Справа № 320/7859/20
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2021-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2021 року м. Київ № 320/7859/20

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Панової Г.В., при секретарі судового засідання Повх І.С.,

за участю сторін:

від позивача - Запаскін М.Р.,

від відповідачів - не з`явились,

розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Білоцерківської міської ради Київської області,

міського голови Білоцерківської міської ради Дикого Геннадія Анатолійовича

про визнання протиправним та скасування рішення, розпорядження, поновлення

на роботі,

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 ) з позовом до Білоцерківської міської ради Київської області (далі по тексту - відповідач-1, Білоцерківська міськрада) та міського голови Білоцерківської міської ради Дикого Геннадія Анатолійовича (далі по тексту - відповідач-2, міський голова), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Білоцерківської міської ради від 30.07.2020 № 5571-100-VII «Про дострокове припинення повноважень та звільнення секретаря Білоцерківської міської ради»;

- визнати протиправним та скасування розпорядження Білоцерківського міського голови від 03.08.2020 № 322-К «Про звільнення з посади ОСОБА_1 »;

- поновити ОСОБА_1 на посаді секретаря Білоцерківської міської ради VII скликання;

- стягнути середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що рішенням Київського окружного адміністративного суду від 22.07.2020 було визнано протиправними та скасовано рішення Білоцерківської міської ради Київської області від 15.11.2019 № 4620-83-VII «Про дострокове припинення повноважень та звільнення секретаря Білоцерківської міської ради» та розпорядження Білоцерківського міського голови Дикого Генадія Анатолійовича від 29.11.2019 № 391-К «Про звільнення з посади ОСОБА_1 ». Позивач зазначив, що вказаним рішення його було поновлено на посаді секретаря Білоцерківської міської ради Київської області VІІ скликання.

Позивач вказав, що 30.07.2020 рішенням Білоцерківської міської ради його було повторно звільнено з посади секретаря Білоцерківської міської ради VІІ скликання, а 31.07.2020 на виконання вищевказаного рішення суду було поновлено на посаді секретаря Білоцерківської міської ради. Додав, що розпорядженням Білоцерківського міського голови Дикого від 03.08.2020 №322-К «Про звільнення з посади ОСОБА_1 » на виконання рішення Білоцерківської міської ради від 30.07.2020 №5571-100-VІІ його знову було звільнено з займаної посади, однак позивач не погоджується з діями відповідача, оскільки вважає, що зазначене рішення було прийнято з порушенням вимог чинного законодавства.

На думку позивача зазначені дії відповідача є протиправними та такими, що порушують його права та законні інтереси, у зв`язку з чим звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 09.09.2020 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, розпочато підготовку справи до судового розгляду та призначено підготовче засідання.

Відповідачі позов не визнали, у відзиві наданому до суду просили відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки 31.07.2020, через дев`ять календарних днів після винесення Київським окружним адміністративним судом рішення про поновлення ОСОБА_1 на посаді секретаря Білоцерківської міської ради, позивачем було подано трудову книжку до відділу кадрової роботи та з питань служби в органах місцевого самоврядування і нагород Білоцерківської міської ради для внесення відповідного напису про поновлення на роботі. Саме тому лише 31 липня 2020 року було видане розпорядження міського голови Дикого Г.А. № 319-К «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 » та відповідно до наказу Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.93 р «Про затвердження Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників» здійснено відповідний запис до трудової книжки.

Додатково відповідачі вказали, що депутатами Білоцерківської міської ради шляхом таємного голосування 30.07.2020 року було прийнято рішення № 5571- 100-VII «Про дострокове припинення повноважень та звільнення секретаря Білоцерківської міської ради», яким ОСОБА_1 звільнено з посади. На виконання вказаного рішення суду 03.08.2020 року після оприлюднення та підписання рішення Білоцерківської міської ради № 5571-100-VII «Про дострокове припинення повноважень та звільнення секретаря Білоцерківської міської ради», міським головою Диким Г.А. було видане розпорядження №322-К «Про звільнення з посади ОСОБА_1 ».

