Справа № 320/3623/20
Суддя: Горобцова Я.В.
Дата ухвалення: 2021-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 січня 2021 року № 320/3623/20
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Горобцової Я.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу ведення реєстру територіальної громади Виконавчого комітету Ірпінської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: ОСОБА_2 , про визнання протиправним та скасування рішення і зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 звернулася до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Відділу ведення реєстру територіальної громади Виконавчого комітету Ірпінської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: ОСОБА_2 , в якому позивач просила суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Відділу ведення реєстру територіальної громади Виконавчого комітету Ірпінської міської ради про відмову в реєстрації місця проживання ОСОБА_1 , що зазначене у заяві про реєстрацію місця проживання від 30.10.2019 у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 ;

- зобов`язати Відділ ведення реєстру територіальної громади Виконавчого комітету Ірпінської міської ради зареєструвати місце проживання ОСОБА_1 у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач всупереч вимогам чинного законодавства безпідставно відмовив позивачу в реєстрації місця проживання за вказаною нею адресою у заяві від 30.10.2019, посилаючись на пункт 11 абзацу 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 № 207 «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру», незважаючи на наявність усіх необхідних документів.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 04.05.2020 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: ОСОБА_2 .

Відповідач проти позову запеерчив та просив у задоволенні позову відмовити. У відзиві на позовну заяву зазначив, що згідно даних ДРРП станом на 30.10.2019 підставою виникнення права власності на житло за адресою: АДРЕСА_1 був витяг з ДРРП, оригінал, серія та номер:1694609, виданий 27.03.2013, видавник: Реєстраційна служба Ірпінського міського управління юстиції. В якості документа, що підтверджує право власності на житло за вищевказаною адресою ОСОБА_2 (власник) надав свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 10.06.2013 за індексним номером 4653761. Отже були виявлені розбіжності у документах, що підтвердують право власності на дане житло. 01.11.2019, тобто після звернення позивача із заявою до відповідача, були внесені зміни стосовно вказаного вище житла, а відтак відсутні підстави для відмови у здійсненні реєстрації місця проживання ОСОБА_1 .

Від третьої особи через канцелярію суду 29.05.2020 надійшли письмові пояснення на позов, відповідно до яких ОСОБА_2 позовні вимоги позивача підтримав, правомірність її дій щодо наміру зареєструвати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , підтвердив.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України та наділена адміністративною процесуальною дієздатністю, що підтверджено паспортом серії НОМЕР_1 .

Зі змісту паспорта позивача вбачається, що 04.10.2019 її знято з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджено штампом Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації.

З матеріалів справи слідує, що 30.10.2019 позивач звернулася до Виконавчого комітету Ірпінської міської ради з заявою про реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 . До вказаної заяви позивачем було додано паспорт громадянки України та квитанцію про сплату адміністративного збору від 30.10.2019 № 1071221. За відсутності у позивача документів, що підтверджують її право на проживання в житлі, власником житла, яким є її чоловік ОСОБА_2 , останнім у заяві від 30.10.2020 надано письмову згоду на реєстрацію її місця проживання в належному ОСОБА_2 будинку.

Розглянувши заяву позивача та додані до неї документи, 30.10.2019 головним спеціалістом Відділу ведення реєстру територіальної громади Виконавчого комітету Ірпінської міської ради Шкляр Ю.С. прийнято рішення про відмову в реєстрації місця проживання ОСОБА_1 , на підставі пункту 11 абзацу 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 № 207 «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру».

Не погоджуючись із спірним рішенням про відмову в реєстрації місця проживання, позивач звернулася з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами у справі, суд виходив з такого.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі статтею 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відносини, пов`язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, що гарантуються Конституцією України і закріплені Загальною декларацією прав людини, Міжнародним пактом про громадянські та політичні права, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод і протоколами до неї, іншими міжнародними договорами України, а також визначення порядку реалізації свободи пересування та вільного вибору місця проживання і встановлення випадків їх обмеження врегульовані нормами Закону України від 11.12.2003 № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (далі Закон № 1382-IV).

Відповідно до статті 3 Закону № 1382-IV (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), реєстрація є внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла.

Статтею 6 Закону № 1382-IV передбачено, що громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання.

Для реєстрації особа або її представник подає органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг): письмову заяву; документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. Якщо дитина не досягла 16-річного віку, подається свідоцтво про народження; квитанцію про сплату адміністративного збору; документи, що підтверджують право на проживання в житлі, перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту, проходження служби у військовій частині, адреса яких зазначається під час реєстрації; військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку).

Забороняється вимагати для реєстрації місця проживання подання особою інших, ніж передбачених цією статтею, документів.

Реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

У разі якщо нове місце проживання особи знаходиться в іншій адміністративно-територіальній одиниці, орган реєстрації після реєстрації такого місця проживання надсилає повідомлення про зняття особи з реєстрації відповідному органу реєстрації за попереднім місцем проживання особи в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 11 Закону № 1382-IV, орган реєстрації здійснює реєстрацію та зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб у межах відповідної адміністративно-територіальної одиниці.

