Справа № 360/4704/20
Суддя: Т.І. Чернявська
Дата ухвалення: 2021-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

27 січня 2021 рокуСєвєродонецькСправа № 360/4704/20

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Чернявська Т.І., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом адвоката Григоренка Дмитра Павловича в інтересах ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Луганського окружного адміністративного суду перебуває справа за позовом адвоката Григоренка Дмитра Павловича (далі представник позивача) в інтересах ОСОБА_1 (далі позивач) до Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області (далі відповідач), в якому представник позивача з урахуванням уточненої позовної заяви від 18 грудня 2020 року б/н (арк. спр. 23-24) просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області від 07 вересня 2020 року б/н, яким ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування;

- зобов`язати Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з 07 серпня 2020 року.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що 03 вересня 2020 року позивач звернулась до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

07 вересня 2020 року відповідач виніс рішення про відмову у призначенні пенсії на підставі статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування через відмову в зарахуванні до страхового стажу певних періодів роботи.

Так, відповідно до рішення відповідача до страхового стажу зараховані такі періоди роботи: з 04 грудня 1981 року по 21 листопада 1987 року - догляд за дитиною до 3-х років; з 01 січня 1999 року по 09 серпня 1999 року, з 10 серпня 1999 року по 29 червня 2006 року, з 01 липня 2006 року по 30 червня 2014 року. При цьому, до страхового стажу не зараховані такі періоди роботи: з 21 червня 1979 року по 22 серпня 1983 року; з 23 серпня 1983 року по 21 жовтня 1991 року; з 22 січня 1992 року по 22 березня 1992 року; з 23 березня 1992 року по 21 червня 1993 року; з 21 червня 1993 року по 31 грудня 1998 року.

Підставою відмови в зарахуванні зазначених періодів роботи до страхового стажу відповідач зазначає грубе порушення Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за № 110.

З посиланням на положення статей 26, 45 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, статті 62 Закону України Про пенсійне забезпечення, Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за № 110, представник позивача вважає, що відповідачем протиправно відмовлено позивачу у призначенні пенсії, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню.

Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області позов не визнало, про що через відділ діловодства та обліку звернень громадян (канцелярію) 16 січня 2021 року за вхідним реєстраційним № 2101/2021 подало відзив на позовну заяву від 12 січня 2021 року № 1229-0107-7/177, в якому у задоволенні позовних вимог просить відмовити (арк. спр. 37-39).

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач зазначив, що 03 вересня 2020 року позивач звернулась до Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області з заявою щодо призначення пенсії відповідно до статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. До заяви позивач додала такі документи: трудову книжку серії НОМЕР_1 від 25 червня 1979 року, паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий 25 березня 1999 року, свідоцтва про народження дітей серії НОМЕР_3 від 08 січня 1982 року та серії НОМЕР_4 від 21 грудня 1984 року, свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_5 від 28 лютого 1981 року, довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 16 листопада 2017 року № 6622.

Відповідно до статті 22 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування жінки, які народилися з 1 жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року, мають право на призначення пенсії за віком після досягнення 59 років 6 місяців та наявності страхового стажу не менше 27 років при зверненні з 01 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року.

Відповідно до статті 24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до статті 62 Закону України Про пенсійне забезпечення та згідно з пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Згідно з статтею 56 Закону України Про пенсійне забезпечення до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від форм власності та господарювання. До стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків.

Позивач на момент звернення за розрахунком управління має страховий стаж 21 рік 05 місяців 18 днів. До страхового стажу роботи зараховані періоди роботи: з 04 грудня 1981 року по 21 листопада 1987 року - догляд за дитиною до трьох років; з 01 січня 1999 року по 09 серпня 1999 року; з 10 серпня 1999 року по 29 червня 2006 року; з 01 липня 2006 року по 30 червня 2014 року згідно з індивідуальними відомостями про застраховану особу Пенсійного фонду України (Форма ОК-5).

В результаті розгляду трудової книжки позивача відповідачем встановлено, що у записі № 6 трудової книжки в графі № 4 відсутні номер розпорядження про звільнення з роботи; в записі № 7 (з 22 січня 1992 року по 22 березня 1992 року) в графі № 4 відсутня підстава внесення запису (документ, його дата та номер); в записі № 9 в графі № 2 міститься виправлення дати прийму на роботу (21 червня 1997 року); перша сторінка трудової книжки позивача заповнена російською мовою, завірена печаткою та підписом відповідальної особи від підприємства, але місце, де значилось перше прізвище власника трудової книжки, заклеєно, що є грубим порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за № 110, у зв`язку з чим неможливо зарахувати до страхового стажу періоди роботи, зазначені в трудовій книжці.