На думку відповідачів, порядок звільнення ОСОБА_1 з посади секретаря Білрцерківської міської ради було дотримано повністю, відтак слід відмовити у задоволення позову в повному обсязі.

Протокольною ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 22.12.2020 суд відмовив у задоволенні клопотання Білоцерківської міської ради про зупинення провадження у справі.

22.12.2020 представником позивача подано до суду заяву про зменшення позовних вимог, у якій представник позивача просив суд: визнати протиправними та скасувати рішення Білоцерківської міської ради від 30.07.2020 N°5571-100-VII «Про дострокове припинення повноважень та звільнення секретаря міської ради» і розпорядження Білоцерківського міського голови від 03.08.2020 №322-К «Про звільнення з посади ОСОБА_1 » та стягнути з Білоцерківської міської ради на користь позивача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 03.08.2020 до 24.11.2020.

Так в обґрунтування вказаної заяви представник зазначив, що ОСОБА_1 обіймав посаду секретаря Білоцерківської міської рали VІІ скликання. 24.11.2020 відбулось пленарне засідання першої сесії Білоцерківської районної ради VIII скликання.

Враховуючи приписи ч. 1 ст. 50 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», якою передбачено, що секретар сільської, селищної, міської ради працює в раді на постійній основі. Секретар ради обирається радою з числа її депутатів на строк повноважень ради за пропозицією відповідного сільського, селищного, міського голови та приписи ч. 1 ст. 49 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» повноваження депутата місцевої ради закінчуються в день першої сесії ради нового скликання, повноваження ОСОБА_1 як депутата Білоцерківської міської ради так і секретаря Білоцерківської міської ради VII скликання закінчились 24.11.2020. Тому відсутні підстави для поновлення позивача на посаді секретаря Білоцерківської міської ради, оскільки останній на даний час не обраний депутатом Білоцерківської міської ради VІІ скликання.

В підготовчому засіданні 22.12.2020 суд ухвалив приєднати до матеріалів справи заяву представника позивача про зменшення позовних вимог та здійснювати розгляд справи з урахуванням вказаної заяви.

Протокольною ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 22.12.2020 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 21.01.2021.

В судове засідання, призначене у справі на 21.01.2021 з`явився уповноважений представник позивача, який підтримав позовні вимоги, з підстав викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити повністю.

Відповідачі в судове засідання не з`явились, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду справи, будь-яких заяв чи клопотань не надали.

Заслухавши представника позивача, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оглянувши письмові докази, які були надані, судом встановлено наступне.

Судом встановлено, що на чергових місцевих виборах 25.10.2015 ОСОБА_1 було обрано депутатом Білоцерківської міської ради VII скликання.

24.11.2015 на першій установчій сесії Білоцерківської міської ради VII скликання позивач склав присягу та набув повноважень депутата міської ради, отримав відповідне посвідчення № 021.

Рішенням від 30.11.2017 Білоцерківської міської ради № 1616- 40-VII ОСОБА_1 було обрано секретарем міської ради.

Рішенням Білоцерківської міської ради 15.11.2019 № 4620-83-VII «Про дострокове припинення повноважень та звільнення секретаря Білоцерківської міської ради» достроково припинено повноваження та звільнено з займаної посади секретаря Білоцерківської міської ради ОСОБА_1 .

Розпорядженням Білоцерківського міського голови Дикого Г.А. № 391-К від 29.11.2019 позивача було звільнено з посади секретаря міської ради в зв`язку з достроковим припиненням повноважень.

Не погоджуючись з правомірністю звільнення позивача з посади він оскаржив вищевказані рішення Білоцерківської міської ради та розпорядженням Білоцерківського міського голови Дикого Г.А. до суду, що було предметом розгляду у справі № 320/6691/19.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 22.07.2020 у справі № 320/6691/19 адміністративний позов задовольнили.

