Справа № 500/3830/20
Суддя: Мартиць Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2021-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №500/3830/20

29 січня 2021 рокум. Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Мартиць О.І. розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

26 листопада 2020 року до Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії зобов`язання вчинити дії, в якій позивач просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача стосовно не проведення з позивачем повного розрахунку всіх сум належних йому при звільненні, після отримання вимоги про розрахунок,

- стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області в якості повного розрахунку всіх сум, що належать при звільненні, 159074,79 (сто п`ятдесят дев`ять тисяч сімдесят чотири гривні, сімдесят дев`ять копійок) без урахування обов`язкових платежів і зборів, що становлять вихідну допомогу у розмірі двох середньомісячних зарплат в розмірі 24000 (двадцять чотири тисячі) грн та грошової компенсації за невикористані відпустки 1355074,79 (сто тридцять п`ять тисяч сімдесят чотири гривні сімдесят дев`ять копійок),

- стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з дня отримання вимоги про розрахунок по день фактичного проведення розрахунку, а у разі не проведення розрахунку по день винесення судового рішення,

- встановити судовий контроль за виконанням судового рішення шляхом зобов`язання відповідача суб`єкта владних повноважень, подати у місячний строк, з моменту набранням судовим рішенням законної сили звіт про виконання судового рішення у даній адміністративній справі.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що наказом Держгеокадастру України від 20.10.2020 "Про звільнення ОСОБА_1 " за №279-то позивача звільнено з посади начальника Головного управління Держкомзему у Тернопільській області з 22.10.2020. З даним наказом позивача ознайомлено 04.11.2020. Відповідно до преамбули даного наказу таке звільнення відбулось на підставі частини першої статті 87 Закону України "Про державну службу". Відповідно до проведеного детального розрахунку виплати, які належить здійснити позивачу при звільненні становлять вихідну допомогу у розмірі двох середньомісячних зарплат в розмірі 24000 грн та грошової компенсації за невикористані відпустки 1355074,79 грн, разом 159074,79 грн. Проте такі кошти позивачу не виплачено при звільненні, а отже повний розрахунок не проведено. Відповідач провів нарахування сум належних позивачу при звільненні, проте не здійснив їх виплату, через що не провів з позивачем повного фактичного розрахунку всіх сум, що належать йому при звільненні, чим допустив протиправну бездіяльність. Позивачем засобом поштового зв`язку на адресу відповідача направлено вимогу про розрахунок, яку відповідачем отримано, але не виконано.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 01.12.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Від Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області 16.12.2020 через відділ документального забезпечення Тернопільського окружного адміністративного суду поступило клопотання про вирішення питання щодо форми судочинства та об`єднання справи за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області про визнання бездіяльності протиправною та стягнення всіх сум, що належать при звільненні, стягнення середнього заробітку за час затримки проведення повного розрахунку (справа №500/3830/20) та за позовом ОСОБА_1 до Держгеокадастру, Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування наказу №279-то від 20.10.2020, стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення та стягнення моральної шкоди (справа №500/3760/20) в одне провадження.

Також 16.12.2020 Головним управлінням Держгеокадастру у Тернопільській області подано до суду відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі оскільки з моменту повідомлення про оголошення наказу про поновлення на посаді до прийняття 20.10.2020 наказу Держгеокадастру за №279-то "Про звільнення ОСОБА_1 ", позивач до Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області не прибув, причин відсутності не повідомив, облікових відомостей до Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області не надав. Головним управлінням Держгеокадастру у Тернопільській області складені акти про відсутність на робочому місці та поінформовано Держгеокадастр (листи Головного управління від 06.11.2020 №21-19-0.9-6175/2-20, від 28.09.2020 №21-19-0.12- 5437/2-20, від 22.10.2020 №21-19-0.12-5927/2-20). Лише 04.11.2020 ОСОБА_1 прийшов до Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області, ознайомився з наказом Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області від 22.10.2020 про оголошення наказу Держгеокадастру 20.10.2020 за №279-то "Про звільнення ОСОБА_1 " та докладним розрахунком від 22.10.2020 №41, про що свідчить підпис та дата. Проте на вказану дату, як і раніше, позивач не представив трудову книжку для внесення запису, не надав номер банківського розрахункового рахунку, необхідного для зарахування розрахункових коштів, також не надав оновлених власних облікових відомостей. Таким чином, твердження позивача про протиправну бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області є безпідставними.