Саме через це до страхового стажу позивачу не зараховано такі періоди роботи: з 21 червня 1979 року по 22 серпня 1983 року, з 23 серпня 1983 року по 21 жовтня 1991 року, з 22 січня 1992 року по 22 березня 1992 року, з 23 березня 1992 року по 21 червня 1993 року та з 21 червня 1993 року по 31 грудня 1998 року.

Документів, які б підтвердили трудовий стаж, що був не зарахований управлінням при здійсненні розрахунку страхового стажу, позивач до теперішнього часу не надала. Таким чином, на дату звернення з заявою щодо призначення пенсії, позивач набула встановленого законодавством пенсійного віку, але не має необхідного страхового стажу - 27 років, саме тому 07 вересня 2020 року управлінням прийнято рішення «Про відмову в призначені пенсії за віком згідно ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ОСОБА_1 ».

Також відповідач зазначив, повноваження територіального органу Пенсійного фонду у питаннях зарахування періодів роботи до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії, є дискреційними. Відповідно суд не повноважний втручатися до таких повноважень і не може підміняти територіальний орган Пенсійного фонду, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення пенсій громадянам, у питаннях призначення (переведення з одного виду пенсій на інший) та перерахунку пенсії.

З посиланням на норми частин першої, другої статті 73 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, відповідач зазначив, що Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області не має коштів на сплату судового збору.

З урахуванням викладеного, відповідач просить відмовити позивачу у задоволенні позову повністю.

Ухвалою від 07 грудня 2020 року позовну заяву адвоката Григоренка Дмитра Павловича залишено без руху (арк. спр. 18).

Ухвалою від 28 грудня 2019 року про відкриття провадження в адміністративній справі судом ухвалено розглядати дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до положень пункту 2 частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) (арк. спр. 27-28).

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-76, 90 КАС України, судом встановлено таке.

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ) звернулась до Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області із заявою від 03 вересня 2020 року, зареєстрованою за № 2575, про призначення пенсії за віком, додавши до неї зазначені в розписці-повідомленні документи (арк. спр. 44, 44 зв.).

Рішенням Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області від 07 вересня 2020 року б/н «Про відмову в призначенні пенсії за віком згідно ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ОСОБА_1 » відмовлено у призначенні пенсії за віком через відсутність необхідного страхового стажу. За розрахунком відповідача страховий стаж позивача складає 21 рік 05 місяців 18 днів (на підставі індивідуальних відомостей про застраховану особу, які містяться в Реєстрі застрахованих осіб). Відповідачем до страхового стажу роботи позивача не зараховано періоди її роботи з 21 червня 1979 року по 22 серпня 1983 року, з 23 серпня 1983 року по 21 жовтня 1991 року, з 22 січня 1992 року по 22 березня 1992 року, з 23 березня 1992 року по 21 червня 1993 року та з 21 червня 1993 року по 31 грудня 1998 року на підставі трудової книжки, оскільки у трудовій книжці наявні виправлення (арк. спр. 12, 57).

Згідно з інформацією, що міститься в ІКІС ПФУ: Підсистема призначення та виплати пенсії, стаж ОСОБА_1 (для розрахунку права на пенсію за віком) складає 21 рік 05 місяців 18 днів. У межах спірних правовідносин до страхового стажу позивача зараховано періоди: з 04 грудня 1981 року по 21 листопада 1987 року догляд за дитиною до 3-х років, з 01 січня 1999 року по 30 червня 2014 року (арк. спр. 56).

Відповідно до рішення Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області від 07 вересня 2020 року № 41 позивач не має право на пенсію (арк. спр. 55).

