Справа № 480/1891/20
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2021-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2021 р. Справа № 480/1891/20
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Макаренко Я.М.,

Суддів: Кононенко З.О. , Калиновського В.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Сумської міської ради на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 01.07.2020 року, головуючий суддя І інстанції: С.М. Гелета, м. Суми по справі № 480/1891/20

за позовом ОСОБА_1

до Сумської міської ради

про скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Сумської міської ради (далі - відповідач), в якому просив суд:

визнати протиправним та скасувати рішення Сумської міської ради від 26.02.2020 №6616-МР про відмову в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки при зміні її цільового призначення із земель сільськогосподарського призначення для індивідуального садівництва на землі житлової та громадської забудови для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :18:016:0078 площею 0,0379 га, яка належить громадянину на підставі державного акта серія ЯМ № 401673 від 15.02.2012;

- зобов`язати Сумську міську раду на найближчому пленарному засіданні чергової сесії затвердити проект землеустрою щодо відведення двох земельних ділянок та змінити їх цільове призначення із земель сільськогосподарського призначення для індивідуального садівництва на землі житлової та громадської забудови для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,0379 га кожна за адресою: АДРЕСА_1 , які знаходяться у приватній власності ОСОБА_1 (кадастрові номери :18:016:0077 та :18:016:0078).

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 01.07.2020 вказаний адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Сумської міської ради від 26.02.2020 № 6616-МР про відмову в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки при зміні її цільового призначення із земель сільськогосподарського призначення для індивідуального садівництва на землі житлової та громадської забудови для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :18:016:0078 площею 0,0379 га, яка належить громадянину на підставі державного акта серія ЯМ № 401673 від 15.02.2012.

Зобов`язано Сумську міську раду на найближчому пленарному засіданні чергової сесії повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 29.11.2013 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення двох земельних ділянок та змінити їх цільове призначення із земель сільськогосподарського призначення для індивідуального садівництва на землі житлової та громадської забудови для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,0379 га кожна за адресою: АДРЕСА_1 , які знаходяться у приватній власності ОСОБА_1 (кадастрові номери :18:016:0077 та :18:016:0078), та прийняти рішення по проекту землеустрою щодо відведення двох земельних ділянок кадастровий номер :18:016:0078 та кадастровий номер :18:016:0077, площею 0,0379 га кожна, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд ( у зв`язку із зміною цільового призначення) із земель, що знаходяться в його власності за адресою АДРЕСА_1 у відповідності до вимог ст. 20 Земельного кодексу України.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Зобов`язано Сумську міську раду протягом місячного строку з моменту набрання законної сили рішенням суду, подати звіт про виконання даного рішення.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Сумської міської ради (м. Суми, майдан Незалежності, 2, і.к. 23823253) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 , і.к. НОМЕР_1 ) 1681,60 грн. судового збору.

Відповідач, не погодившись із вказаним рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 01.07.2020 року у справі № 480/1891/20, прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням предметної юрисдикції. Зазначає, що позивач у цьому позові просить захистити його цивільні права на земельні ділянки, які перебувають у його власності. Також зазначає, що метою позивача є внесення інформації про цільове призначення земельної ділянки у Державний земельний кадастр, яка на даний час там вже міститься, а тому позов є безпідставним. Прийняття рішення про затвердження технічної документації про зміну цільового призначення земельної ділянки, мета якої вже досягнута та офіційно визнана є недоцільним, не ґрунтується на нормах чинного законодавства та не створює для позивача жодних негативних наслідків, а тому підстави для визнання протиправним рішення відповідача від 26.02.2020 № 6616-МР відсутні. Також зазначає, що позовні вимоги стосувалися лише однієї земельної ділянки кадастровий номер :18:016:0078, а не всього проекту землеустрою, а тому суд першої інстанції необґрунтовано вийшов за межі позовних вимог та зобов`язав розглянути проект землеустрою щодо іншої земельної ділянки кадастровий номер :18:016:0077. Питання зобов`язання Сумської міської ради затвердити проект землеустрою вже було предметом судового розгляду згідно постанови Зарічного районного суду м. Суми від 24.03.2014 по справі № 591/114/14-а, а тому не може розглядатися у суді іншої юрисдикції.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У відповідності до п. 3 ч.1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

В апеляційній скарзі заявник просить суд апеляційної інстанції розглянути справу за участю його представника.

Відповідно до частини 5 статті 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Частиною 6 цієї статті передбачено, що суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін: 1) у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу; 2) якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Вирішуючи заявлене клопотання, апеляційний суд також враховує практику Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 8 грудня 1983 року у справі "Axenv. Germany", заява № 8273/78).