13.01.2021 позивачем ОСОБА_1 через відділ документального забезпечення Тернопільського окружного адміністративного суду подано відповідь на відзив.

Від Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області 27.01.2021 через відділ документального забезпечення Тернопільського окружного адміністративного суду надійшли заперечення на відповідь на відзив.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 29.01.2021 відмовлено у задоволенні клопотання представника Головним управлінням Держгеокадастру у Тернопільській області про об`єднання справ в одне провадження.

Відповідно до частини п`ятої статті 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Дослідивши подані до суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив наступне.

17.09.2020 наказом Держгеокадастру за №242-то ОСОБА_1 поновлено на посаді начальника Головного управління Держкомзему у Тернопільській області з 16 вересня 2010 року на підставі постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 11.09.2017 №876/8871/17 у справі №2-а-3279/10/1970.

22.09.2020 наказом Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області від 22.09.2020 №640-к "Про поновлення на посаді ОСОБА_1 " оголошено наказ Держгеокадастру від 17.09.2020 №242-то "Про поновлення на посаді ОСОБА_1 "

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону України "Про державну службу" 20.10.2020 Держгеокадастром винесено наказ №279-то "Про звільнення ОСОБА_1 ".

Головним управлінням Держгеокадастру у Тернопільській області наказом від 22.10.2020 №706-к "Про звільнення ОСОБА_1 " оголошено наказ Держгеокадастру від 20.10.2020 №279-то.

Пунктом 2 даного наказу визначено: фінансовому управлінню здійснити розрахунок вихідної допомоги у розмірі двох середньомісячних заробітних плат, передбачених частиною четвертою статті 87 Закону України "Про державну службу" та грошової компенсації за не використані ОСОБА_1 дні щорічної відпустки (за наявності подані управлінням персоналом), відповідно до Закону України "Про відпустки".

04.11.2020 ОСОБА_1 ознайомився з наказом Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області від 22.10.2020 про оголошення наказу Держгеокадастру 20.10.2020 за №279-то "Про звільнення ОСОБА_1 " та докладним розрахунком від 22.10.2020 №41, про що свідчить особистий підпис позивача ОСОБА_1 .

В докладному розрахунку №41 від 22.10.2020 вихідної допомоги у розмірі двох середньомісячних заробітних плат та грошової компенсації за невикористану відпустку відповідно до наказу №706-к від 22.10.2020 "Про звільнення ОСОБА_1 " зазначено:

Установа: Головне управління Держкомзему у Тернопільській області

Співробітник: Крисак Іван Богданович начальник Головного управління

Підстава: Інформаційна довідка з питань проведення розрахунку з ОСОБА_1 від року за №2662/3-20-0.12

Розрахунковий період: з 01.10.2019 до 30.09.2020

Надасться за період поновлення на роботі 17.09.2020 та у зв`язку із звільненням 22.10.2020 ОСОБА_1 з посади начальника Головного управління Держкомзему у Тернопільській області

Отже, сумарний заробіток становить:

12000,00 грн. х 12 міс. = 144000,00 грн

Кількість календарних днів у 12-ти місячному розрахунковому періоді:

365 к.дн. - 10 к.дн. = 355 к.дн.

Середньоденна зарплата становитиме :

144000,00 грн : 355 к.дн. = 405,63 грн.

Сума оплати за 333 дні невикористаної відпустки складає:

405,63 грн. х 333 к.дн. = 135074,79 гри, (Сто тридцять п`ять тисяч сімдесят чотири гривні 79 копійок).

Розрахунок вихідної допомоги здійснюється відповідно до Порядку. № 100 виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують звільненню.

Отже. сумарний заробіток становить:

12000,00 грн. х 2 міс. = 24000,00 грн.

Кількість робочих днів у 2-х місячному розрахунковому періоді:

20 роб.дн. (серпень) + 22 роб.дн. (вересень) = 42 роб.дн.