Відповідно до записів у трудовій книжці від 25 червня 1979 року серії НОМЕР_1 (арк. спр. 9-11, 47-48), у межах спірних правовідносин ОСОБА_1 :

з 21 червня 1979 року по 22 серпня 1983 року працювала у Первомайському машинобудівному заводі на посаді друкарки;

з 23 серпня 1983 року по 21 жовтня 1991 року працювала у Первомайському міськкомі Компартії України на посадах машиністки та технічного секретаря-друкарки;

з 22 січня 1992 року по 22 березня 1992 року одержувала допомогу по безробіттю у Первомайському міському центрі зайнятості;

з 23 березня 1992 року по 21 червня 1993 року працювала у Середньому професійно-технічному училищі № 74 на посаді секретаря-друкарки;

з 21 червня 1993 року по 09 серпня 1999 року працювала у Первомайському міськвиконкомі на посадах друкарки загального відділу та друкарки 1 категорії у відділі економічних реформ.

Оскільки 21 червня 1993 року є днем звільнення ОСОБА_1 з роботи у Середньому професійно-технічному училищі № 74, зазначений день є останнім робочим днем на посаді секретаря-друкарки в професійно-технічному училищі, внаслідок чого 21 червня 1993 року не може бути першим робочим днем у Первомайському міськвиконкомі. У такому випадку першим робочим днем у Первомайському міськвиконкомі слід вважати 22 червня 1993 року.

Загалом стаж позивача за періоди з 21 червня 1979 року по 22 серпня 1983 року, з 23 серпня 1983 року по 21 жовтня 1991 року, з 22 січня 1992 року по 22 березня 1992 року, з 23 березня 1992 року по 21 червня 1993 року та з 22 червня 1993 року по 09 серпня 1999 року складає 19 років 10 місяців 19 днів, не зарахований відповідачем стаж позивача за періоди з 21 червня 1979 року по 22 серпня 1983 року, з 23 серпня 1983 року по 21 жовтня 1991 року, з 22 січня 1992 року по 22 березня 1992 року, з 23 березня 1992 року по 21 червня 1993 року та з 22 червня 1993 року по 31 грудня 1998 року складає 19 років 3 місяці 11 днів.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Закон України від 09 липня 2003 року № 1058-IV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - Закон № 1058-IV) визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Відповідно до статті 1 Закону № 1058-IV (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:

застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування;

страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески;

страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування;

страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону № 1058-IV цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Абзацом першим частини першої статті 26 Закону № 1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Відповідно до абзаців другого, п`ятого частини першої статті 26 Закону № 1058-IV починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років.

До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 59 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року (абзаци чотирнадцятий, двадцять четвертий частини першої статті 26 Закону № 1058-IV).

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (абзац перший частини першої статті 24 Закону № 1058-IV).

Відповідно до абзацу першого частини другої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно з абзацом дев`ятим частини третьої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом.

Абзацом першим частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV регламентовано, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 56 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-XII Про пенсійне забезпечення (далі Закон № 1788-XII) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Пунктами «а», «ж» частини третьої статті 56 Закону № 1788-XII передбачено, що до стажу роботи зараховується також: а) будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків; ж) час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.

Відповідно до частини першої статті 27 Закону № 1058-IV розмір пенсії за віком визначається за формулою: П = Зп х Кс, де: П - розмір пенсії, у гривнях; Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи, визначена відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, у гривнях; Кс - коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи, визначений відповідно до статті 25 цього Закону.

За бажанням застрахованої особи частина розміру пенсії за віком за період страхового стажу, набутого до дня набрання чинності цим Законом, може бути визначена відповідно до раніше діючого законодавства, а частина розміру пенсії за період страхового стажу, набутого після набрання чинності цим Законом, - відповідно до цього Закону (абзац перший частини другої статті 27 Закону № 1058-IV).

Згідно з абзацом першим частини першої статті 40 Закону № 1058-IV для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Для визначення розміру пенсії за віком відповідно до частини другої статті 27 цього Закону заробітна плата для обчислення частини пенсії за період страхового стажу до набрання чинності цим Законом визначається на умовах і в порядку, передбачених законодавством, що діяло раніше, а для обчислення частини пенсії за період страхового стажу після набрання чинності цим Законом - на умовах, передбачених абзацом першим цієї частини (абзац четвертий частини першої статті 40 Закону № 1058-IV).

Заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку (абзац п`ятий частини першої статті 40 Закону № 1058-IV).

Згідно з частиною першою статті 44 Закону № 1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 45 Закону № 1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії. Пенсія призначається довічно або на період, протягом якого пенсіонер має право на виплату пенсії відповідно до цього Закону (частини друга, п`ята статті 45 Закону № 1058-IV).

