Справа № 1.380.2019.006236
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2021-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2021 рокуЛьвівСправа № 1.380.2019.006236 пров. № А/857/10263/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Іщук Л.П., Онишкевича Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Смолинця А.В.,

представника позивачів Пилипів О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у місті Львові апеляційну скаргу Адміністрації Державної прикордонної служби України на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07 липня 2020 року, прийняте суддею Грень Н.М. об 11 годині 52 хвилині у місті Львові, повний текст складений 16.07.2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Адміністрації Державної прикордонної служби України про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (надалі позивачі) звернулися з адміністративним позовом до Адміністрації Державної прикордонної служби України про визнання протиправним та скасування рішення комісії Державної прикордонної служби України від 30.09.2019 року №171, яким відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», членам сім`ї померлого прапорщика ОСОБА_4 ; зобов`язання провести нарахування та виплатити позивачам одноразову грошову допомогу, як членам сім`ї ОСОБА_4 , який помер внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, у розмірі 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного, року.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 07 липня 2020 року позов задоволено.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що причиною смерті ОСОБА_4 стало захворювання, пов`язане із захистом Батьківщини. Також звернув увагу на те, що право на отримання одноразової грошової допомоги членами сім`ї військовослужбовця не залежить від наявності у ОСОБА_4 на момент смерті статусу військовослужбовця, а безпосередньо пов`язане з наявністю медико-правового зв`язку між смертю особи та захворюванням, отриманим під час виконанням ним обов`язків військової служби.

Правила виплати одноразової грошової допомоги членам сімей померлих осіб, звільнених з військової служби, смерть яких настала протягом року після звільнення з військової служби, застосовується до відносин щодо визначення права на отримання одноразової грошової допомоги у випадках, зокрема смерті, що настала з 13.10.2018 року, відтак, такі не поширюється на дані правовідносини. Маються покликання на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 30.09.2019 року у справі №825/1380/18.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, Адміністрація Державної прикордонної служби України подала апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи та з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що ОСОБА_4 на день смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) був звільнений та виключений зі списків особового складу Донецького прикордонного загону. Відтак, останній на військовій службі на час смерті не перебував та спеціального статусу «військовослужбовець» , який би надав його родині право на отримання одноразової грошової допомоги не мав.

Звертає увагу на те, що законодавцем розмежовано два поняття це право на отримання одноразової грошової допомоги членами сім`ї у разі смерті військовослужбовця, що настала внаслідок захворювання в період проходження ним військової служби та право на отримання одноразової грошової допомоги членами сім`ї у разі смерті особи, звільненої з військової служби, якщо смерть настала внаслідок захворювання, пов`язаного із проходженням військової служби.

На думку апелянта, законодавець все ж таки пов`язав право на отримання одноразової грошової допомоги членами сім`ї померлого саме зі спеціальним статусом «військовослужбовець», а не із захворюванням із проходженням військової служби, як зазначено судом першої інстанції.

Просить скасувати рішення суду та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивачів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що право на отримання одноразової грошової допомоги членами сім`ї військовослужбовця не залежить від наявності в останнього на момент смерті статусу військовослужбовця, а безпосередньо пов`язане із наявністю медико правового зв`язку між смертю особи та захворюванням, отриманим під час виконання ним обов`язків військової служби.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивачів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що на виконання Указу Президента України від 14.01.2015 року №15/2015 «Про часткову мобілізацію», наказу Львівського обласного військового комісаріату від 16.01.2015 року №М-35/ДСК, згідно наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 №90 від 10.07.2015 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , був призваний та направлений для проходження військової служби в складі команди НОМЕР_1 .

Згідно витягу з наказу №295 від 22.10.2015 року 16.10.2015 прапорщик ОСОБА_4 прибув до складу сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в Антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей в секторі «М».