Визнали протиправним та скасувати рішення Білоцерківської міської ради Київської області від 15.11.2019 № 4620-83-VII «Про дострокове припинення повноважень та звільнення секретаря Білоцерківської міської ради».

Визнали протиправним та скасували розпорядження Білоцерківського міського голови Дикого Генадія Анатолійовича від 29.11.2019 № 391-К «Про звільнення з посади ОСОБА_1 ».

Поновили ОСОБА_1 на посаді секретаря Білоцерківської міської ради Київської області VІІ скликання.

Стягнули з Білоцерківської міської ради Київської області (, 09117, Київська область, м. Біла Церква, вул. Я.Мудрого, 15) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 29.11.2019 по день ухвалення рішення суду.

Стягнули на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 15 050 (п`ятнадцять тисяч п`ятдесят) грн 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Білоцерківської міської ради Київської області (, 09117, Київська область, м. Біла Церква, вул. Я.Мудрого, 15).

Суд допустив негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді секретаря Білоцерківської міської ради Київської області VІІ скликання.

Звернув до негайного виконання рішення суду в частині стягнення з Білоцерківської міської ради Київської області (, 09117, Київська область, м. Біла Церква, вул. Я.Мудрого, 15) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) суми заробітної плати за час вимушеного прогулу з 29.11.2019 по день ухвалення рішення суду в межах суми стягнення за один місяць - 25 830 (двадцять п`ять тисяч вісімсот тридцять) грн 00 коп.

Судом встановлено, що на виконання вказаного рішення суду міським головою Диким Г.А. було підготовлено проєкт Рішення про виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 22.07.2020 у справі № 320/6691/19, яким запропоновано звільнити із займаної посади секретаря міської ради ОСОБА_3 у зв`язку з поновленням на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу, проте вказане питання не було включено до порядку денного наступної сесії ради.

Судом встановлено, що за розпорядженням Білоцерківського міського голови Дикого Г.А. була скликана 100 сесія Білоцерківської міської ради, під час якої за пропозицією депутата Білоцерківської міської ради Ореховського О.П. до порядку денного було включене питання про дострокове припинення повноважень та звільнення секретаря Білоцерківської міської ради ОСОБА_1 .

Згідно відомостей витягу з протоколу пленарного засідання позачергової 100 сесії Білоцерківської міської ради VІІ скликання, 30.07.2020, за результатами таємного голосування щодо вказаного питання про дострокове припинення повноважень та звільнення секретаря Білоцерківської міської ради ОСОБА_1 , було прийняте спірне рішення Білоцерківської міської ради Київської області № 5571-100-VІІ від 30.07.2020.

На виконання вказаного рішення Білоцерківської міської ради № 5571-100-VІІ від 30.07.2020, відповідно до п.5 ст.50, п.20, ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» розпорядженням Білоцерківського міського голови від 03.08.2020 № 322-К «Про звільнення з посади ОСОБА_1 » ОСОБА_1 - секретаря Білоцерківської міської ради звільнено із займаної посади 03.08.2020 у зв`язку з достроковим припиненням повноважень.

При цьому, в ході судового розгляду справи судом було встановлено, що розпорядженням Білоцерківського міського голови від 31.07.2020 № 319-К «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 ", на виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 22.07.2020 по справі № 320/6691/19 скасовано розпорядження міського голови від 29.11.2019 № 391-К «Про звільнення з посади ОСОБА_1 » та поновлено ОСОБА_1 на посаді секретаря міської ради з 29.11.2019.

Позивач вважаючи рішення Білоцерківської міської ради VІІ скликання від 30.07.2020 № 5571-100-VІІ та розпорядженням Білоцерківського міського голови від 03.08.2020 № 322-К «Про звільнення з посади ОСОБА_1 » протиправними звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 140 Конституції України місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

Згідно ст. 141 Конституції України до складу сільської, селищної, міської, районної, обласної ради входять депутати, які обираються жителями села, селища, міста, району, області на основі загального, рівного, прямого виборчого права шляхом таємного голосування. Строк повноважень сільської, селищної, міської, районної, обласної ради, депутати якої обрані на чергових виборах, становить п`ять років. Припинення повноважень сільської, селищної, міської, районної, обласної ради має наслідком припинення повноважень депутатів відповідної ради.

