Справа № 160/15222/20
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2021-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіПрудника С.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -
17 листопада 2020 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивач просить суд:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з 11 серпня 2020 року призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсію за віком за Списком №2 відповідно до п. "б" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з урахуванням Рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020 року.
Обґрунтовуючи означені позовні вимоги позивач зазначила, що відмова ПФУ у призначенні останній пенсії за віком за Списком №2 відповідно до п. "б" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 року є протиправною, оскільки загальний страховий стаж позивача складає 33 роки 9 місяців 19 днів, у тому числі пільговий стаж за Списком №2 - 32 роки 10 місяців 11 днів, з наступного розрахунку: з 01.10.1986 року по 21.07.2020 року (33 років 9 місяців 19 днів). 09 березня 2019 року позивачу виповнилося 50 років. Стаж роботи за Списком №2 складає 32 роки 10 місяців 11 днів. Загальний страховий стаж складає 33 роки 9 місяців 19 днів. На думку позивача, вона має право на пенсію за віком за Списком №2 відповідно до п. "б" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 року.
Також ПФУ зазначає, що помилковим є твердження позивача про розповсюдження на спірні правовідносини рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 року. Так, з 01.01.2004 року набув чинності Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09.07.2003 року. Статтею 5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються зокрема: коло осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню; види пенсійних виплат: умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат: пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа мас право на призначення пенсії за віком; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням. Відповідно до частини третьої етапі 4 Закону №1058-ІV види пенсійного забезпечення, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення визначаються виключно законами про пенсійне забезпечення. Отже, пенсійне забезпечення окремих категорій громадян регулюється спеціальними законами з урахуванням особливостей умов праці, характеру, складності і значущості виконуваної роботи, ступеня відповідальності та певних обмежень. Позивач, в обґрунтування права на пільгову пенсію за Списком №2, посилається на статтю 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року №1788-ХІІ, яка є недіючою при призначенні пенсії на пільгових умовах.
За відомостями з витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.11.2020 року зазначена вище справа розподілена та 17.11.2020 року передана судді Пруднику С.В.
Ухвалою суду від 23.11.2020 року відкрито провадження в адміністративній справі, призначено розгляд за правилами спрощеного провадження без виклику учасників справи.
У період з 28.12.2020 року по 31.12.2020 року, з 04.01.2021 року по 06.01.2021 року, з 11.01.2021 року по 20.01.2021 року суддя Прудник С.В. перебував у щорічній відпустці, та у період з 21.01.2021 року по 25.01.2021 року перебував на лікарняному.
Справа розглянута в межах строку розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, встановленого статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України - в межах шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Дослідивши всі документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Судом установлено, матеріалами справи підтверджено, що 11.08.2020 року позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою зареєстрованою в електронному журналі за №468 про призначення пенсії за віком за Списком №2 встановленого зразка через портал електронних послуг Пенсійного фонду України, що підтверджується заявою про призначення пенсії від 23.07.2020 року. У додаток до заяви через портал були додані паспорт, реєстраційний номер облікової картки платника податків, свідоцтво про шлюб НОМЕР_1 , диплом НОМЕР_2 , трудова книжка НОМЕР_3 , довідка уточнююча особливий характер роботи і умови праці і підтверджуюча постійну зайнятість на роботах, передбачених Списками від 21.07.2020 року №4796, заява про виплату пенсії або грошової допомоги від 17.06.2020 року.
Так, в означеній заяві позивач просила:
«…1. З 11.08.2020 року призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсію за віком за Списком №2 відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням Рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020 року.
2. Зарахувати стаж за період роботи ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 19.06.1995 року по 21.07.2020 року у подвійному розмірі згідно ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
3. Зарахувати до пільгового стажу за Списком №2 наступні періоди роботи:
з 01.10.1986 року по 22.05.1991 року (4 роки 7 місяців 22 дні) - на посаді санітарки приймального відділення, палатної санітарки психіатричного відділення.
з 01.01.1992 року по 07.06.2000 року (8 років 5 місяців 7 днів) - медичної сестри, палатної медичної сестри психіатричного відділення, медичної сестри палатної приймальної палати.
з 10.10.2000 по 21.07.2020 року (19 років 9 місяців 12 днів) - медичної сестри, палатної медичної сестри психіатричного відділення, медичної сестри палатної приймальної палати…».
