Справа № 200/8851/20-а
Суддя: Бабіч С.І.
Дата ухвалення: 2020-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 грудня 2020 р. Справа№200/8851/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бабіча С.І., за участю секретаря судового засідання Сафронової Ю.Л. та представників сторін:

позивача не з`явилась;

відповідача Яковлевої А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправною та скасування вимоги № Ф 167071-47-У від 13 травня 2019 року про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до Головного управління ДПС у Донецькій області (далі - відповідач) про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску № Ф 167071-47-У від 13 травня 2019 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 15.09.2020 року разом з постановою про відкриття виконавчого провадження № 60993957 отримала копію вимоги Головного управління ДПС у Донецькій області про сплату боргу (заборгованості) зі сплати єдиного внеску № Ф-167071-47-У від 13.05.2019 року на суму 21030,90 грн.

Позивач вказує, що в порушення Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, яка затверджена наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 року № 449 відповідач порушив строк обчислення боргу по сплаті єдиного соціального внеску.

Зазначає, що контролюючим органом вимога про сплату боргу (недоїмки) на її адресу не направлялась тривалий час, а заборгованість зі сплати єдиного соціального внеску зростала.

Позивач вважає, що формування оскаржуваної вимоги про сплату боргу (недоїмки) поза межами законодавчо визначених строків, не може вважатись правомірною.

Представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог позивача з підстав, викладених у відзиві на адміністративний позов, зокрема, посилаючись на те, що за даними інформаційної системи органу доходів і зборів, станом на 30.04.2019 року позивач має борг зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

На підставі облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів сформовано і надіслано позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 15 травня 2019 року.

Вказує, що відповідно до Інструкції № 449 вимога вважається належним чином надісланою (врученою), якщо вона надіслана на адресу (місце проживання або останнього відомого місця перебування фізичної особи) платника єдиного внеску рекомендованим листом з повідомленням про вручення. У разі повернення поштового відправлення у зв`язку з закінченням встановленого строку зберігання, вимога вважається врученою платнику єдиного внеску у день, зазначений поштовою службою у повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

Зазначено, що вимога від 13.05.2019 року № Ф-167071-47 була надіслана поштою рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місця проживання платника. Однак поштове відправлення було повернуто поштою у зв`язку з закінченням встановленого терміну зберігання.

Також вважає безпідставними вимоги щодо про відшкодування витрат на правову допомогу у розмірі 5000,00 грн., оскільки зазначена справа є типовою, незначної складності, її розгляд здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження.

Крім того, відповідач зазначив, що представник позивача не вивчив судову практику зі спірних питань, оскільки такий представник не міг не бути обізнаним із позицією відповідача, законодавством, яким регулюються спір у справі, документами й доводи, якими відповідач обґрунтовував свої вимоги й інші обставини, а отже підготовка цієї справи в суд першої інстанції не вимагала великого обсягу аналітичної й технічної роботи.

Відповідач вважає, що заявлена вимога подана без належного обґрунтування та підтвердження необхідними документами. Документи, які подані для визначення розміру цих витрат, не містять документального підтвердження витрат адвоката, що були необхідні для надання правничої допомоги, в них відсутні докази затраченого адвокатом часу надання вказаних послуг відсутні розрахунки вартості підготовки адвокатом процесуальних документів, а також не відповідають заявленій сумі витрат.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2020 року відкрито провадження у даній адміністративній справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 02 листопада 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправною та скасування вимоги № Ф 167071-47-У від 13 травня 2019 року про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску, залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви - 10 днів з дня отримання копії ухвали про залишення позовної заяви без руху, шляхом надання суду - обґрунтованої заяви про поновлення пропуску строку звернення до адміністративного суду.

16 листопада 2020 року, через канцелярію суду, від представника позивача надійшла заява про поновлення пропуску строку звернення до адміністративного суду.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 17 листопада 2020 року було поновлено позивачу строк звернення до адміністративного суду з даним позовом.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 17 листопада 2020 року продовжено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 30 листопада 2020 року.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року суд вирішив замінити засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням та призначити підготовче засідання на 14 грудня 2020 року.