Територіальні громади на основі загального, рівного, прямого виборчого права обирають шляхом таємного голосування відповідно сільського, селищного, міського голову, який очолює виконавчий орган ради та головує на її засіданнях. Строк повноважень сільського, селищного, міського голови, обраного на чергових виборах, становить п`ять років.

Система та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування, а також правовий статус депутата сільської, селищної, міської, районної у місті, районної, обласної ради (далі - місцева рада) як представника інтересів територіальної громади, виборців свого виборчого округу та рівноправного члена місцевої ради, визначені Законом України «Про місцеве самоврядування в України» (далі - Закон № 280/97-ВР), Законом України «Про статус депутатів місцевих рад» (далі - Закон № 93-IV), Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування» (далі - Закон № 2493), та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону № 280/97-ВР сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Згідно ч. 1 ст. 50 Закону № 280/97-ВР секретар сільської, селищної, міської ради працює в раді на постійній основі. Секретар ради обирається радою з числа її депутатів на строк повноважень ради за пропозицією відповідного сільського, селищного, міського голови.

З аналізу зазначених норм діючого законодавства, вбачається що посада секретаря відповідної ради нерозривно пов`язана із депутатськими повноваженнями особи в цій раді і з припиненням депутатських повноважень особи у місцевій раді відповідного скликання припиняється і її служба в місцевому самоврядуванні на посаді секретаря ради. При цьому повноваження депутата місцевої ради відповідного скликання в будь-якому разі закінчуються в день першої сесії ради нового скликання.

Таким чином, законодавцем чітко визначений строк дії повноважень депутата та секретаря відповідної ради (крім випадків дострокового припинення, що передбачено законом), перебіг якого починається з моменту офіційного оголошення міською виборчою комісією на сесії ради рішення про підсумки виборів та визнання повноважень депутатів і закінчуються в день першої сесії ради нового скликання.

Статтею 20 Закону № 2493 регламентовано, що крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України), служба в органах місцевого самоврядування припиняється на підставі і в порядку, визначених Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», цим та іншими законами, а також у разі:

порушення посадовою особою місцевого самоврядування Присяги, передбаченої

ст. 11 цього Закону;

порушення умов реалізації права на службу в органах місцевого самоврядування

(ст. 5 цього Закону);

виявлення або виникнення обставин, що перешкоджають перебуванню на службі, чи недотримання вимог, пов`язаних із проходженням служби в органах місцевого самоврядування (ст. 12 цього Закону);

досягнення посадовою особою місцевого самоврядування граничного віку перебування на службі в органах місцевого самоврядування (ст. 18 цього Закону).

Посадові особи місцевого самоврядування, крім посадових осіб, зазначених у частині другій цієї статті, яких притягнуто до відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, або стосовно яких набрало законної сили рішення суду щодо визнання їх активів або активів, набутих за їх дорученням іншими особами або в інших передбачених статтею 290 Цивільного процесуального кодексу України випадках, необґрунтованими та їх стягнення в дохід держави, підлягають звільненню з посади у порядку, визначеному Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні"

Рішення про припинення служби в органах місцевого самоврядування може бути оскаржено посадовою особою місцевого самоврядування у порядку, визначеному законом.

Статтею 147-1 Кодексу законів про працю України встановлено, що працівники, які займають виборні посади, можуть бути звільнені тільки за рішенням органу, який їх обрав, і лише з підстав, передбачених законодавством.

Судом встановлено, що рішенням Київського окружного адміністративного суду від 22.07.2020 у справі № 320/6691/19, зокрема поновлено ОСОБА_1 на посаді секретаря Білоцерківської міської ради Київської області VІІ скликання. У цій частині судове рішення допущено до негайного виконання.

