Справа № 200/33/19-а
Суддя: Михайлик А.С.
Дата ухвалення: 2021-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

29 січня 2021 р. Справа №200/33/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Михайлик А.С. розглянув в порядку письмового провадження в приміщенні Донецького окружного адміністративного суду заяву Слов`янського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Харків) про зміну способу і порядку виконання рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 11.03.2019 визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо несплати пенсії ОСОБА_1 з 01.07.2018 по 31.10.2018, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області сплатити ОСОБА_1 пенсію за період з 01.07.2018 по 31.10.2018.

Слов`янський міськрайонний відділ Державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Харків) звернувся до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання даного рішення у справі з зобов`язання виплатити пенсію на стягнення нарахованого за цим рішенням боргу з пенсії у сумі 13 019,01 грн.

У заяві про зміну способу та порядку виконання судового рішення заявник зазначив, що рішення суду не виконано, 15.07.2019 відповідач повідомив про нарахування пенсії позивачу, але виплати до теперішнього часу не здійснив. Заявник просив суд змінити спосіб та порядок виконання судового рішення в порядку ст. 378 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

До судового засідання з розгляду заяви заявник та сторони не з`явились, у зв`язку з чим суд на підставі положень ч. 9 ст. 205 КАС України дійшов висновку про можливість розгляду заяви в письмовому провадженні.

Згідно з ч. 5 ст. 250 цього Кодексу датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до приписів частини 1 статті 378 КАС України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Як зміну способу і порядку виконання судового рішення розуміють застосування судом нових заходів щодо його реалізації у разі неможливості його реалізації у зв`язку з неможливістю його виконання раніше визначеним способом і порядком. При цьому зміна способу виконання не повинна змінювати (зачіпати) суті самого судового рішення.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство); юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі - юридична особа).

Приписами статті 7 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" встановлено, що виконання рішень суду про зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за якими є державний орган, державне підприємство, юридична особа, здійснюється в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження" з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом. У разі якщо рішення суду, зазначене в частині першій цієї статті, не виконано протягом двох місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, державний виконавець зобов`язаний звернутися до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання рішення.

Таким чином, вказаним законом передбачена можливість зміни способу і порядку виконання рішень суду про зобов`язання державного органу вчинити певні дії.

15.05.2019 рішення суду набрало законної сили, 11.06.2019 позивачу видано виконавчий лист, яким зобов`язано управління сплатити йому пенсію за період з 01.07.2018 по 31.10.2018.

Виконавче провадження № 59339160 з примусового виконання цього рішення суду відкрито 12.06.2019.

26.11.2020 держвиконавцем отримано заяву відповідача від 20.11.2020 № 0500-0302-8/21916 про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з виконанням рішення, де повідомлено, що за період з 01.07.2018 по 31.10.2018 позивачу нараховано пенсію у сумі 17358,68 грн., з яких 4339,67 грн. за липень 2018 року виплачено йому у квітні 2019 року. Заборгованість у сумі 13 019,01 грн. обліковується в органі, що здійснює виплати, а безпосередню виплату буде здійснено в порядку, визначеному КМУ.

Правильність визначення розміру боргу з невиплаченої пенсії у сумі 13 019,01 грн. сторонами не оспорюється.

28.12.2020 позивач звернувся до держвиконавця із клопотання, де просив звернутися до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання рішення суду.

Суд зауважує, що лише нарахування суми пенсії, що підлягає виплаті за рішенням суду, свідчить про невиконання рішення у даній справі, оскільки ним зобов`язано відповідача виплатити пенсію.

У даному випадку пенсія підпадає під поняття "майно", рішення суду, яке виконує державний виконавець, носить зобов`язальний характер стосовно державного органу, звернення до суду мало місце після спливу строку, що встановлений приписами статті 7 Закону, стягувач не чинив перешкод провадженню виконавчих дій.

Суд наголошує, що статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Право на виплати у сфері соціального забезпечення включено до змісту статті 1 Першого протоколу до Конвенції вперше у рішенні від 16 грудня 1974 року у справі "Міллер проти Австрії", де Європейський Суд з прав людини встановив принцип, згідно з яким обов`язок сплачувати внески у фонди соціального забезпечення може створити право власності на частку активів, які формуються відповідним чином. Позиція Суду була підтверджена і в рішенні "Гайгузус проти Австрії" від 16 вересня 1996 року, якщо особа робила внески у певні фонди, в тому числі пенсійні, то такі внески є часткою спільних коштів фонду, яка може бути визначена у будь-який момент, що, у свою чергу, може свідчити про виникнення у відповідної особи права власності.

Згідно з частинами першою та другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Таким чином, право позивача на отримання пенсії є беззаперечним і забезпечення цього права становить сутність взятих на себе державою зобов`язань.

Реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладеній у постанові Верховного Суду від 12.12.2018 у справі №825/874/17, у постанові Верховного Суду України від 07.12.2012 у справі № 21-977во10 тощо, який підлягає врахуванню судом відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Аналогічна правова позиція також підтримана Конституційним Судом України у рішеннях, зокрема, від 17.03.2004 № 7-рп/2004, від 09.07.2007 № 6-рп/2007.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Статтею 370 КАС України передбачено, що судове рішення, що набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, само по собі є підставою для його виконання, що визначено ч. 2 ст. 372 КАС України.

Таким чином, враховуючи доводи заявника про невиконання судового рішення у визначений в ньому спосіб, тривання виконавчого провадження з виконання рішення більше 2 місяців та зважаючи на висновки суду за наслідком розгляду цієї заяви, суд вважає за необхідне задовольнити подану заяву і змінити спосіб виконання рішення суду у даній справі в частині зобов`язання відповідача виплатити позивачу пенсію на її стягнення у сумі 13 019,01 грн.

При цьому, визначення судом конкретної суми стягнення не змінює суті і обсягу судового рішення, оскільки нею визначено період заборгованості та зобов`язано відповідача виплатити пенсію за цей період в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст. 7 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", ст.ст. 241, 243, 248, 256, 370, 378 КАС України, суд -

У Х В А Л И В:

Заяву Слов`янського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м.Харків) про зміну способу і порядку виконання рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити.

Змінити спосіб і порядок виконання рішення суду у справі № 200/33/19-а від 11.03.2019 в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області сплатити ОСОБА_1 пенсію за період з 01.07.2018 по 31.10.2018, встановивши новий спосіб і порядок виконання рішення: "Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 пенсію у сумі 13 019 (тринадцять тисяч дев`ятнадцять) гривень 01 копійка".

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до пп. 15.5 п. 15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя А.С. Михайлик