Разом з тим, підстави для відмови в реєстрації або знятті з реєстрації місця проживання регламентовані нормами статті 9-1 Закону № 1382-IV, відповідно до якої орган реєстрації відмовляє в реєстрації або знятті з реєстрації місця проживання, якщо, зокрема, особа не подала передбачені цим Законом документи або інформацію.

Рішення про відмову приймається в день звернення особи. Заява про реєстрацію чи зняття з реєстрації місця проживання повертається особі із зазначенням у ній причин відмови.

Разом з тим, постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 № 207 затверджені Правила реєстрації місця проживання (далі правила № 207), які визначають механізм здійснення реєстрації / зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб в Україні, а також встановлюють форми необхідних для цього документів.

Пунктом 3 Правил № 207 передбачено, що реєстрація / зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради.

Громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом 30 календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання.

Реєстрація місця проживання/перебування або зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється в день подання особою або її представником документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена одночасно із зняттям з попереднього місця проживання (пункт 4 Правил № 207).

Реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі коли особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції (пункт 7 Правил № 207).

Пунктом 8 Правил № 207 передбачено, що документи для здійснення реєстрації / зняття з реєстрації місця проживання/перебування особи подаються до органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг) з урахуванням вимог Закону України «Про адміністративні послуги».

Згідно з пунктом 18 Правил № 207, для реєстрації місця проживання особа або її представник подає: 1) заяву за формами, наведеними відповідно у додатках 6, 7 або 8; 2) документ, до якого вносяться відомості про місце проживання; 3) квитанцію про сплату адміністративного збору (у разі реєстрації місця проживання одночасно із зняттям з попереднього місця проживання адміністративний збір стягується лише за одну послугу); 4) документи, що підтверджують: право на проживання в житлі, - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди), рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація місця проживання особи здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім`ї (зазначені документи або згода не вимагаються при реєстрації місця проживання неповнолітніх дітей за адресою реєстрації місця проживання батьків / одного з батьків або законного представника/представників); право на перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту особи, - довідка про прийняття на обслуговування в спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту особи за формою згідно з додатком 9, копія посвідчення про взяття на облік бездомної особи, форма якого затверджується Мінсоцполітики (для осіб, які перебувають на обліку у цих установах або закладах); проходження служби у військовій частині, адреса якої зазначається під час реєстрації, - довідка про проходження служби у військовій частині, видана командиром військової частини за формою згідно з додатком 10 (для військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової служби); 5) військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку); 6) заяву про зняття з реєстрації місця проживання особи за формою згідно з додатком 11 (у разі здійснення реєстрації місця проживання одночасно із зняттям з реєстрації попереднього місця проживання).

Забороняється вимагати для реєстрації місця проживання особи інші документи.

Пунктом 19 Правил № 207 передбачено, що працівник органу реєстрації або центру надання адміністративних послуг перевіряє належність документа, до якого вносяться відомості про місце проживання (або документа, до якого вносяться відомості про місце перебування, - у разі реєстрації місця перебування), особі, що його подала, його дійсність, правильність заповнення заяви про реєстрацію місця проживання/перебування (у разі потреби надає допомогу особі в заповненні бланка заяви) та наявність документів, необхідних для реєстрації місця проживання/перебування, про що ним вчиняється відповідний запис у цій заяві.

Працівник органу реєстрації також з метою перевірки належності особі, що подала заяву для реєстрації місця проживання, відповідного житла на праві власності чи належності власнику/співвласникам, що надали згоду особі для реєстрації місця проживання, відповідного житла на праві власності, а також з метою перевірки перебування такого житла в іпотеці або довірчій власності як способу забезпечення виконання зобов`язань використовує відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідно до Порядку доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (Офіційний вісник України, 2016 р., № 2, ст. 108; 2018 р., № 52, ст. 1827).

З матеріалів справи вбачається, що на виконання вимог пункту 18 Правил № 207 до Виконавчого комітету Ірпінської міської ради 30.10.2019 позивачем було подано наступні документи з метою реєстрації її місця проживання, а саме: заяву про реєстрацію місця проживання від 30.10.2019; паспорт громадянина України ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 ; квитанцію про сплату 13, 60 грн. адміністративного збору від 30.10.2019 № 1071221.

Як вбачається зі змісту заяви від 30.10.2019, на виконання вимог пункту 18 Правил № 207 в ній міститься інформація щодо згоди власника житла ОСОБА_2 на реєстрацію місця проживання позивача за адресою: АДРЕСА_1 , про що останнім проставлено власноручний підпис.

На підтвердження права власності за ОСОБА_2 на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 свідчить наявна в матеріалах справи копія свідоцтва про право власності на нерухоме майно (індексний номер: 4653761 від 10.06.2013).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають в зареєстрованому з 26.12.2003 шлюбі, про що свідчить копія свідоцтва про одруження від 26.12.2003 та відмітка в паспорті позивача.

