному випадку виконавче провадження було закрито на підставі пункту 9 частини 1 статті 39, статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з укладенням зі стягувачем мирової угоди за ініціативою адвоката ОСОБА_2 , а не вжитих виконавцем заходів.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, пояснення представника позивача Бакуліна Д.О., вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, заочним рішенням Цюрупинського районного суду Херсонської області у цивільній справі №664/597/17, що набрало законної сили 01 вересня 2017 року, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 стягнуто 408470,54 грн.

25 квітня 2018 року заступником начальника відділу Кілійського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ в Одеській області Малашенковим О.В., на підставі заяви ОСОБА_3 , постановою відкрито виконавче провадження ВП №56277809 за виконавчим листом №664/597/17, виданим 06.09.2017 року Цюрупинським районним судом Херсонської області.

Постановою держвиконавця від 25.04.2018 року ВП №56277809 на майно ОСОБА_1 було накладено арешт.

Надалі виконавцем було встановлено, що боржник ОСОБА_1 , відповідно до відомостей виконавчого документу, проживає за адресою АДРЕСА_1 , що є територією, на яку поширюється компетенція Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області.

Постановою держвиконавця від 17.10.2019 року ВП №56277809 виконавчий документ передано до Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області (відповідача у цій справі), де 07 листопада 2019 року було прийнято, та 10 грудня 2019 року винесено постанову про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 45847,05 грн. (ВП №56277809).

Також, з матеріалів справи вбачається, що 11 червня 2020 року постановою держвиконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області на грошові кошти ОСОБА_1 , що містяться на відкритих рахунках, накладено арешт.

Постановою від 11.06.2020 року звернено стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ОСОБА_1

18 серпня 2020 року між ОСОБА_3 (стягувач) та ОСОБА_1 (боржник) підписано мирову угоду №766 від 18.08.2020 року, з якою стягувач звернувся до Першого Суворовського відділу ДВС із заявою про закінчення виконавчого провадження №56277926.

19 серпня 2020 року на підставі пункту 9 частини першої статті 39, статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження (ВП №56277809).

У пункті 3 вищевказаної постанови зазначено про те, що постанову про стягнення виконавчого збору №56277809 від 10.12.2019 року винесена в окреме провадження та виконуватимуся в порядку, встановленому Законом.

29 вересня 2020 року головним держвиконавцем Першого Суворовського відділу ДВС прийнято оскаржувану у даній справі постанову про відкриття виконавчого провадження №62867416 з виконання постанови №56277809 від 10.12.2019 року щодо стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 45847,05 грн.

Вирішуючи справу та відмовляючи у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції вважав, що оскільки виконавче провадження закінчено за заявою стягувача та виконавчий збір не стягнуто відповідачем, то дії державного виконавця з винесення постанови про відкриття виконавчого провадження по стягненню виконавчого збору в повній мірі відповідають приписам частини першої статті 40 Закону №1404, отже є правомірними та такими, що вчинені на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, суд не погодився та відхилів як помилкові доводи позивача про те, що умовами стягнення виконавчого збору є фактичне виконання виконавцем судового рішення, зокрема щодо стягнення відповідних коштів на виконання виконавчого листа.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції та надаючи правову оцінку його висновкам і встановленим обставинам справи, виходить з наступного.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст. ст. 1, 5 Закону України від 02.06.2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законами та нормативно-правовими актами.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно зі статтею 10 Закону №1404-VIII заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону №1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Пунктом 5 частини першої статті 3 Закону №1404-VIII установлено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагород.

Як свідчать матеріали справи та не спростовується сторонами, оспорювана у даної справі постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №62867416 від 29.09.2020 року прийнята на виконання постанови №56277809 від 10.12.2019 року про стягнення виконавчого збору.

Виконавче провадження №56277809 закінчено згідно постанови держвиконавця від 19.08.2020 року на підставі пункту 9 частини першої статті 39, статті 40 Закону №1404-VIII у зв`язку з находженням від стягувача заяви про відсутність претензій до боржника (а.с. 48).

За приписами частини третьої статті 40 Закону №1404-VIII у разі закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктом 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Враховуючи, що виконавче провадження №56277809 закінчено за заявою стягувача, по якому виконавчий збір стягнуто не було, а також те, що постанова у виконавчому проваджені №56277809 від 10.12.2019 року про стягнення виконавчого збору не скасовано та/чи нечинною не визнано, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для скасування постанови ВП №62867416 від 29.09.2020 року про відкриття виконавчого провадження, як такої, що прийнята на виконання вищевказаної постанови №56277809 від 10.12.2019 року.

Щодо доводів апеляційної скарги, то колегія суддів звертає увагу апелянта на те, що у виконавчому проваджені №62867416 держвиконавцем постанови про стягнення виконавчого збору не виносилася.

Як вже зазначалося вище, 29 вересня 2020 року держвиконавцем винесено постанову ВП №62867416 про відкриття виконавчого провадження.

Разом з тим, доводи позивача зводяться виключно до його незгоди з розміром виконавчого збору, проте зазначене є підставою для оскарження саме постанови про стягнення виконавчого збору, яку відповідачем було прийнято 10 грудня 2019 року у виконавчому проваджені №56277809.

Враховуючи обставини даної справи, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем невірно визначено предмет спору, оскільки наведені ним обґрунтування позовних вимог можуть свідчити виключно про незаконність з постановою №56277809 від 10.12.2019 року, та які не є підставою для скасування постанови ВП №62867416 від 29.09.2020 року.

Посилання апелянта на правову позицію Верховного Суду у постанові від 22.02.2018 р. у справі №816/823/17, від 19.04.2018 р. у справі №825/739/17, від 30.05.2018 р. у справі №808/3791/16 є безпідставним, оскільки у зазначених справах предмет судового розгляду була законність постанови держвиконавця про стягнення виконавчого збору, в даній же справі позивач фактично оскаржує постанову про відкриття виконавчого провадження.

Частиною частин першої та другої статті 77 КАС встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення;в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина друга статті 73 КАС України).

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими та електронними доказами; висновками експертів, показаннями свідків (стаття 72 КАС України).

Аналіз доводів позивача в сукупності з обставинами справи свідчить про недоведеність позовних вимог про протиправність постанови Першого Суворовського відділу Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), від 29.09.2020 року ВП №62867416.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та не допустив порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність рішення суду не спростовують.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відтак, апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 287, 292, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2020 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення апеляційного суду, або з дня вручення учаснику справи повного судового рішення.

Головуючий суддя-доповідач В.О.Скрипченко

Суддя І.П.Косцова

Суддя Ю.В.Осіпов

Повне судове рішення складено 28.01.21 р.