У клопотанні про розгляд справи у відкритому судовому засіданні позивач не зазначив які питання по справі не вирішені судом першої інстанції та не можна їх вирішити шляхом дослідження письмових доказів.

Оскільки характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не є складними, то виходячи з наведеного визначення справ незначної складності, та враховуючи, що суд першої інстанції розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, заявником не наведено достатніх мотивів для необхідності призначення справи до апеляційного розгляду у відкритому судовому засідання, колегія суддів уважає за можливе відмовити в задоволенні такого клопотання та відповідно до ст. 311 КАС України розглянути справу в порядку письмового провадження.

Згідно з ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, перевіривши рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги, та відзиву на неї, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачем було придбано дві окремі земельні ділянки за однією адресою АДРЕСА_1 . Так, земельна ділянка кадастровий номер :18:016:0078 була придбана згідно договору купівлі-продажу №3009 від 20.12.2011, державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯМ №401673 від 12.12.2011. Згідно зазначених документів цільове призначення земельної ділянки є для ведення садівництва. Інша земельна ділянка кадастровий номер :18:016:0077 була придбана згідно договору купівлі-продажу №914 від 18.04.2013, витяг з Державного реєстру речових прав на нерухому майно про реєстрацію права власності серія ЕАВ №110449 від 18.04.2013. Згідно зазначених документів цільове призначення земельної ділянки є для ведення садівництва. Заявою від 09.09.2013 позивач звернувся до ТОВ "Координат-БС" для розроблення проекту землеустрою для зміни цільового призначення земельної ділянки кадастровий номер :18:016:0078 та кадастровий номер :18:016:0077 із "землі для ведення садівництва" на "землі для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка)". Розроблений проект було погоджено із Управлінням містобудування та земельних відносин, що підтверджується висновком від 01.11.2013 №99/11.01-17 та із Управлінням Держземагенства у Сумському районі Сумської області, що підтверджується висновком від 08.11.2013 №5789/01-30-5979.

Зі змісту постанови від 24.03.2014 по справі №591/114/14-а судом першої інстанції встановлено, що позивач звернувся до Зарічного районного суду м.Суми із вимогами, які мотивував тим, що ОСОБА_1 є власником двох земельних ділянок, звернувся до міської ради із заявою про зміну цільового призначення земельних ділянок, який було погоджено в установленому порядку, направлений до міської ради із заявою від 29.11.2013 для затвердження.

В межах розгляду справи №591/114/14-а Зарічним районним судом м.Суми встановлено, що ОСОБА_1 є власником двох земельних ділянок площею 0,0379 га кожна для ведення садівництва, розташованих за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується договорами купівлі-продажу, витягом з державного реєстру прав на нерухоме майно та державними актами на право власності на землю. Позивачем був замовлений та виготовлений проект землеустрою даних земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, який був погоджений з управлінням Держземагентства у Сумському районі Сумської області та управлінням містобудування та земельних відносин Сумської міської ради. Даний проект 29.11.2013 року був направлений позивачем до Сумської міської ради для затвердження, що підтверджується копією супровідного листа та квитанцією. На час розгляду справи № 591/114/14-а проект Сумською міською радою не розглянутий, на затвердження на сесію ради не виносився, а тому рішенням суду від 24.03.2014 було визнано протиправною бездіяльність Сумської міської ради щодо не розгляду питання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення двох земельних ділянок ОСОБА_1 , площею 0,0379 га кожна, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (у зв`язку із зміною цільового призначення) із земель, що знаходяться в його власності за адресою АДРЕСА_1 та зобов`язано Сумську міську раду на найближчому пленарному засіданні чергової сесії розглянути проект землеустрою щодо відведення двох земельних ділянок ОСОБА_1 , площею 0,0379 га кожна, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (у зв`язку із зміною цільового призначення) із земель, що знаходяться в його власності за адресою АДРЕСА_1 , та прийняти рішення у відповідності до вимог абз. 8 ч. 3 ст. 20 Земельного кодексу України.

Відповідно до ч.4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи, стосовно яких встановлено ці обставини.

На виконання постанови Зарічного районного суду м.Суми від 24.03.2014 по справі №591/114/14-а відповідачем було прийнято рішення від 26.02.2020 №6616-МР "Про відмову ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та зміну її цільового призначення за адресою АДРЕСА_1 "

Підставою для прийнятті такого рішення стала наявна в Державному земельному кадастрі інформація про цільове призначення земельної ділянки :18:016:0078 (код КВЦПЗ 02.01 - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка).