Згідно з абзацом першим пункту 1.1 розділу I Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2017 року № 13-1) та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (далі - Порядок № 22-1), заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об`єднаного управління (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).

Відповідно до абзацу першого підпункту 2 пункту 2.1 розділу ІІ Документи, необхідні для призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший Порядку № 22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу). За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, структурний підрозділ, відповідальний за ведення персоніфікованого обліку (далі - відділ персоніфікованого обліку), надає структурному підрозділу, відповідальному за призначення пенсії, довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення.

Відповідно до статті 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі Порядок № 637), передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Абзацом першим пункту 3 Порядку № 637 визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

20 червня 1974 року постановою Держкомтруда СРСР № 162 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях (далі Інструкція № 162), яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до абзацу першого пункту 1.1. Інструкції № 162 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників та службовців.

Заповнення трудових книжок та вкладишів до них здійснюється мовою союзної, автономної республіки, автономної області, автономного округа, на території яких розташовано дане підприємство, установа, організація, та офіційною мовою СРСР (пункт 2.1. Інструкції № 162).

Згідно з абзацами другим, третім пункту 2.2. Інструкції № 162 заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства у присутності робітника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу. До трудової книжки вносяться відомості про роботу: прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.

Відповідно до пункту 2.3. Інструкції № 162 усі записи трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються рабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1984 р., у графі 2 трудової книжки раніше встановленого зразка (1983 р.) записується 1984.05.01, в трудових книжках, виданих після 1 січня 1975 р.; 05.01.1984. Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів.

У разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується адміністрацією підприємства, де було зроблено відповідний запис. Адміністрація підприємства за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу (пункт 2.5. Інструкції № 162).

Відповідно до пункту 2.8. Інструкції № 162 виправлені відомості про роботу, про переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення та інші мають повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження. У разі втрати наказу чи розпорядження або невідповідності їх фактично виконуваній роботі виправлення відомостей про роботу здійснюється на основі інших документів, що підтверджують виконання робіт, не зазначених у трудовій книжці. Показання свідків не можуть бути підставою для виправлення занесених раніше записів.

Згідно з пунктом 2.9. Інструкції № 162 у розділі Відомості про роботу, Відомості про нагородження, Відомості про заохочення трудової книжки (вкладиша) закреслення раніше внесених неточних або неправильних записів не допускається. У разі необхідності, наприклад, зміни запису відомостей про роботу після зазначення відповідного порядкового номеру, дати внесення запису в графі 3 пишеться: Запис за № таким-то недійсний. Прийнятий за такою-то професією (посадою) і у графі 4 повторюються дата і номер наказу (розпорядження) власника або уповноваженого ним органу, запис з якого неправильно внесений до трудової книжки. У такому ж порядку визнається недійсним запис про звільнення і переведення на іншу постійну роботу у разі незаконного звільнення або переведення, установленого органом, який розглядає трудові спори, і поновлення на попередній роботі або зміни формулювання причини звільнення. Наприклад, пишеться: Запис за № таким-то є недійсним, поновлений на попередній роботі. При зміні формулювання причини звільнення пишеться: Запис за № таким-то є недійсним звільнений... і зазначається нове формулювання. У графі 4 в такому разі робиться посилання на наказ про поновлення на роботі або зміну формулювання причини звільнення. При наявності в трудовій книжці запису про звільнення або переведення на іншу роботу, надалі визнаної недійсною, на прохання працівника видається дублікат трудової книжки без внесення до неї запису, визнаного недійсним.

Абзацом першим пункту 2.10. Інструкції № 162 встановлено, що відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження.

Зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконується адміністрацією за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я та по батькові тощо) і з посиланням на номер і дату цих документів. Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рискою закреслюється, наприклад, колишнє прізвище або ім`я, по батькові, дата народження і записуються нові дані. Посилання на відповідні документи вносяться на внутрішньому боці обкладинки та засвідчуються підписом керівника підприємства чи спеціально уповноваженою ним особою і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів (абзаци перший-третій пункту 2.12. Інструкції № 162).

Аналогічні за змістом положення містить також Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена наказом Міністерством праці України, Міністерством юстиції України, Міністерством соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за № 110.