Так, означена відмова ПФУ вмотивована тим, що пенсія за віком на пільгових умовах відповідно до п.2 п. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовам;: праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: жінкам - на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи. Згідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року №213-VІІ до досягнення віку, встановленого абзацом першими цього пункту, право на пенсію за віком мають жінки 1969 року народження після досягнення ними такого віку: 54 роки - які народилися з 1 жовтня 1968 року но 31 березня 1969 року включно. Право на пенсію на пільгових умовах по Списку №2 позивач набуде в 54 роки. Стаж роботи з 19.06.1995 року по 30.06.2020 року зарахований у подвійному розмірі. Періоди роботи з 01.10.1986 року по 22.05.1991року , з 01.01.1992 року по 07.06.2000 року та з 10.10.2000 року по 30.06.2020 року - зараховані до пільгового стажу за Списком №2, по сплаті страхових внесків. На теперішній час право на пенсію відсутнє.
Вважаючи таку відмову ПФУ протиправною, позивач звернулася до суду із даною позовною заявою.
Вирішуючи спірні правовідносини, суд зазначає наступне.
Згідно зі статтею 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав свобод людини є головним обов`язком держави.
На підставі статті 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики України. Пенсійний фонд України у своїй діяльності керується Конституцією України та законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства соціальної політики України, іншими актами законодавства України, а також дорученнями Президента України та Міністра.
Отже, відповідач має діяти в межах та у спосіб, встановлених законодавчих норм.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Статтею 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що за цим Законом призначаються трудові пенсії, зокрема пенсії за віком.
Відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (в редакції, яка діяла до 23.01.2020 року) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Водночас, рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 року №1-р/2020 в справі № 1-5/2018(746/15) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII.
Пунктом 3 резолютивної частини вказаного Рішення визначено, що застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме, зокрема:
«б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:
чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;
жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи - жінкам.».
Отже, з 23.01.2020 року - дня набрання чинності рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 року №1-р/2020 в справі № 1-5/2018(746/15), зокрема положення п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», які визначають умови призначення пенсії за віком на пільгових умовах по списку №2, підлягають застосуванню у наведеній у цьому Рішенні редакції.
Разом з тим залишилися чинними відповідні положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Відповідно до ч. 1 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 114 вказаного Закону на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку:
50 років - по 31 березня 1965 року включно;
50 років 6 місяців - з 1 квітня 1965 року по 30 вересня 1965 року;
51 рік - з 1 жовтня 1965 року по 31 березня 1966 року;
51 рік 6 місяців - з 1 квітня 1966 року по 30 вересня 1966 року;
52 роки - з 1 жовтня 1966 року по 31 березня 1967 року;
52 роки 6 місяців - з 1 квітня 1967 року по 30 вересня 1967 року;
53 роки - з 1 жовтня 1967 року по 31 березня 1968 року;
53 роки 6 місяців - з 1 квітня 1968 року по 30 вересня 1968 року;
54 роки - з 1 жовтня 1968 року по 31 березня 1969 року;
54 роки 6 місяців - з 1 квітня 1969 року по 30 вересня 1969 року;
55 років - з 1 жовтня 1969 року по 31 грудня 1970 року
За відсутності страхового стажу, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу:
з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців у чоловіків і не менше 20 років 6 місяців у жінок;
з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років у чоловіків і не менше 21 року у жінок;
з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців у чоловіків і не менше 21 року 6 місяців у жінок;
з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років у чоловіків і не менше 22 років у жінок;
з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців у чоловіків і не менше 22 років 6 місяців у жінок;
з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років у чоловіків і не менше 23 років у жінок;
з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців у чоловіків і не менше 23 років 6 місяців у жінок;
з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років у чоловіків і не менше 24 років у жінок;
з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців у чоловіків і не менше 24 років 6 місяців у жінок.
Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону:
чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи;
жінкам - на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи.
Зазначене зменшення пенсійного віку для жінок застосовується також у період збільшення віку виходу на пенсію по 31 грудня 2021 року.
Таким чином необхідними умовами для призначення пенсії за віком на пільгових умовах на підставі п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є зайнятість особи на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1, які затверджені Кабінетом Міністрів України, така зайнятість повний робочий день, наявність атестації робочих місць та наявність відповідного страхового стажу, в тому числі на зазначених роботах.