Надалі, відповідно до витягу з наказу начальника Донецького прикордонного загону від 10.10.2016 року №372-ос прапорщика за призовом ОСОБА_4 , техніка-оператора відділення безпілотних літальних апаратів прикордонної застави (з місцем дислокації н.п. Сартана) оперативно-бойової прикордонної комендатури «Сартана» - звільнено у запас.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 виданого Самбірським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З дня звільнення у запас, та до дня смерті ОСОБА_4 перебував на військовому обліку в Самбірському об`єднаному районному військовому комісаріаті Львівської області.

Судом зі змісту витягу з протоколу засідання Центральної військо-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень та травм у колишнього військовослужбовця №21 від 21.06.2018 року встановлено, що відповідно до картки обстеження та медичного огляду від 10.07.2015 року Самбірського ОМВК Львівської області ОСОБА_4 визнаний придатним до військової служби; згідно витягу з медичної карти Самбірської центральної лікарні з 21.01.2016 року по 01.02.2016 року (період служби в зоні АТО) знаходився на стаціонарному лікуванні з діагнозом «Гіпертонічна хвороба II стадія, ступень 2, ризик помірний, кризовий перебіг. Вегетоневротичний синдром. ІХС. Атеросклеротичний кардіосклероз». Звільнений з військової служби у зв`язку із закінченням строку військової служби. Відповідно висновку експерта Самбірського відділення КЗ ЛОР ЛОБСМЕ від 11.01.2016 року №142/16 причиною смерті є захворювання серця у вигляді гострої ішемічної хвороби серця на фоні атеросклеротичного коронарокардіосклерозу. Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 07.12.2016 року, виданого Самбірським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, лікарського свідоцтва про смерть від 04.12.2016 року № 142/16 комунального закладу «ЛОР Львівське обласне бюро судово-медичної експертизи», причина смерті «Гостра серцево-судинна недостатність. Гострий інфаркт міокарда».

Згідно витягу із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень та травм у колишнього військовослужбовця від 05.06.2018 року №21 - захворювання і причина смерті, ТАК, пов`язані із захистом Батьківщини.

Надалі, після смерті ОСОБА_4 позивачі (члени сім`ї) ОСОБА_1 , як дружина померлого, а також як законний представник неповнолітнього сина ОСОБА_2 та дочка померлого ОСОБА_3 , у встановленому законом порядку звернулись із заявою про призначення та виплату одноразової грошової допомоги, гарантованої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», та надали необхідні документи.

Листом в.о. начальника Донецького прикордонного загону від 31.01.2019 року позивачів повідомлено про те, що керівництво Донецького прикордонного загону Державної прикордонної служби вважає, що у членів сім`ї на момент смерті ОСОБА_4 немає права на отримання одноразової грошової допомоги.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 16.07.2019 року у справі №1.380.2019.001357 визнано протиправною бездіяльність Донецького прикордонного загону Донецько-Луганського регіонального управління Державної прикордонної служби України та зобов`язано Донецький прикордонний загін Донецько-Луганського регіонального управління Державної прикордонної служби України вирішити питання про нарахування і виплату одноразової грошової допомоги членам родини загиблого військовослужбовця ОСОБА_4 ( ОСОБА_1 , ОСОБА_3 ).

На виконання рішення суду Донецьким прикордонним загоном Донецько- Луганського регіонального управління Державної прикордонної служби України скеровано пакет документів із заявами родичів померлого на розгляд комісії Державної прикордонної служби України.

Рішенням комісії Державної прикордонної служби України від 30.09.2019 року №171 позивачам відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку з тим, що на день смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) ОСОБА_4 був виключений зі списків особового складу військової частини.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Частина 5 ст.17 Конституції України передбачає, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Стаття 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачає, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з ч. 1 ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця (крім військовослужбовця строкової служби) під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби.

Частина 1 ст. 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачає, що у випадках, зазначених у пп.1-3 п. 2 ст.16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста.

Згідно з ч. 9 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України

Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві визначає Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 №975 (далі Порядок №975).

Відповідно до п. 3 Порядку №975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть.