Відповідно до частини першої статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Згідно з частиною другою статті 372 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Згідно з частиною сьомою статті 235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України, що містяться у пункті 34 постанови № 9 від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів», рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Таким чином, законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення. Цей обов`язок полягає у тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде це рішення суду оскаржуватися.

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист прав та інтересів громадян і держави.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 17.07.2019 у справі № 825/1281/16.

Суд, зазначає, що розпорядження Білоцерківського міського голови Дикого Г. від 31.07.2020 № 319-К «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 , на виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 22.07.2020 по справі № 320/6691/19 скасовано розпорядження міського голови від 29.11.2019 № 391-К «Про звільнення з посади ОСОБА_1 » та поновлено ОСОБА_1 на посаді секретаря міської ради з 29.11.2019.

Разом з тим, суд зазначає, що за день до вказаної події депутатами Білоцерківської міської ради було проголосовано більшістю «За» щодо питання про дострокове припинення повноважень та звільнення секретаря Білоцерківської міської ради ОСОБА_1 , таким чином було прийняте спірне рішення Білоцерківської міської ради Київської області № 5571-100-VІІ від 30.07.2020.

У подальшому розпорядженням Білоцерківського міського голови від 03.08.2020 № 322-К «Про звільнення з посади ОСОБА_1 » ОСОБА_1 - секретаря Білоцерківської міської ради звільнено із займаної посади 03.08.2020 в зв`язку з достроковим припиненням повноважень.

Суд зазначає, що у даному випадку з моменту прийняття розпорядження Білоцерківського міського голови Дикого Г. від 31.07.2020 № 319-К скасовано розпорядження міського голови від 29.11.2019 № 391-К «Про звільнення з посади ОСОБА_1 » та поновлено ОСОБА_1 на посаді секретаря міської ради з 29.11.2019.

Відтак, у даному випадку, до 31.07.2020 було чинним розпорядження міського голови від 29.11.2019 № 391-К «Про звільнення з посади ОСОБА_1 », а тому у Білоцерківської міської ради не було підстав для винесення на розгляд сесії питання про звільнення з посади секретаря Білоцерківської міської ради ОСОБА_1 , так як останній станом на 30.07.2020 вважався таким, що був звільнений, оскільки роботодавцем станом на вказану дату іще не було прийнято розпорядчий документ про поновлення працівника на роботі.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до п. 5 ст. 25 Регламенту Білоцерківської міської ради VII скликання, текст проекту рішення повинен складатися зокрема з мотиваційної частини в якій містяться посилання на закон, інший нормативний акт, обставини, якими викликана необхідність прийняття рішення.

Разом з тим, звільняючи позивача з займаної посади секретаря Білоцерківської міської ради та достроково припиняючи його повноваження, Білоцерківська міська рада у рішенні від 30.07.2020 № 5571-100-VІІ посилається на ст. 25, ч.1 ст. 26, ч. 5 ст. 50, ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Проте зазначені норми закону регулюють право відповідної ради припинити достроково повноваження секретаря, однак жодним чином не регулюють підстави такого припинення.

Натомість підстави дострокового припинення повноважень визначені іншими законами, що були наведені судом вище.

Однак жодної з передбаченої нормами Закону № 2493 підстав припинення публічної служби які б давали можливість прийняти рішенні про дострокове припинення повноважень секретаря ради у спірному рішенні не зазначено.

Крім того спірне рішення не містить взагалі посилання на доведенні в передбаченому законодавством порядку факти порушень позивача Конституції та законів України.

З спірного рішення не вбачається жодних мотивів, зокрема не вказано в чому саме проявилося невиконання чи неналежне виконання позивачем, як секретарем ради службових обов`язків, що могло бути підставою для визнання його роботи незадовільною.

Суд вважає, що відсутність у рішенні органу місцевого самоврядування підстав для звільнення особи є неприпустимим в аспекті положень ст. 20 Закону № 2493, а також гарантій працівників, передбачених Кодексом законів про працю України.

