Справа № 513/1026/20
Суддя: Бучацька А. І.
Дата ухвалення: 2021-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 513/1026/20
Провадження № 2-а/513/2/21
Саратський районний суд Одеської області
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2021 року Саратський районний суд Одеської області у складі: головуючого судді Бучацької А.І., за участю: секретаря судового засідання Златіної О.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Сарата адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови серії ЕАМ № 3399977 від 08 листопада 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

20 листопада 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, в якому просив визнати протиправною та скасування постанову серії ЕАМ № 3399977 від 08 листопада 2020 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.122 КУпАП та закрити провадження у справі.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що у постанові інспектор поліції звинуватив позивача в тому, що 08 листопада 2020 року приблизно о 09 годин 05 хвилин він нібито здійснив зупинку на місці, яке позначене дорожнім знаком 5.38 "Місце для стоянки" з додатковою табличкою до нього 7.17 "Інваліди" та позначеного дорожньою розміткою 1.30. Вказаною постановою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 1700 гривень.

Вважає постанову безпідставною та винесеною з порушенням порядку притягнення до адміністративної відповідальності, оскільки Правил дорожнього руху він не порушував, на вимогу інспектора надав всі необхідні документи, інспектор поліції незаконно розглянув справу на місці зупинки транспортного засобу, постанова не містить відомостей про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис, йому не роз`яснено права, передбачені ст. 268 КУпАП, не надано можливості скористатись юридичною допомогою.

Ухвалою Саратського районного суду від 23 листопада 2020 року позовну заяву було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків (а.с.16-17).

Ухвалою суду від 04 грудня 2020 року відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судовий розгляд справи з повідомленням учасників справи (а.с. 39).

Позивач, якого належним чином повідомили про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не з`явився, надав клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі (а.с.44).

Представник відповідача, якого належним чином повідомили про дату, час та місце судового розгляду, у судове засідання не з`явився, відповідно до ч.1 ст. 205 КАСУ його неявка не перешкоджає розгляду справи по суті.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача позов не визнав, просив залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву ОСОБА_1 про скасування постанови серії ЕАМ № 3399977 від 08 листопада 2020 року - без задоволення.

Послався на те, що інспектором взводу № 2 роти № 5 батальйону № 2 полку УПП в Одеській області ДПП капітаном поліції Носуленко Т.М. 08.11.2020 року було здійснено відео та фото фіксацію вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення. На думку представника відповідача факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.122 КУпАП. підтверджується відеозаписом № IMG 7063 та фото файлами на компакт диску, який представник відповідача надав разом з відзивом на позовну заяву (а.с.33-38).

Зазначив, що під час розгляду справи водієві ОСОБА_1 було роз`яснено суть вчиненого ним адміністративного правопорушення, ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП та на місці було винесено електронну постанову по справі про адміністративне правопорушення, копію якої ОСОБА_1 відмовився отримувати.

Представник відповідача вважає, що відсутність захисника при складанні оскаржуваної постанови не порушує права позивача, оскільки санкція ч. 5 ст. 122 КУпАП не передбачає застосування адміністративного арешту та Законом не визнана обов`язкова участь адвоката у випадку розгляду справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення. Позивач реалізував право на оскарження постанови про адміністративне правопорушення, відтак подальший захист прав і свобод особи може бути забезпечено в суді при оскарженні дій та рішень суб`єкта владних повноважень.

Позивач не був позбавлений права скористатися правовою допомогою засобами телефонного зв`язку, а тому представник відповідача вважає, що при розгляді справи відповідачем було забезпечено позивачу можливість реалізації прав, визначених ст. 268 КУпАП.

Дослідивши та оцінивши докази у справі, суд приходить до наступних висновків.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що 08 листопада 2020 року о 09:23:24 годин інспектором роти № 5 батальйону № 2 полку УПП в Одеській області ДПП Носуленко Т.М. в м.Одесі, пл. Привокзальна, 1П/2 була винесена постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАМ № 3399977, якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1700 гривень.

У постанові зазначено, що 08 листопада 2020 року о 09:05:39 годин в м. Одеса, площа Привокзальна 1П/2, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Hyundai Accent номерний знак НОМЕР_1 , здійснив зупинку на місці, яке позначено дорожнім знаком 5.38 "Місце для стоянки" з додатковою табличкою до нього 7.17 "Інваліди" та позначеного дорожньою розміткою 1.30, чим порушив п.8.4 г Правил дорожнього руху України порушення вимог інформаційно-вказівних знаків, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.5 ст. 122 КУпАП (а.с. 25).