Відповідно до пункту 18 постанови Ради Міністрів СРСР та Всесоюзної центральної ради професійних союзів від 06 вересня 1973 року № 656 Про трудові книжки працівників та службовців, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, відповідальність за організацію робіт по веденню, обліку, зберіганню і видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, призначена наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачу трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а у передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Згідно з свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_5 від 28 лютого 1981 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 28 лютого 1981 року уклали шлюб. Після укладення шлюбу, серед іншого, дружині присвоєно прізвище ОСОБА_4 (арк. спр. 51).

З трудової книжки від 25 червня 1979 року серії НОМЕР_1 слідує, що у трудовій книжці прізвище власника трудової книжки змінено на прізвище ОСОБА_4 на підставі паспорта НОМЕР_7 , виданого МВВС Первомайського міськвиконкому. Запис містить підпис начальника відділу призначень Первомайського міськвиконкому (арк. спр. 9-11, 47-48).

Записи трудової книжки позивача містять всі необхідні відомості про роботу позивача з 21 червня 1979 року по 22 серпня 1983 року у Первомайському машинобудівному заводі на посаді друкарки; з 23 серпня 1983 року по 21 жовтня 1991 року у Первомайському міськкомі Компартії України на посадах машиністки та технічного секретаря-друкарки; з 22 січня 1992 року по 22 березня 1992 року одержання допомоги по безробіттю у Первомайському міському центрі зайнятості; з 23 березня 1992 року по 21 червня 1993 року у Середньому професійно-технічному училищі № 74 на посаді секретаря-друкарки; з 22 червня 1993 року по 31 грудня 1998 року у Первомайському міськвиконкомі на посадах друкарки загального відділу та друкарки 1 категорії у відділі економічних реформ, що сукупно становить 19 років 3 місяці 11 днів, на підставі відомостей, наявних в трудовій книжці.

Заклеєне дівоче прізвище позивача, відсутність у записі № 6 трудової книжки в графі № 4 номеру розпорядження про звільнення з роботи; відсутність в записі № 7 (з 22 січня 1992 року по 22 березня 1992 року) в графі № 4 підстави внесення запису (документ, його дата та номер); наявність в записі № 9 в графі № 2 виправлення дати прийму на роботу (21 червня 1993 року) у трудовій книжці позивача не можуть бути підставою для відмови у зарахування періодів роботи позивача до страхового стажу для призначення пенсії.

Оскільки відповідно до пункту 18 постанови Ради Міністрів СРСР та Всесоюзної центральної ради професійних союзів від 06 вересня 1973 року № 656 Про трудові книжки працівників та службовців, відповідальність за організацію роботи з ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, призначена наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для позивача, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Відповідач не врахував, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці, і право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки (вина позивача відсутня).

Індивідуальними відомостями про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (Форма ОК-5) від 07 вересня 2020 року, що містить інформацію про страховий стаж, заробітну плату та сплату страхових внесків страхувальниками, підтверджується страховий стаж позивача за період з 01 січня 1999 року по 30 червня 2014 року у виконкомі Первомайської міської ради (код 25057283), Управлінні економіки виконкому Первомайської міської ради (код 25057283), Управлінні економіки Первомайської міської ради (код 25057283), що відповідає даним трудової книжки від 25 червня 1979 року серії НОМЕР_1 (арк. спр. 52-54).

Таким чином, за наслідками судового розгляду судом встановлено, що відповідачем при вирішенні питання про призначення позивачу пенсії за віком за заявою від 03 вересня 2020 року, зареєстрованою за № 2575, протиправно не зараховано до страхового стажу періоди роботи до 01 січня 1999 року на підставі відомостей, які містяться в трудовій книжці, внаслідок чого неправильно обчислено страховий стаж, необхідний для призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Оскільки у період з 04 грудня 1981 року по 21 листопада 1987 року позивач працювала у Первомайському машинобудівному заводі та Первомайському міськкомі Компартії України, відповідачем помилково зараховано зазначений період до страхового стажу як час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку. Отже, період з 04 грудня 1981 року по 21 листопада 1987 року як догляд за дитиною до 3-х років має бути виключений відповідачем зі страхового стажу.

Твердження відповідача про те, що право призначення пенсії покладено на територіальний орган Пенсійного фонду та є виключно їх дискреційними повноваженнями, суд відхиляє з огляду на таке.