Орган Пенсійного фонду України не заперечує, що посади, які займала позивач протягом спірних періодів, належать до відповідного списку №2.
Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» Кабінет Міністрів України постановою від 12.08.1993 року № 637 затвердив Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Згідно з п.п. 1 та 2 вказаного Порядку за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Пунктом 3 Порядку визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Пунктом 20 Порядку визначено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5).
У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Згідно зі ст. 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.
Відповідно до постанови Верховного Суду від 30.05.2018 року в справі №174/658/16-а (провадження №К/9901/201/17) оцінюватися судом мають саме підстави відмови у призначенні пенсії, тобто, мотиви, з яких виходив відповідач, розглядаючи заяву про її призначення.
Щодо посилань відповідача на недосягнення позивачем пенсійного віку 54 років, що і стало підставою для відмови в призначені позивачу пенсії за віком на пільгових умовах по списку №2, то такі посилання суперечать положенням п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», які підлягають застосуванню з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 року №1-р/2020 в справі № 1-5/2018(746/15).
Відповідно до цих положень позивач як жінка мала право на такий вид пенсії після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
До того ж, як убачається із матеріалів справи, дипломом НОМЕР_2 підтверджується, що ОСОБА_1 з 01.09.1987 року по 30.12.1989 рік навчалась у Криворізькому медичному училищі по спеціальності «медична сестра» та отримала кваліфікацію «медична сестра».
Свідоцтвом про шлюб НОМЕР_4 підтверджується, що 10.06.1989 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено шлюб, та після одруження ОСОБА_1 було взято прізвище « ОСОБА_1 ».
Записами трудової книжки НОМЕР_3 підтверджується робота ОСОБА_1 у Криворізькому психологічному диспансері (зараз перейменовано у Комунальне підприємство «Криворізька багатопрофільна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради») на посадах:
з 01.10.1986 року по 30.06.1988 року (1 рік 8 місяців 30 днів) - санітаркою приймального покою 2-го психіатричного відділення;
з 01.07.1988 року по 11.01.1999 року (10 років 6 місяців 9 днів) - палатною санітаркою, палатною медсестрею 2-го психіатричного відділення, виконуючи функції психприймальника;
з 12.01.1999 року по 21.07.2020 (дата видачі довідки від 21.07.2020 року №4796) (21 рік 6 місяців 10 днів) (працює по теперішній час) - медсестрею палатної приймальної палати, сестрою медичною приймального відділення.
Довідкою уточнюючою особливий характер роботи і умови праці і підтверджуючою постійну зайнятість на роботах, передбачених Списками від 21.07.2020 року №4796 підтверджується робота ОСОБА_1 , повний робочий день в Криворізькому психоневрологічному диспансері:
з 01.10.1986 року по 30.06.1988 року виконувала: догляд за хворими за посадою санітарка приймального відділення, що передбачено постановою РМ СРСР №1173 від 22.08.1956 року список 2 розділ XXVI п.1 (молодший медичний персонал);
з 01.07.1988 року по 31.12.1991 року виконувала: догляд за хворими за посадою палатна санітарка психіатричного відділення, виконуючого функції психприймальника №2, що передбачено Постановою РМ СРСР №1173 від 22.08.1956 року список 2 розділ XXVI п.1 (молодший медичний персонал);
з 01.01.1992 року по 22.05.1991 року виконувала: догляд за хворими за посадою палатна санітарка психіатричного відділення, виконуючого функції психприймальника №2, що передбачено Постановою Кабінету Міністрів СРСР №10 від 26.01.1991 року Список 2 розділ XXIV - 2260000в (молодший медичний персонал);з 23.05.1991 року (Наказ №85к від 22.05.1991 року) по 31.12.1991 року палатна медична сестра психіатричного відділення, виконуючого функції психприймальника №2;
з 01.01.1992 року по 10.03.1994 року позивач виконувала: догляд за хворими за посадою палатна медична сестра психіатричного відділення, виконуючого функції психприймальника №2, що передбачено Постановою Кабінету Міністрів СРСР №10 від 26.01.1991 року Список 2 розділ XXIV - 2260000в (середній медичний персонал);
з 11.03.1994 року по 11.01.1999 року позивач виконувала: догляд за хворими за посадою палатна медична сестра психіатричного відділення, виконуючого функції психприймальника №2, що передбачено Постановою Кабінету Міністрів СРСР №162 від 11.03.1994 року сп. 2 р. XXIV - 2260000 в (середній медичний персонал);
