Справа № 520/6222/2020
Суддя: Ніколаєва О.В.
Дата ухвалення: 2021-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

26 січня 2021 року Справа №520/6222/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі судді Ніколаєвої О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Харківської митниці ДФС,

Слобожанської митниці Держмитслужби

про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 ) 15.05.2020 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Харківської митниці Державної фіскальної служби (далі по тексту - відповідач-1, Харківська митниця ДФС), Слобожанської митниці Держмитслужби (далі по тексту - відповідач-2) в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ Державної фіскальної служби Харківської митниці Державної фіскальної служби «Про звільнення ОСОБА_1 » від 16.04.2020 №42-о;

- зобов`язати Державну фіскальну службу України Харківської митниці Державної фіскальної служби поновити ОСОБА_1 на посаді, що є рівнозначною посаді головного державного інспектора Харківської митниці ДФС;

- стягнути з Харківської митниці ДФС на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 16.04.2020 по день винесення судом рішення про поновлення на роботі включно.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що працював у Харківській митниці ДФС на посаді головного державного інспектора митного посту «Харківський-залізничний». Відповідачем позивача попереджено про наступне звільнення у зв`язку з реорганізацією Харківської митниці ДФС шляхом приєднання до відповідних територіальних органів Державної митної служби України. Зазначає, що станом на час попередження його про наступне вивільнення, а також на момент звільнення з Харківської митниці ДФС існували вакантні посади, що могли бути запропоновані йому, але не були запропоновані, що підтверджується листом Слобожанської митниці Держмитслужби від 17.04.2020 №714-08-1/7-14-12/п33. На думку позивача, у порушення вимог частини третьої статті 49-2 Кодексу законів про працю України та пункту першого частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII такі посади йому запропоновані відповідачем не були.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 20.05.2020 позовну заяву у адміністративній справі №520/6222/2020 залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 15.06.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи у адміністративній справі №520/6222/2020.

Цією ж ухвалою відповідачу надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня закінчення дії карантину встановленого постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» від 11.03.2020 №211.

Супровідним листом від 07.07.2020 №520/5593/2020/400094/20 (вх. №01/54533/2020 від 21.07.2020) матеріали адміністративної справи № 520/6222/2020 витребовані Верховним Судом до Харківського окружного адміністративного суду.

Супровідним листом від 17.09.2020 №520/6428/2020/54728/20 (вх. №01/73707/2020) матеріали адміністративної справи № 520/6222/2020 повернуто з Верховного Суду до Харківського окружного адміністративного суду.

Відповідачем-1 14.07.2020 до суду надано відзив на позовну заяву, згідно з яким останній просить відмовити у задоволенні позовних вимог повністю з тих підстав, що при попередженні посадових осіб Харківської митниці ДФС про наступне вивільнення працівників, враховуючи результати порівняльного аналізу кваліфікації й продуктивності праці особового складу митного поста «Харків-залізничний», позивачу не запропонували іншої роботи (посади), оскільки перевагу надали посадовим особам з більш високою продуктивністю праці.

Крім того, відповідач зазначив, що при реорганізації державного органу пропонування державному службовцю вакантної посади державної служби є правом суб`єкта призначення або керівника державної служби в новоствореному органі, а не обов`язком, а тому відсутні правові підстави для пропонування позивачу інших рівнозначних посад. На думку відповідача, при звільненні позивача останнім дотримано вимоги статті 49-2 Кодексу законів про працю України.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 20.10.2020 залучено у адміністративній справі №520/6222/2020 у якості другого відповідача - Слобожанську митницю Держмитслужби.

Відповідач-2 до суду надав відзив на позовну заяву, згідно з яким останній просить відмовити у задоволенні позовних вимог повністю посилаючись на те, що на момент звільнення позивача з Харківської митниці ДФС законодавство не передбачало обов`язку пропонувати державним службовцям, які працюють у органі, що організується, посад державної служби у новоутвореному органі.