Відповідно до ч. 5 ст. 122 КУпАП зупинка чи стоянка транспортних засобів на місцях, що позначені відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю (крім випадків вимушеної стоянки), а так само створення перешкод водіям з інвалідністю або водіям, які перевозять осіб з інвалідністю, у зупинці чи стоянці керованих ними транспортних засобів, неправомірне використання на транспортному засобі розпізнавального знака "Водій з інвалідністю" - тягнуть за собою накладення штрафу від шістдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Пунктом 8.4 г Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі ПДР), про порушення якого вказано інспектором у оскаржуваній постанові, визначено, що дорожні знаки (додаток 1) поділяються на групи, зокрема, інформаційно-вказівні знаки, які запроваджують або скасовують певний режим руху, а також інформують учасників дорожнього руху про розташування населених пунктів, різних об`єктів, територій, де діють спеціальні правила.

Згідно з п. 5.38 Розділу 5 "Дорожні знаки" ПДР, інформаційно-вказівні знаки "Місце для стоянки" застосовуються для позначення місць та майданчиків для стоянки транспортних засобів. Знак з літерою "Р" та символом даху застосовується для критих стоянок. Знак з літерою "Р" та символом автобуса застосовується для критих стоянок з можливістю пересадки на маршрутні транспортні засоби.

Відповідно до п.7.17 цього ж розділу ПДР, таблички до дорожніх знаків "Особи з інвалідністю" означає, що дія знаку 5.38 поширюється лише на мотоколяски і автомобілі, на яких установлено розпізнавальний знак Водій з інвалідністю відповідно до вимог цих Правил.

Відповідно до п.1.30 Розділу 34 "Дорожня розмітка" Правил дорожнього руху, горизонтальна розмітка має таке значення 1.30 - позначає місця стоянки транспортних засобів, які перевозять осіб з інвалідністю чи на яких установлено розпізнавальний знак "Водій з інвалідністю".

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до статті 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Частиною 3 ст.283 КУпАП встановлено, що постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

У відповідності до ч.ч. 1,4 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

За приписами ч.ч.1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Частиною першою, другою статті 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частинами 1, 3 ст.73 КАС України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з частинами 1,2 ст.74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно з частинами 1, 2 ст.76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За положеннями ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

В оскаржуваній постанові інспектор поліції зазначив, що в вину позивачу ставиться зупинка на місці, яке позначено дорожнім знаком 5.38 "Місце для стоянки" з додатковою табличкою до нього 7.17 "Інваліди" та позначеного дорожньою розміткою 1.30, чим порушив п.8.4 г Правил дорожнього руху України.

Суд погоджується з посиланням позивача щодо недотримання відповідачем процедури притягнення позивача до адміністративної відповідальності з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається та не оспорюється сторонами, що оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не містить інформації про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис правопорушення, а також не містить підпису ОСОБА_2 щодо роз`яснення йому прав, передбачених ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП, а також порядку та строку оскарження постанови, встановленого ст.289 КУпАП.

Водночас, частиною 3 статті 283 КУпАП встановлено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

У разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, такий відеозапис згідно з вимогами статті 77 КАС України не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.

Крім того, процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до положень діючого процесуального законодавства покладено на відповідача.

Зазначена правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 15.11.2018 у справі №524/5536/17 та від 17.07.2019 у справі № 295/3099/17.

Відтак, відеозапис та фото файли, надані відповідачем на підтвердження факту порушення позивачем правил дорожнього руху, не можу вважатися належними доказами, у зв`язку з тим, що оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не містить посилання на технічні засоби, за допомогою якого здійснено вказаний відеозапис та фото фіксацію.

Отже, відповідачем не доведено, всупереч вищевказаним вимогам законодавства, правомірності винесеної інспектором поліції постанови.

Посилання представника відповідача на те, що зразок постанови про накладення адміністративного стягнення, наведений у додатку 5 до Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, не передбачає внесення до нього відомостей про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис, суд вважає безпідставними відкидає, тому що частина 3 статті 283 КУпАП зобов`язує відповідача у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зазначати технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд вважає, що ключові аргументи, необхідні та достатні для ухвалення даного рішення, отримали достатню оцінку.

За вказаних обставин, на відповідача як на суб`єкта владних повноважень покладається обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, в основу якого було покладено, доведений на його думку факт. Одна тільки постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26.04.2018 року у справі № 338/1/17.

Згідно ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви, щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановленому законом.

Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Таким чином, порушення порядку притягнення особи до адміністративної відповідальності є безумовною підставою для скасування рішення про таке притягнення.

Частинами 2, 3, 4 статті 286 КАС встановлено, що позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

За наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня його проголошення.

З огляду на викладене, суд вважає за необхідне задовольнити позов.

Керуючись ст.ст. 241-246, 250, 286 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити. Визнати протиправною та скасувати постанову інспектора взводу № 4 роти № 5 батальону № 2 полку Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції від 08 листопада 2020 року серії ЕАМ № 3399977 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.122 КУпАП.

Справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 закрити.

Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Саратський районний суд Одеської області протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складене 26 січня 2021 року.

Суддя А. І. Бучацька