Згідно з п.4 Порядку №975 одноразова грошова допомога призначається у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, якщо смерть настала: 1) під час виконання військовослужбовцем обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби; 2) у період проходження військовослужбовцем військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби.

З системного аналізу правових норм вбачається, що вищезгадана одноразова грошова допомога виплачується не тільки у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання обов`язків військової служби чи в період її проходження, а й у разі смерті, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби незалежно від часу звільнення з військової служби.

Колегія суддів звертає увагу на те, що визначальним є той факт, що військовослужбовець під час або у зв`язку з виконанням ним обов`язків військової служби захворів, внаслідок чого помер. Допомога у такому випадку призначається незалежно від того, чи була особа військовослужбовцем на час смерті. Факт наявності статусу військовослужбовця на час смерті має значення лише у випадку загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання обов`язків військової служби чи в період її проходження.

Враховуючи вищевикладене та ту обставину, що ОСОБА_4 приймав безпосередню участь в Антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, на момент смерті був колишнім військовослужбовцем, можна зробити висновок, що на членів сім`ї померлого розповсюджуються пільги та права, встановлені нормами Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 06 лютого 2018 у справі №761/18099/15-а (адміністративне провадження №К/9901/3406/18), №372/1258/16-а (адміністративне провадження №К/9901/6800/18), і відповідно до вимог ч. 5 ст.242 КАС України враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Колегія суддів звертає увагу на те, що одноразова грошова допомога за своєю правовою природою є гарантованою державою соціальною допомогою, яка виплачується зокрема членам сім`ї військовослужбовця у разі, якщо смерть настала під час виконання військовослужбовцем обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним таких обов`язків.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим Самбірським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львіській області 07.12.2016 року.

ОСОБА_4 чоловік позивачки ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу № НОМЕР_3 виданим Відділом ЗАГС Самбірського міськвиконкому Львівської області 18.05.1991 року, а також батько позивачів ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 , виданого відділом РАГС Самбірського міського управління юстиції 26.06.2001 та ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 . Відтак, зазначені особи є членами сім`ї померлого.

Витягом з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень та травм у колишнього військовослужбовця №21 від 05.06.2018 року засвідчено, що захворювання і причина смерті, ТАК, пов`язані із захистом Батьківщини.

Вказаний протокол не оскаржувався, судом не встановлено недостовірності або інших ознак юридичної дефектності цього протоколу, а тому його належить розглядати як належний та допустимий доказ у справі.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що захворювання, яке стало причиною смерті ОСОБА_4 безпосередньо пов`язане з виконанням ним обов`язків військової служби та захисту Батьківщини.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що сторона позивача має право на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки право на отримання одноразової грошової допомоги членами сім`ї військовослужбовця не залежить від наявності у померлого на момент смерті статусу військовослужбовця, а безпосередньо пов`язане з наявністю причинно-наслідкового зв`язку між смертю особи та захворюванням, отриманим під час виконанням ним обов`язків військової служби та захисту Батьківщини.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що рішення комісії Державної прикордонної служби України від 30.09.2019 року №171, яким відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», членам сім`ї померлого прапорщика ОСОБА_4 , є протиправним та підлягає скасуванню.

Колегія суддів також вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність заявленої позовної вимоги про зобов`язання Державної прикордонної служби України провести нарахування та виплатити позивачам одноразову грошову допомогу, як членам сім`ї ОСОБА_4 , який помер внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, у розмірі 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову. Подані докази в ході апеляційного розгляду не спростовують висновків зроблених по спірних правовідносинах.

Судові витрати розподілу не підлягають з огляду на результат вирішення апеляційної скарги та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.

Отже, доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до правильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Адміністрації Державної прикордонної служби України залишити без задоволення, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07 липня 2020 року у справі №1.380.2019.006236 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Л. П. Іщук
Т. В. Онишкевич
Повне судове рішення складено 28.01.2021 року.