Середньомісячне число робочих днів становитиме:

42 роб.дн. : 2 міс. = 21 роб.дн.

Середньомісячна зарплата становитиме:

24000,00 грн. : 42 роб.дн. х 21 = 12000,00 грн.

Вихідна допомога у розмірі двох середньомісячних зарплат становитиме 12000,00 грн. х 2 міс. = 24000,00 грн. (Двадцять чотири тисячі гривень 00 копійок.)

Всього до розрахунку за вищевикладеним сумарно на день звільнення працівнику належить нарахувати 135074,79 грн. + 24000,00 грн. = 159074.79 грн. (сто п`ятдесят дев`ять тисяч сімдесят чотири гривні 79 копійок, в т.ч. ПДФО- 28633,46 грн., військовий збір - 2386.12 грн.

З врахуванням обов`язкових податків та зборів звільненому працівнику на день звільнення належить 128055,21 грн (сто двадцять вісім тисяч п`ятдесят п`ять гривень 21 копійку.)

Позивачем ОСОБА_1 на адресу Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області направлено вимогу про розрахунок, в якій просив невідкладно, не пізніше наступного дня з моменту отримання вимоги, провести з ним повний розрахунок всіх сум, що належать йому при звільненні, в розмірі 159074,79 грн без урахування обов`язкових платежів і зборів або 128055,21 грн з врахування сплати таких платежів.

Однак, Головним управлінням Держгеокадастру у Тернопільській області розрахунку всіх сум, що належать ОСОБА_1 при звільненні з позивачем не проведено.

Вважаючи таку бездіяльність суб`єкта владних повноважень протиправною позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина перша статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість рішення відповідача на відповідність вимогам частини другої статті 2 КАС України, суд виходить з наступного.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначає Закон України від 10 грудня 2015 року №889-VIII "Про державну службу" (надалі - Закон №889-VIII у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

За приписами статті 1 Закону №889-VIII державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави.

Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону №889-VIII цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.

Статтею 5 Закону №889-VIII встановлено, що правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби. Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Підстави для припинення державної служби визначені у статті 83 Закону №889-VIII, відповідно до пункту 4 частини першої якої державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення (статті 87, 87-1 цього Закону).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону №889-VIII підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що право особи на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно зі статтею 1 Конвенції Міжнародної організації праці від 1 липня 1949 року № 95 "Про захист заробітної плати", ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, незалежно від назви оплати праці і методу її обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.

Нормами статті 12 Конвенції встановлено, що коли минає термін трудового договору, остаточний розрахунок заробітної плати, належної працівнику, має бути проведено відповідно до національного законодавства, колективного договору чи рішення арбітражного органу, або - коли немає такого законодавства, угоди чи рішення - в розумний термін з урахуванням умов контракту.

Частина перша статті 47 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) встановлює, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Нормами статті 116 КЗпП України обумовлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Проте, аналіз наведених положень свідчить про те, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Отже, для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Разом з тим, на теперішній час з позивачем не було проведено остаточного розрахунку.

За правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17 під "належними звільненому працівникові сумами" необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо). Згідно з частиною другою статті 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. За змістом частини першої статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

З урахуванням викладеного, суд вважає передчасність заявлених позивачем вимог про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з дня отримання вимоги про розрахунок по день фактичного проведення розрахунку, а у разі не проведення розрахунку по день винесення судового рішення.

Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності відповідача стосовно не проведення з позивачем повного розрахунку всіх сум належних йому при звільненні, після отримання вимоги про розрахунок та стягнення з Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області в якості повного розрахунку всіх сум, що належать при звільненні, 159074,79 (сто п`ятдесят дев`ять тисяч сімдесят чотири гривні, сімдесят дев`ять копійок) без урахування обов`язкових платежів і зборів, що становлять вихідну допомогу у розмірі двох середньомісячних зарплат в розмірі 24000 (двадцять чотири тисячі) грн та грошової компенсації за невикористані відпустки 1355074,79 (сто тридцять п`ять тисяч сімдесят чотири гривні сімдесят дев`ять копійок) суд зазначає наступне.