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих рішень, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути мотивованим.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 08.08.2019 у справі № 500/6108/16-а, в якому, зокрема зазначено, що спірне рішення 19 сесії VII скликання Матроської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області від 19.10.2016 №137-VII прийнято на підставі п. 4 ч. 1 ст. 26, ч. 5 ст. 50 Закону № 280/97-ВР, ст. 17, 30 Регламенту, проте будь - яких беззаперечних підстав для дострокового припинення повноважень секретаря сільської ради та обґрунтування цього рішення у ньому не наведено.

Також відповідно до правової позиції Європейського суду у справі Yvonne van Duyn v. Home Office (Case 41/74 van Duyn v. Home Office) принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов`язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії. Така дія зазначеного принципу пов`язана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає у тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов`язань для запобігання відповідальності. При цьому, якщо держава чи будь-який її орган схвалили певну концепцію, така держава чи орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки, оскільки схвалення такої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у осіб (юридичних чи фізичних) стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.

Враховуючи наведене, рішення про дострокове припинення повноважень секретаря міської ради, яке не містить посилання на доведені в передбаченому законодавством порядку фактів порушень секретарем міської ради Конституції чи законів не може розглядатися як правомірне і, як наслідок, бути прийнятим по суті.

Зі змісту оскаржуваного рішення не вбачається конкретного обґрунтування обставин, які стали підставою для прийняття рішення про дострокове припинення повноважень секретаря Білоцерківськоїї міської ради Київської області ОСОБА_1 .

За таких підстав, з урахуванням вищевикладеного, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги щодо визнання протиправним та скасування рішення Білоцерківської міської ради від 30.07.2020 № 5571-100-VII «Про дострокове припинення повноважень та звільнення секретаря Білоцерківської міської ради».

Враховуючи ту обставину, що розпорядження Білоцерківського міського голови від 03.08.2020 № 322-К «Про звільнення з посади ОСОБА_1 » було прийнято на виконання рішення Білоцерківської міської ради від 30.07.2020 № 5571-100-VІІ « Про дострокове припинення повноважень та звільнення секретаря міської ради», яке визнано судом протиправним за результатами розгляду даної справи, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування розпорядження Білоцерківського міського голови від 03.08.2020 № 322-К також підлягають задоволенню.

Відповідно до частини другої статті 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20.06.2018 у справі № 826/808/16 зазначила, що виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу, а законом не передбачено будь-яких підстав для зменшення його розміру за певних обставин.

Пленум Верховного Суду України у п. 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.92 № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» зазначив, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 1995 року N 348).

Згідно з підпунктом «з» пункту 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 (далі - Порядок №100), цей Порядок застосовується, у тому числі, у випадку вимушеного прогулу.

Відповідно до положень пункту 2 Порядку №100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації чи у фізичної особи - підприємця або фізичної особи, які в межах трудових відносин використовують працю найманих працівників, менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку. Якщо працівника прийнято (оформлено) на роботу не з першого числа місяця, проте дата прийняття на роботу є першим робочим днем місяця, то цей місяць враховується до розрахункового періоду як повний місяць.

У всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Пунктом 3 Порядку №100 визначено, що при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку.

Суми нарахованої заробітної плати враховуються у тому місяці, за який вони нараховані та у розмірах, в яких вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Відповідно до пункту 5 Порядку №100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Пунктом 8 Порядку №100 визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час вимушеного прогулу, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу зменшується на суму податків і зборів.

Отже, справляння і сплата податку на доходи фізичних осіб та військового збору є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, а тому суд повинен визначати зазначену суму без утримання цього податку та збору, про що вказує в резолютивній частині рішення.

Саме до такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 18.07.2018 по справі №359/10023/16-ц.

Враховуючи вищевказані норми та приймаючи до уваги те, що позивача було звільнено з посади 03.08.2020, при обчисленні середньоденної заробітної плати слід враховувати заробітну плату ОСОБА_1 за жовтень та листопад 2019 року.