В силу вимог частини першої статті 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

За змістом статті 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до статті 150 Житлового кодексу Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Таким чином, з урахуванням аналізу вищенаведених норм чинного законодавства, позивач як член сім`ї та дружина власника житла має право користування жилим приміщенням будинку, власником якого є її чоловік і щодо такого користування останній не заперечує.

Разом з тим, статтею 156 Житлового кодексу Української РСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.

Відповідно до довідки Виконавчого комітету Ірпінської міської ради від 10.12.2018 № 4552, ОСОБА_2 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 з 12.07.2003.

Зі змісту спірного рішення вбачається, що головним спеціалістом Відділу ведення реєстру територіальної громади Виконавчого комітету Ірпінської міської ради Шкляр Ю.С. заяву від 30.10.2019 прийнято, наявність та правильність необхідних документів перевірено. Проте, у реєстрації місця проживання позивача за вказаною адресою відмовлено з посиланням на абзац 1 пункту 11 Правил № 207.

Разом з тим, абзацом 1 пункту 11 Правил № 207 передбачено, що орган реєстрації відмовляє в реєстрації / знятті з реєстрації місця проживання, якщо особа не подала необхідних документів або інформації.

Рішення про відмову в реєстрації / знятті з реєстрації місця проживання приймається в день звернення особи або її представника шляхом зазначення у заяві про реєстрацію / зняття з реєстрації місця проживання підстав відмови. Зазначена заява повертається особі або її представнику (абзац 4 пункту 11 Правил № 207).

В той же час, підтвердивши власноручним підписом наявність та правильність необхідних документів, посадова особа відповідача не оспорювала дійсність поданих позивачем документів та зазначених нею відомостей.

Отже, отримавши від позивача у встановлений законом строк заяву про реєстрацію місця проживання, додані до неї необхідні обов`язкові документи, справжність і достовірність яких не оспорюється, а також будучи обізнаною про наявність в заяві від 30.10.2019 застереження власника житла про згоду на реєстрацію позивача за вказаною адресою, посадова особа відповідача не мала законодавчо обґрунтованих підстав для прийняття рішення про відмову в реєстрації місця проживання, оскільки ОСОБА_1 виконала усі умови, передбачені законом для здійснення такої реєстрації.

При цьому твердження відповідача у відзиві на позовну заяву про те, що ОСОБА_1 було відмовено у реєстрації місця проживання на підставі абз.2 п.11 Правил №207, не знайшло свого підтвердження у матеріалах справи.

Відповідно до пункту 9 Правил № 207, відомості про реєстрацію / зняття з реєстрації місця проживання вносяться до паспорта громадянина України, тимчасового посвідчення громадянина України, посвідки на постійне проживання, посвідки на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист (далі - документи, до яких вносяться відомості про місце проживання), а відомості про реєстрацію місця перебування - до довідки про звернення за захистом в Україні (документ, до якого вносяться відомості про місце перебування) шляхом проставлення в них відповідного штампа реєстрації місця проживання/перебування особи за формою згідно з додатком 1.

Відомості про реєстрацію / зняття з реєстрації місця проживання вносяться до паспорта громадянина України: у вигляді книжечки (зразка 1993 року) шляхом проставлення в ньому штампа реєстрації місця проживання особи за формою згідно з додатком 1 або штампа зняття з реєстрації місця проживання особи за формою згідно з додатком 2.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку про наявність в діях відповідача порушень вимог чинного законодавства щодо відмову в реєстрації місця проживання позивача за вказаною нею адресою.

Таким чином, встановивши порушення прав позивача на реєстрацію її місця проживання, належним та ефективним захистом порушених прав буде саме зобов`язання відповідача зареєструвати місце проживання позивача у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Як встановлено частиною другою статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з вимогами частини третьої статті 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами частини другої статті 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Відповідно до положень статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На виконання вимог частини другої статті 77 КАС України відповідачем не доведено належними та допустимими доказами правомірності його дій та рішення.

У підсумку, з урахування вищезазначеного у сукупності, суд дійшов висновку про протиправність рішення відповідача в частині відмови в реєстрації місця проживання ОСОБА_1 , що зазначене у заяві про реєстрацію місця проживання від 30.10.2019 у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , а відтак вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно з вимогами частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 840, 80 грн. згідно з квитанцією № 1-2599К від 21.04.2020.

Суд, керуючись частиною першою статті 139 КАС України, беручи до уваги результат вирішення спору щодо задоволення позовних вимог, присуджує позивачеві 840, 80 грн. понесених витрат з оплати судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Виконавчого комітету Ірпінської міської ради.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 159, 162 242-246, 250, 255 КАС України, суд

в и р і ш и в:
Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Відділу ведення реєстру територіальної громади Виконавчого комітету Ірпінської міської ради про відмову в реєстрації місця проживання ОСОБА_1 , що зазначене у заяві про реєстрацію місця проживання від 30.10.2019 у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Зобов`язати Відділ ведення реєстру територіальної громади Виконавчого комітету Ірпінської міської ради зареєструвати місце проживання ОСОБА_1 у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.
Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України до початку функціонування ЄСІТС апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Я.В. Горобцова

Горобцова Я.В.