Як випливає з практики ЄСПЛ, поняття "якість закону" означає, що національне законодавство повинне бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на їх конвенційні права (рішення ЄСПЛ від 24 квітня 2008 року у справі "C. Дж. та інші проти Болгарії", заява №1365/07, пункт 39, від 9 січня 2013 року у справі "Олександр Волков проти України", заява №21722/11, пункт 170).

Відповідно до статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У справі "Суханов та Ільченко проти України" ЄСПЛ зазначив, що за певних обставин "законне сподівання" на отримання "активу" також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має "законне сподівання", якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя (заява №68385/10 п.35 та №71378/10).

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до приписів пункту 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (надалі - Порядок №100), цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках, зокрема, виплати вихідної допомоги.

Пунктом 2 Порядку №100 передбачено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно пункту 8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Так, відповідно до розрахунку №41 від 22.10.2020 вихідної допомоги у розмірі двох середньомісячних заробітних плат та грошової компенсації за невикористану відпустку відповідно до наказу №706-к від 22.10.2020 "Про звільнення ОСОБА_1 " до розрахунку сумарно на день звільнення працівнику належить нарахувати 135074,79 грн + 24000,00 грн = 159074.79 грн (сто п`ятдесят дев`ять тисяч сімдесят чотири гривні 79 копійок, в т.ч. ПДФО- 28633,46 грн., військовий збір - 2386,12 грн.)

Відтак, вимоги позивача у цій частині підлягають задоволенню шляхом визнання протиправною бездіяльності Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області стосовно не проведення з ОСОБА_1 повного розрахунку всіх сум належних йому при звільненні та зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області виплатити ОСОБА_1 159074,79 (сто п`ятдесят дев`ять тисяч сімдесят чотири гривні, сімдесят дев`ять копійок), що становлять вихідну допомогу у розмірі двох середньомісячних зарплат в розмірі 24000 (двадцять чотири тисячі) грн. та грошову компенсацію за невикористані відпустки в розмірі 1355074,79 (сто тридцять п`ять тисяч сімдесят чотири гривні сімдесят дев`ять копійок).

При цьому суд вважає за можливе врахувати позицію Європейського суду з прав людини, яку він висловив у справі "Федорченко та Лозенко проти України" (заява №387/03, 20 вересня 2012 року, п.53), відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумними сумнівом", тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

Одночасно суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№4909/04), згідно з якою у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) №303-A, пункт 29).

Окрім того, відповідно до пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Закріплений у частині першій статті 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини другої статті 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За змістом частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Щодо встановлення судового контролю за виконанням судового рішення шляхом зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області у місячний строк з моменту набрання рішенням суду законної сили, подати звіт про виконання судового рішення, суд зазначає наступне.

Згідно частини першої статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Суд зазначає, що вказані положення КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Разом з тим, адміністративним процесуальним законодавством регламентовано право суду застосовувати інститут судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду. Для застосування наведених процесуальних заходів мають бути наявні відповідні правові умови.

Правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. При цьому, суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 27.02.2020 у справі №0640/3719/18.

Разом з тим, за приписами частини першої статті 382 КАС України встановлення судового контролю за виконанням рішення суду у вигляді зобов`язання подати звіт про виконання судового рішення є правом, а не обов`язком суду.

З огляду на зазначене суд не вбачає підстав для задоволення заяви про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд зазначає, що оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 1 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір" підстави для відшкодування судових витрат у справі відповідно до положень статті 139 КАС України відсутні.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області стосовно не проведення з ОСОБА_1 повного розрахунку всіх сум належних йому при звільненні.

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області виплатити ОСОБА_1 159074,79 (сто п`ятдесят дев`ять тисяч сімдесят чотири гривні, сімдесят дев`ять копійок), що становлять вихідну допомогу у розмірі двох середньомісячних зарплат в розмірі 24000 (двадцять чотири тисячі) грн та грошову компенсацію за невикористані відпустки в розмірі 1355074,79 (сто тридцять п`ять тисяч сімдесят чотири гривні сімдесят дев`ять копійок).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено і підписано 29 січня 2021 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 );

відповідач:

- Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області (місцезнаходження: вул. Лисенка, 20а, м. Тернопіль, 46002, ).

Головуючий суддя Мартиць О.І.