Відповідно до наявної у справі довідки про нараховану заробітну плату від 28.09.2020 №56 у жовтні 2019 року позивачу було нараховано 31500,00 грн., у листопаді 2019 року - 31500,00 грн.

Враховуючи, що позивачем було відпрацьовано за цей період 43 дня (у жовтні 2019 року - 22 днів, у листопаді 2019 року - 21 день), середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 складає 1465,12 грн. (63000,00 грн. (заробітна плата за жовтень та листопад 2019 року) : 43 відпрацьовані дні).

Період вимушеного прогулу позивача - з 03.08.2020 (наступний день після звільнення) по 24.11.2020 ( день припинення повноважень ОСОБА_1 як секретаря Білоцерківської міської ради так і депутата ради) складає 80 робочих днів.

Отже, на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 117 209, 60 грн. (1465,12 грн. х 80 днів).

Так, суд зазначає, що вимушений прогул позивача закінчився 24.11.2020, оскільки 24.11.2020 відбулось пленарне засідання першої сесії Білоцерківської районної ради VIII скликання, що підтверджується відомостями із офіційного сайту Білоцерківської міської ради за посиланням: https://new.bc-rada.gov.ua.

Згідно з ч. 1 ст. 50 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» секретар сільської, селищної, міської ради працює в раді на постійній основі. Секретар ради обирається радою з числа її депутатів на строк повноважень ради за пропозицією відповідного сільського, селищного, міського голови.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 49 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» повноваження депутата місцевої ради закінчуються в день першої сесії ради нового скликання.

З огляду на викладене, судом не вирішується питання про поновлення позивача на посаді секретаря Білоцерківської міської ради, так як повноваження останнього як депутата Білоцерківської міської ради припинено 24.11.2020, а до складу новобраної Білоцерківської міської ради VІІІ скликання ОСОБА_1 не обраний.

Відповідно до п. 2, 3 ч. 1 ст. 371 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Частиною 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч.ч. 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень.

Разом з тим, відповідно до принципу змагальності позивач має спростувати доводи суб`єкта владних повноважень, якщо заперечує їх обґрунтованість.

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів суду правомірність своїх рішень, якими повноваження достроково було припинено повноваження ОСОБА_1 як секретаря Білоцерківської міської ради.

За наведених обставин суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи ту обставину, що позивач є звільненим від сплати судового збору за звернення з даним позовом до суду на підставі пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір стягненню на користь позивача не підлягає.

Керуючись статтями 9, 14, 73 - 78, 90, 139, 143, 242 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Білоцерківської міської ради від 30.07.2020 № 5571-100-VII «Про дострокове припинення повноважень та звільнення секретаря Білоцерківської міської ради».

3. Визнати протиправним та скасування розпорядження Білоцерківського міського голови від 03.08.2020 № 322-К «Про звільнення з посади ОСОБА_1 ».

4. Стягнути з Білоцерківської міської ради Київської області (ідентифікаційний код 26376300; місцезнаходження: 09117, Київська область, м. Біла Церква, вул. Ярослава Мудрого, буд.15) на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ) середній заробіток за весь час вимушеного прогулу за період з 03.08.2020 до 24.11.2020 в сумі 117 209 (сто сімнадцять тисяч двісті дев`ять) грн. 60 коп.

5. Допустити до негайного виконання рішення суду в частині стягнення з Білоцерківської міської ради Київської області (ідентифікаційний код 26376300; місцезнаходження: 09117, Київська область, м. Біла Церква, вул. Ярослава Мудрого, буд.15) на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ) середній заробіток за весь час вимушеного прогулу за період з 03.08.2020 до 24.11.2020 в межах суми стягнення за один місяць в розмірі 30 767 (тридцять тисяч сімсот шістдесят сім) грн. 52 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Панова Г. В.

Дата виготовлення і підписання повного тексту рішення - 27 січня 2021 р.