Протокольною ухвалою від 14 грудня 2020 року, у задоволенні клопотання позивача про зупинення провадження у даній справі відмовлено.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 14 грудня 2020 року закрито підготовче провадження у справі № 200/8851/20-а та призначено справу до судового розгляду по суті на 28 грудня 2020 року.

Позивач чи її представник у судове засідання призначене на 28 грудня 2020 року не з`явились, про час та місце розгляду справи позивач була повідомлена належним чином.

У судовому засіданні представник відповідача заперечувала проти позову та проти стягнення з відповідача 5000,00 грн. витрат позивача на правову допомогу і надала пояснення аналогічні тим, що викладені у відзиві на позовну заяву.

Відповідно до Наказу Донецького окружного адміністративного суду № 342/13-г від 22 грудня 2020 року суддя ОСОБА_2 з 04 січня 2021 року по 06 січня 2021 року перебував у щорічній основній відпустці.

Відповідно до ч.1 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Дослідивши наявні у справі докази, повно і всебічно встановивши всі її обставини, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, з огляду на таке.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується копією паспорту серії НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 (а.с. 15-16).

Позивач є платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

13 травня 2019 року відповідачем винесено вимогу № Ф-167071-17 У про сплату боргу з єдиного внеску, якою позивача зобов`язано сплатити недоїмку з єдиного внеску у розмірі 21030,90 грн. (а.с. 23).

Згідно розрахунку, наданого відповідачем, вказану вимогу з Єдиного соціального внеску сформовано та недоїмку нараховано за період з 09.02.2018 року по 19.04.2019 року (а.с.71-72).

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених позовних вимог, оцінюючи обґрунтованість заперечень відповідачів, суд виходить з наступного.

Законом, що визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, є Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №2464-VI від 08 липня 2010 року (далі Закон №2464-VI).

Порядок обчислення та строки сплати єдиного внеску передбачені статтею 9 Закону № 2464, зокрема, частиною восьмою зазначеної статті передбачено, що платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року № 1669-VІІ (далі - Закон № 1669-VІІ), який набрав чинності з 15 жовтня 2014 року, визначає, серед іншого, тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції.

Відповідно до п.п. 9.4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування платники єдиного внеску, визначені статтею 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014, звільняються від виконання своїх обов`язків, визначених частиною другою статті 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.

Підставою для такого звільнення є заява платника єдиного внеску, яка подається ним до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.

Відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені цим Законом за невиконання обов`язків платника єдиного внеску в період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції, до платників єдиного внеску, зазначених у цьому пункті, не застосовуються.

Недоїмка, що виникла у платників єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014, визнається безнадійною та підлягає списанню в порядку, передбаченому Податковим кодексом України для списання безнадійного податкового боргу".

З огляду на дію зазначених норм позивач звільнений від виконання зобов`язань платника єдиного внеску встановлених частиною другою статті 6 Закону України №2464-VІ, у тому числі передбачених підпунктом першим частини другої цієї статті а саме, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок у період з 14 квітня 2014 року до закінчення до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.

Указом Президента України № 405/2014 від 14 квітня 2014 року введено в дію рішення РНБО України від 13 квітня 2014 року Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України та розпочато проведення Антитерористичної операції (далі - АТО) на території Донецької і Луганської областей.

З метою забезпечення підтримки суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення, 02 вересня 2014 року прийнято Закон України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції № 1669-VII (надалі Закон №1669) ( в редакції, чинної у спірний період), згідно до ст. 1 якого період проведення антитерористичної операції це час між датою набрання чинності Указом Президента України Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Таким чином, датою початку періоду проведення антитерористичної операції є 14.04.2014 року. На час виникнення спірних правовідносин, Президентом України Указ про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України не приймався, тобто, період проведення АТО тривав.

Розпорядженнями Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція (втратило чинність), від 02 грудня 2015 року № 1275-р Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, до яких, зокрема, віднесено м. Краматорськ Донецької області.

Отже, місто Слов`янськ Донецької області, входить до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затверджених розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р (втратило чинність) і розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року № 1275-р (чинне).