Розглянувши надані сторонами документи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Харківський окружний адміністративний суд встановив наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України» від 18.12.2018 №1200 утворено Державну податкову службу України та Державну Митну службу України, реорганізувавши Державну фіскальну службу шляхом поділу.

Кабінет Міністрів України 02.10.2019 прийняв постанову «Про утворення територіальних органів Держмитслужби України» №858 (далі по тексту - Постанова Кабінету Міністрів України №858).

Відповідно до пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України №858 утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної митної служби, зокрема Слобожанську митницю Держмитслужби.

Відповідно до пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України №858 реорганізовано територіальні органи Державної фіскальної служби шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної митної служби. Одночасно з цим, Харківську та Сумську митниці ДФС реорганізовано шляхом приєднання до Слобожанської митниці Держмитслужби.

Згідно з наказом Державної фіскальної служби України від 25.11.2019 №30-рг «Про реорганізацію митниць ДФС» розпочато реорганізацію митниць ДФС відповідно до пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України №858.

Відповідно до пункту 6 Порядку здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.10.2011 №1074 (далі по тексту - Порядок №1074) у разі приєднання одного або кількох органів виконавчої влади до іншого органу виконавчої влади права та обов`язки органів виконавчої влади переходять до органу виконавчої влади, до якого приєднано один або кілька органів виконавчої влади.

Слобожанську митницю Держмитслужби внесено 06.11.2019 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Державну реєстрацію рішення про припинення Харківської митниці ДФС проведено 28.11.2019.

На підставі листа Державної фіскальної служби України від 12.03.2020 №681/7/99-99-04-17 «Про попередження щодо наступного вивільнення» у зв`язку з реорганізацією митниць ДФС розпочата процедура попередження.

Протокольним рішенням наради керівного складу Державної митної служби України від 26.11.2019 зобов`язано виконуючих обов`язків керівників митниць Держмитслужби забезпечити переведення 30 відсотків особового складу митниць ДФС до митниць Держмитслужби. Першочергово Слобожанська митниця Держмитслужби виконала доручення керівництва Держмитслужби, надане Протокольним рішенням.

Заповнення наявних вакантних посад у Слобожанській митниці Держмитслужби здійснювалось у порядку та у строки, встановлені законодавством, що регулює порядок проходження служби в митних органах.

На виконання вимог постанови Кабінету Міністрів України №858 16.03.2020 позивача, у відповідності до статті 49-2 Кодексу законів про працю України було попереджено про наступне вивільнення (16.04.2020) на підставі пункту 4 частини першої статті 83, пункту 1 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу» та пункту 1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України.

Як зазначено відповідачем у відзиві, позивач від ознайомлення з повідомленням про наступне вивільнення відмовився, про що відповідачем 16.03.2020 складено акт про відмову від проставляння відміток про ознайомлення з повідомленням про наступне вивільнення.

У зв`язку з чим, відповідачем 17.03.2020 засобами поштового зв`язку на адресу позивача направлено повідомлення про наступне вивільнення.

Наказом Харківської митниці ДФС від 16.04.2020 №42-о звільнено позивача з посади головного державного інспектора митного посту «Харків-залізничний» Харківської митниці ДФС у зв`язку з реорганізацією Харківської митниці ДФС, на підставі пункту 4 частини 1 статті 83, пункту 1 частини 1 статті 87 Закону країни «Про державну службу», пункту 1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України.

Не погоджуючись з оскаржуваним наказом позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною першою та шостою статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 Кодексу законів про працю України (далі по тексту - КЗпП України) правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 КЗпП України встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 частини першої цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з частинами першою-третьою статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

Разом з тим, за приписами частини п`ятої статті 40 КЗпП України (у редакції із змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 №113-IX) особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частин першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус.

Таким чином, особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України (у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників), а також особливості застосування до них положень частини другої статті 40 КЗпП України, статті 42, частин першої, другої і третьої статті 49-2 КЗпП України, встановлюються законом, що регулює їхній статус.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є: скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.