Матеріалами справи, зокрема витягом із Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 25.11.2013, підтверджується, що станом на 25.11.2013, в Державному земельному кадастрі про земельну ділянку кадастровий номер :18:016:0078, яка стала підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою, міститься інформація про наступне. Так, зазначена земельна ділянка пройшла державну реєстрацію 12.12.2011 згідно проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі зміни їх цільового призначення 06.11.2013, зареєстрована на праві приватної власності за позивачем згідно договору купівлі-продажу від 20.12.2011.

В Державному земельному кадастрі станом на 25.11.2013 внесена інформація щодо цільового призначення земельної ділянки кадастровий номер :18:016:0078 і містить ту інформацію, яку просить розглянути позивач у заяві від 29.11.2013. В розділі "Загальні відомості про земельну ділянку" Державний земельний кадастр містить інформацію, що цільове призначення земельної ділянки є "02.01 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, категорія земель - землі житлової та громадської забудови", що підтверджується відповідним витягом з ДЗК (а.с.41).

Інформація про те, що земельна ділянка кадастровий номер :18:016:0078 має цільове призначення - будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) міститься також і на офіційному веб-ресурсі електронних послуг Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, а саме Державному земельному кадастрі про земельну ділянку кадастровий номер: :18:016:0078, де зазначено, що дана земельна ділянка площею: 0.0379 га, є приватною формою власності, цільове призначення: 02.01 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд Для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (https://map.land.gov.ua/?cc=3876040.02931649,6606186.69597656&z=16&l=kadastr&bl=ortho10k_all).

Позивач не оспорює зміст офіційних даних Державного земельного кадастру щодо цільового призначення земельної ділянки, жодні дії посадових осіб позивачем не оспорюється, не є предметом розгляду даної справи.

Наявна інформація відносно спірної земельної ділянки приватної форми власності, що є в Державному земельному кадастрі, а саме те, що з 06.11.2013 цільове призначення земельної ділянки кадастровий номер :18:016:0078 є будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) позивачем не оспорюється, із всіма відомостями, що містяться в Державному земельному кадастрі про цільове призначення земельної ділянки позивач погоджується.

Про факт наявності такої інформації в ДЗК щодо власної земельної ділянки позивачу відомо з 25.11.2013, оскільки офіційний витяг із ДЗК було здійснено самим позивачем, про що є інформація на відповідному витягу із ДЗК (а.с.38).

Інформація про цільове призначення земельної ділянки "для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд" була внесена до Державного земельного кадастру станом на 25.11.2013 , тобто до звернення 02.12.2013 позивача із відповідною заявою про затвердження Сумською міською радою проекту землеустрою.

Задовольняючи частково позов суд першої інстанції виходив з протиправності рішення Сумської міської ради від 26.02.2020 № 6616-МР та наявності підстав для зобов`язання відповідача на найближчому пленарному засіданні чергової сесії повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 29.11.2013 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення двох земельних ділянок та змінити їх цільове призначення із земель сільськогосподарського призначення для індивідуального садівництва на землі житлової та громадської забудови для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,0379 га кожна за адресою: АДРЕСА_1 , які знаходяться у приватній власності ОСОБА_1 (кадастрові номери :18:016:0077 та :18:016:0078), та прийняти рішення по проекту землеустрою щодо відведення двох земельних ділянок кадастровий номер :18:016:0078 та кадастровий номер :18:016:0077, площею 0,0379 га кожна, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд ( у зв`язку із зміною цільового призначення) із земель, що знаходяться в його власності за адресою АДРЕСА_1 у відповідності до вимог ст. 20 Земельного кодексу України.

Колегія суддів частково погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Процедура встановлення та зміна цільового призначення земельних ділянок передбачена нормами ст. 20 Земельного кодексу України (далі - ЗК України).

Так, зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення (ч. 1 ст. 20 ЗК України).

Зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу (ч.2 ст. 20 ЗК України).

Частиною 3 ст. 20 ЗК України передбачено, що зміна цільового призначення земельних ділянок приватної власності здійснюється за ініціативою власників земельних ділянок.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки приватної власності, цільове призначення якої змінюється, розробляється на замовлення власника земельної ділянки без надання дозволу Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування на його розроблення.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється в порядку, встановленому законом.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Рада міністрів Автономної Республіки Крим, орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у місячний строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, погодженого в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу, приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та зміну її цільового призначення.

Відмова Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у зміні цільового призначення земельної ділянки або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду (ч. 3 ст. 20 ЗК України).