Таким чином, позивач знаходиться на обліку в контролюючому органі, який розташований на території населеного пункту, визначеного переліком, зазначеним у статті 2 Закону України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції, де проводилася антитерористична операція (що не заперечується відповідачем).

Крім того, судом встановлено, що спірним періодом у вимозі № Ф-167071-47 У від 13 травня 2019 року є період з 09.02.2018 року по 14.04.2019 року, що підтверджується розрахунком відповідача.

Отже, позивач є платником єдиного внеску, який визначений статтею 4 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, та який перебуває на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України від 14 квітня 2014 року № 405/2014, яка на даний час триває.

Таким чином, факт перебування платників єдиного внеску на обліку в органі доходів і зборів, розташованому на території населеного пункту, де проводилася антитерористична операція є підставою для зупинення застосування до таких платників, зокрема заходів впливу за порушення Закону № 2464-VІ, якою є спірна вимога.

Суд зазначає, що відсутність у позивача обов`язку своєчасної сплати внесків, починаючи з 14 квітня 2014 року, унеможливлює складання відповідачем та направлення позивачу спірної вимоги на момент її складання.

Відтак, формування спірної вимоги про сплату недоїмки та застосування наслідків такої несплати є протиправним.

В контексті викладеного, суд зазначає, що позивач, у даному випадку, звільнений від виконання своїх обов`язків, визначених частиною другою статті 6 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-167071-47 від 13 травня 2019 року на суму 21030,90 грн. є протиправною та підлягає скасуванню, а позовні вимоги - задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Донецькій області судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає про таке.

Згідно з ч. 1-4 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Проаналізувавши вказані норми, суд зазначає, що умовами відшкодування позивачу вартості гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, серед іншого, є визначення відповідним договором вартості цих послуг адвоката та на підставі

Суд зазначає, що позивачем надано квитанцію № 111 від 19 вересня 2020 року про сплату гонорару адвокату Фещенку Миколі Леонідовичу з представництва ОСОБА_1 у Донецькому окружному адміністративному суді за договором № 030124 від 12.08.2020 року на суму 1000,00 грн. (а.с. 25) та меморіальний ордер № 8805107SB від 19 вересня 2020 року про підтвердження банком отримувача отримання гонорару адвокату в розмірі 1000,00 грн. (а.с. 19).

Отже, позивачем, фактично, станом на момент розгляду справи, понесено 1000 грн. витрат на оплату допомоги адвоката.

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та адвокатом Фещенко Миколою Леонідовичем було укладено договір про надання правової допомоги № 030124 від 12 серпня 2020 року, відповідно до якого адвокату надано право представляти інтереси позивача у судових органах України будь-якої ланки з усіма необхідними для того повноваженнями, які надано законом позивачеві, у тому числі, на представництво інтересів позивача у судах, у тому числі і під час здійснення адміністративного судочинства (а.с. 17-18).

Згідно з додатковою угодою № 1 від 12 серпня 2020 року до Договору про надання правової допомоги № 030124 від 12 серпня 2020 року, пунктом 1 визначено порядок оплати юридичних послуг (гонорару), тобто сторони за цією Додатковою угодою домовились, що Адвокат на виконання умов основного Договору про надання правової допомоги зобов`язуються надати Клієнту наступні послуги з розрахунку оплати гонорару за почасовою ставкою 1 година 1000 грн.

Відповідно до пункту 2 вищезазначеної додаткової угоди, сторони за нею домовились, що вартість послуг (гонорар) Адвоката за договором про надання правової допомоги становить 5000 грн., а саме консультація, збирання доказів, підготовка та аналіз законодавства з перспективи подання до суду позовної заяви щодо скасування боргу за вимогою ГУ ДПС у Донецькій області у розмірі 1500,00 грн. (1,5 години витраченого часу), написання та оформлення позовної заяви у Донецькій окружний адміністративний суд, подання до суду - 2 500,00 грн. (2,5 години витраченого часу) та підготовка, написання та оформлення відповіді на відзив відповідача, подання до суду 1000,00 грн. (1,0 година витраченого часу) (а.с. 26).