Станом на час виникнення спірних правовідносин Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019№113-IX абзац другий частини третьої статті 87 виключено, зокрема, виключено норму про те, що процедура вивільнення державних службовців на підставі пункту 1 частини першої цієї статті визначається законодавством про працю.

Законом України «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи» від 14.01.2020 №440-IX частину третю статті 87 Закону України «Про державну службу» доповнено новим абзацом першим такого змісту:

« 3. Суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення».

Суд звертає увагу на те, що зазначена редакція статті 87 Закону України «Про державну службу» набула чинності 13.02.2020.

Положеннями частини третьої статті 87 Закону України «Про державну службу» (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, зокрема, що державний службовець, якого звільнено на підставі пункту 1 частини першої цієї статті, у разі створення в державному органі, з якого його звільнено, нової посади чи появи вакантної посади, що відповідає кваліфікації державного службовця, протягом шести місяців з дня звільнення за рішенням суб`єкта призначення може бути призначений на рівнозначну або нижчу посаду державної служби, якщо він був призначений на посаду в цьому органі за результатами конкурсу.

Приписами частини п`ятої статті 22 Закону України «Про державну службу» передбачено, що у разі реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації державного органу переведення державного службовця на рівнозначну або нижчу (за його згодою) посаду в державному органі, якому передаються повноваження та функції такого органу, за рішенням суб`єкта призначення може здійснюватися без обов`язкового проведення конкурсу.

Отже, станом на час виникнення спірних правовідносин дія норм законодавства про працю, а саме: частини другої статті 40 (звільнення допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу), статті 42 (переважне право на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці), частин другої та третьої статті 49-2 КЗпП України щодо обов`язку власника або уповноваженого ним орган пропонувати працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації) не поширюється на державних службовців в силу приписів частини п`ятої статті 40 КЗпП України.

Такі правовідносини були врегульовані Законом України «Про державну службу», що передбачає не обов`язок, а - право суб`єкта призначення за його рішенням у разі скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу, перевести державного службовця на рівнозначну або нижчу (за його згодою) посаду в державному органі, якому передаються повноваження та функції такого органу чи пропонувати іншу рівноцінну посаду державного службовця або іншу роботу (посаду державної служби) у цьому державному органі.

Суд критично оцінює доводи позивача про протиправність оскаржуваного наказу з посиланням на висновки викладені у рішеннях Верховного Суду України у справі від 01.04.2015 №6-40цс15 щодо застосування норм права у частині обов`язку роботодавця пропонувати працівнику вакантні посади, оскільки правові висновки у даних судових рішеннях формувалися до змін, внесених Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 №113-IX.

Суд звертає увагу на те, що нова редакція статті 87 Закону України «Про державну службу», набула чинності 13.02.2020, та позивача було належним чином попереджено про наступне вивільнення 16.03.2020.

Таким чином, на час прийняття відповідачем оскаржуваного наказу про звільнення у відповідача був відсутній обов`язок пропонувати позивачу вакантні посади державної служби.

Інших доказів протиправності спірного наказу позивачем суду не наведено.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що оскаржуваний наказ прийнятий з дотриманням встановленої законодавством процедури звільнення працівника, станом на момент виникнення спірних правовідносин, при цьому відповідачем дотримано вимоги щодо належного персонального попередження позивача про наступне вивільнення, а тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог у цій частині.

Крім того, враховуючи похідний характер позовних вимог про поновлення позивача на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд вважає, що вони також не підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення адміністративного позову.

Відповідно статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України у разі відмови у задоволенні позову судові витрати, понесені позивачем, компенсації не підлягають та враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору відповідно розподіл їх судом не здійснюється

Керуючись статтями 72-74, 77, 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Харківської митниці Державної фіскальної служби (вулиця Короленко, 16-Б, місто Харків, 61003), Слобожанської митницї Держмитслужби (вулиця Короленка, будинок 16Б, місто Харків, 61003, - відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили у порядку, передбаченому статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та підлягає оскарженню у порядку та у строки, визначені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 26.01.2021.

Суддя О.В. Ніколаєва