На законодавчому рівні поняття дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

У справі, що розглядається, повноваження пенсійного органу щодо призначення пенсії передбачені Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Умови, за яких пенсійний орган відмовляє у призначенні пенсії, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, пенсійний орган повинен призначити пенсію. Повноваження пенсійного органу та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу, за умови звернення особи з усіма необхідними для призначення пенсії документами, - призначити пенсію. За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Тому зазначені повноваження не є дискреційними.

Також суд звертає увагу на те, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Оскільки на час звернення з заявою про призначення пенсії за віком позивач досягла віку 59 років 6 місяців 28 днів, мала страховий стаж понад 27 років (15 років 04 місяці 00 днів (стаж, зарахований відповідачем за період з 01 січня 1999 року по 30 червня 2014 року) + 19 років 3 місяці 11 днів (стаж, протиправно не зарахований відповідачем)), відповідно до статті 26 Закону № 1058-IV позивач має право на призначення пенсії за віком.

У зв`язку з цим, рішення Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області від 07 вересня 2020 року б/н «Про відмову в призначенні пенсії за віком згідно ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ОСОБА_1 » є протиправним та підлягає скасуванню.

Зважаючи на те, що позивач на дату звернення з заявою від 03 вересня 2020 року, зареєстрованою за № 2575, про призначення пенсії за віком мала право на її призначення, призначення пенсії позивачу має бути здійснено відповідачем саме з 07 серпня 2020 року (оскільки звернення за призначенням пенсії відбулося не пізніше трьох місяців з дня настання віку, достатнього для призначення пенсії).

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З метою ефективного захисту прав позивача, про захист яких він просить, суд на підставі частини другої статті 9 КАС України вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, самостійно обравши спосіб захисту, який відповідає об`єкту порушеного права та у спірних правовідносинах є достатнім, необхідним та ефективним:

визнати протиправними та скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області від 07 вересня 2020 року б/н «Про відмову в призначенні пенсії за віком згідно ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ОСОБА_1 »;

зобов`язати Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області призначити ОСОБА_1 за її заявою від 03 вересня 2020 року, зареєстрованою за № 2575, пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з 07 серпня 2020 року, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи з 21 червня 1979 року по 22 серпня 1983 року у Первомайському машинобудівному заводі, з 23 серпня 1983 року по 21 жовтня 1991 року у Первомайському міськкомі Компартії України, з 23 березня 1992 року по 21 червня 1993 року у Середньому професійно-технічному училищі № 74, з 22 червня 1993 року по 31 грудня 1998 року у Первомайському міськвиконкомі, а також період одержання допомоги по безробіттю у Первомайському міському центрі зайнятості з 22 січня 1992 року по 22 березня 1992 року.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. Руїз Торія проти Іспанії (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09 грудня 1994 року, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною третьою статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених вимог.

При зверненні до суду з позовом позивачем сплачено судовий збір в сумі 840,80 грн, що підтверджено квитанцією від 18 вересня 2020 року № 108.

З огляду на те, що судом встановлено порушення відповідачем конституційного права позивача на отримання пенсії як складової частини права на соціальний захист, внаслідок чого позовні вимоги підлягають задоволенню, суд присуджує позивачу понесені нею і документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 840,80 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 72, 77, 90, 94, 132, 139, 241-246, 250, 255, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов адвоката Григоренка Дмитра Павловича в інтересах ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ) до Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області (ідентифікаційний код 21792608, місцезнаходження: 93300, Луганська область, Попаснянський район, м. Попасна, вул. Шкільна, буд. 2) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області від 07 вересня 2020 року б/н «Про відмову в призначенні пенсії за віком згідно ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ОСОБА_1 ».

Зобов`язати Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області призначити ОСОБА_1 за її заявою від 03 вересня 2020 року, зареєстрованою за № 2575, пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з 07 серпня 2020 року, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи з 21 червня 1979 року по 22 серпня 1983 року у Первомайському машинобудівному заводі, з 23 серпня 1983 року по 21 жовтня 1991 року у Первомайському міськкомі Компартії України, з 23 березня 1992 року по 21 червня 1993 року у Середньому професійно-технічному училищі № 74, з 22 червня 1993 року по 31 грудня 1998 року у Первомайському міськвиконкомі, а також період одержання допомоги по безробіттю у Первомайському міському центрі зайнятості з 22 січня 1992 року по 22 березня 1992 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 840,80 грн (вісімсот сорок грн 80 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Т.І. Чернявська