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно ч.5, 6, 7 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 7, 9 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Системний аналіз вказаних законодавчих положень дозволяє суду дійти висновку, що стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень підлягають компенсації документально підтверджені судові витрати, до складу яких входять, у тому числі, витрати пов`язані з оплатою правової допомоги. Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі: сторона, яка бажає компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона має право подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги та інші документи, що свідчать про витрати сторони, пов`язані із наданням правової допомоги.

При цьому покладення обов`язку довести неспівмірність витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, не можуть нівелювати положень статті 139 КАС України щодо обставин, які враховує суд при вирішенні питання про розподіл судових, зокрема обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат.

У відзиві на позовну заяву відповідач вказав, що заявлена вимога подана без належного обґрунтування та підтвердження необхідними документами. Документи, які подані для визначення розміру цих витрат, не містять документального підтвердження витрат адвоката, що були необхідні для надання правничої допомоги, в них відсутні докази затраченого адвокатом часу для надання вказаних послуг, відсутні розрахунки вартості підготовки адвокатом процесуальних документів, а також не відповідають заявленій сумі витрат.

У судовому засіданні представник відповідача наголосила, що адвокат ОСОБА_3 не дотримався норм чинного законодавства та не надав суду достовірного обсягу наданих ним послуг.

Крім цього, звернула увагу суду на те, що відповідачем не було подано відповіді на відзив, вартість подання якого визначена позивачем у 1000,00 грн., отже, підстав для стягнення на користь позивача витрат на правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн немає.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

В силу положень ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, у рішенні ЄСПЛ від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04, зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою (п. 268, 269).

Крім того, згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Отже, при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, необхідно виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи.

Відповідно до ч.2 ст. 261 КАС України позивач має право подати до суду відповідь на відзив, а відповідач - заперечення протягом строків, встановлених судом в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Ухвалою суду від 01.10.2020 р. було зазначено про те, що позивач має право подати до суду відповідь на відзив протягом п`яти днів з дня отримання відзиву на позовну заяву.

Проте, станом на момент прийняття даного рішення позивачем відповідь на відзив подано так і не було та подано вже не може бути.

Отже, покладення на відповідача 1 000,00 грн. за вказані ненадані послуги буде необґрунтованим та непропорційним до предмета спору.

Відтак, суд вважає за необхідне відмовити позивачу у відшкодуванні на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 1 000 грн. витрат на правову допомогу, визначених у Додатковій угоді № 1 від 12 серпня 2020 року до Договору про надання правової допомоги № 030124 від 12 серпня 2020 року, як плата за підготовку, написання та оформлення відповіді на відзив відповідача, подання до суду 1000,00 грн. (1,0 година витраченого часу) .

Як вже було зазначено, позивачем, фактично, станом на момент розгляду справи, понесено лише 1000 грн. витрат на оплату допомоги адвоката.

Отже, враховуючи предмет даного позову, обсяг наданої правничої допомоги та не доведення відповідачем не співмірності витрат позивача на допомогу у повному обсязі, суд вважає за можливе вимоги про стягнення 4000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу задовольнити та стягнути ці витрати на користь позивача, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись Законами України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, та Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції, Переліком населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, ст. ст. 2, 139, 241-246, 255, 295-297 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправною та скасування вимоги № Ф 167071-47-У від 13 травня 2019 року про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління Державної податкової служби у Донецькій області про сплату боргу (недоїмки) № Ф 167071-47-У від 13 травня 2019 року на суму 21030,90 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Донецькій області (вул. Італійська, буд. 59, м. Маріуполь, Донецька область, 87515, ) судовий збір в розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок та 4 000 (чотири тисячі) гривень 00 копійок витрат на професійну правничу допомогу.

Вступну та резолютивну частини рішення складено та підписано у нарадчій кімнаті та проголошено у судовому засіданні 28 грудня 2020 року.

Повне рішення складене 11 січня 2021 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Приймаючи до уваги те, що у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у випадку розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.І. Бабіч