з 12.01.1999 року по 07.06.2000 року позивач виконувала: догляд за хворими за посадою медична сестра палатна приймальної палати, що передбачено Постановою Кабінету Міністрів України №162 від 11.03.1994 року сп.2 р. XXIV - 2260000 в (середній медичний персонал);
з 08.06.2000 року по 09.10.2000 року медична сестра палатна приймальної палати (відповідно до атестації робочого місця);
З 10.10.2000 року по 15.01.2003 року позивач виконувала: догляд за хворими за посадою медична сестра палатна приймальної палати, що передбачено Постановою Кабінету Міністрів України №162 від 11.03.1994 року сп.2 р. XXIV - 2260000 в (середній медичний персонал);
з 16.01.2003 року по 28.02.2005 року позивач виконувала: догляд за хворими за посадою медична сестра палатна приймальної палати, що передбачено Постановою Кабінету Міністрів України №36 від 16.01.2003 року сп.2 р. XXIV - 24в (молодші спеціалісти з медичною освітою);
з 01.03.2005 року по 31.12.2009 року позивач виконувала: догляд за хворими за посадою сестра медична стаціонару приймальної палати, що передбачено Постановою Кабінету Міністрів України №36 від 16.01.2003 року сп.2 р. XXIV - 24в (молодші спеціалісти з медичною освітою);
з 01.01.2005 року по 02.08.2016 року позивач виконувала: догляд за хворими за посадою сестра медична приймального відділення, що передбачено Постановою Кабінету Міністрів України №36 від 16.01.2003 року сп.2 р. XXIV - 24в (молодші спеціалісти з медичною освітою);
з 03.08.2016 року по теперішній час позивач виконувала догляд за хворими за посадою сестра медична приймального відділення, що передбачено Постановою Кабінету Міністрів України №461 від 24.06.2016 року сп. 2 розділ р. XXIV (молодші спеціалісти з медичною освітою).
Довідкою уточнюючою особливий характер роботи і умови праці і підтверджуючою постійну зайнятість на роботах, передбачених Списками від 21.07.2020 року №4796 підтверджується, що стаж роботи за списком №2 складає 32 роки 10 місяців 11 днів, а саме:
з 01.10.1986 року по 22.05.1991 року (4 роки 7 місяців 22 дні) - на посаді санітарки приймального відділення, палатної санітарки психіатричного відділення.
з 01.01.1992 року по 07.06.2000 року (8 років 5 місяців 7 днів) - медичної сестри, палатної медичної сестри психіатричного відділення, медичної сестри палатної приймальної палати.
З 10.10.2000 по 21.07.2020 року (19 років 9 місяців 12 днів)- медичної сестри, палатної медичної сестри психіатричного відділення, медичної сестри палатної приймальної палати.
Відтак, виходячи із вище наведеного, суд вважає, що на час звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії позивач відповідала вказаним умовам, з огляду на що вона мала право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах по списку №2.
Оскільки таке право порушено, тому воно підлягає захисту та відновленню в судовому порядку іншим шляхом, який обрано судом (п. 10 ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України).
Щодо позовної вимоги позивача про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 з 11.08.2020 року, суд зазначає наступне.
Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.
Відповідно до частин 1, 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункту 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України).
У випадку, визначеному пунктом 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
З урахуванням наведеного, а також дискреції пенсійного органу в питаннях призначення пенсії, суд з метою ефективного захисту права позивача на пенсію за віком на пільгових умовах вважає за необхідне зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 11.08.2020 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, з урахуванням правової позиції, викладеної у цьому рішенні.
Відповідно до пункту 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено);5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Отже, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви до суду в розмірі 840,80 грн., що документально підтверджується квитанцією АТ КБ ПриватБанк від 10.11.2020 року.
Отже, сплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви до суду в сумі 840,80 грн. підлягає стягненню з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань.
Керуючись ст. ст. 2, 77, 78, 139, 242-243, 245-246, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про призначення пенсії за віком від 11 серпня 2020 року за Списком №2 на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції відповідно до рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 року, з урахуванням висновків суду.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С. В. Прудник