Відповідно до частини 1, 2 статті 186-1 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у межах населеного пункту або земельної ділянки за межами населеного пункту, на якій розташовано об`єкт будівництва або планується розташування такого об`єкта, подається також на погодження до структурних підрозділів районних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій у сфері містобудування та архітектури, а якщо місто не входить до території певного району, - до виконавчого органу міської ради у сфері містобудування та архітектури, а в разі, якщо такий орган не утворений, - до органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань містобудування та архітектури чи структурного підрозділу обласної державної адміністрації з питань містобудування та архітектури.

Органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері (ч. 5 ст. 186-1 ЗК України).

Пунктом "б" ч. 2 ст. 21 Закону України "Про Державний земельний кадастр" передбачено, що відомості про цільове призначення земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру щодо виду використання земельної ділянки в межах певної категорії земель на підставі відповідної документації із землеустрою, яка розробляється при формуванні земельних ділянок, - щодо земельних ділянок, які формуються; на підставі письмової заяви власника (користувача) земельної ділянки державної чи комунальної власності, - у разі зміни виду використання земельної ділянки (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони); на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яким передбачена зміна її цільового призначення.

Отже, системний аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що законом передбачено певний алгоритм та поетапність процесу зміни цільового призначення земельних ділянок, а саме:

1) розробка проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приватної власності, цільове призначення якої змінюється за замовленням власника земельної ділянки;

2) після розроблення проекту землеустрою такий проект погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу;

3) здійснення державної реєстрації зміни цільового призначення земельної ділянки у Державному земельному кадастрі;

4) подання громадянином погодженого проекту землеустрою до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, в свою чергу, такий орган у місячний строк, зобов`язаний прийняти відповідне рішення про затвердження проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки або рішення про відмову чи залишення клопотання без розгляду.

При цьому з вищенаведених норм Земельного кодексу України вбачається, що єдиною підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою може бути лише те, що проект землеустрою не погоджено в порядку, встановленому статтею 186-1 Земельного кодексу України.

Жодних інших правових підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою після його погодження в порядку статті 186-1 Земельного кодексу України, норми статті 20 Земельного кодексу України не містять. При цьому перевірка на відповідність проекту землеустрою вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів має здійснюватись саме на етапі погодження такого проекту.

Вказаний висновок відповідає висновку Верховного Суду щодо застосування норм права, викладеному в постанові від 24.01.2020 у справі № 316/979/18.

Колегією суддів встановлено, що позивачем було розроблено проект землеустрою щодо зміни цільового призначення на 2 окремі земельні ділянки, а саме кадастровий номер :18:016:0078 та кадастровий номер :18:016:0077.

Розроблений проект було погоджено із Управлінням містобудування та земельних відносин, що підтверджується висновком від 01.11.2013 №99/11.01-17 та із Управлінням Держземагенства у Сумському районі Сумської області, що підтверджується висновком від 08.11.2013 №5789/01-30-5979 (а.с.33-34).

Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку станом на 25.11.2013 наявна інформація, що цільове призначення земельних ділянок кадастровий номер :18:016:0078 та кадастровий номер :18:016:0077 є " 02.01 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, категорія земель - землі житлової та громадської забудови" (а.с.38, 41).

02.12.2013 року позивач звернувся до Сумської міської ради про затвердження проекту землеустрою щодо відведення двох земельних ділянок та зміни їх цільове призначення із земель сільськогосподарського призначення для індивідуального садівництва на землі житлової та громадської забудови для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,0379 га кожна за адресою: АДРЕСА_1 , які знаходяться у його приватній власності (кадастрові номери :18:016:0077 та :18:016:0078) (а.с.37).

Рішенням Сумської міської ради від 26.02.2020 №6616-МР ОСОБА_1 відмовлено у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки при зміні її цільового призначення із земель сільськогосподарського призначення для індивідуального садівництва на землі житлової та громадської забудови для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :18:016:0078, площею 0,0379 га, яка належить громадянину на підставі державного акту серія ЯМ №401673 від 15.02.2012 у зв`язку з наявною в Державному земельному кадастрі інформація про цільове призначення земельної ділянки :18:016:0078 (код КВЦПЗ 02.01 - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) (а.с.36).

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що наявність інформації в Державному земельному кадастрі про зміну цільового призначення земельної ділянки не є підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та зміну її цільового призначення у відповідності до приписів ст. 20 ЗК України.

Підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою у розумінні ст. 20 ЗК України є відсутність його погодження в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Доводи апеляційної скарги відповідача, що метою позивача є внесення інформації про цільове призначення земельної ділянки у Державний земельний кадастр, яка на даний час там вже міститься, а тому підстави для визнання протиправним рішення відповідача від 26.02.2020 № 6616-МР відсутні, колегія суддів відхиляє виходячи з наступного.

За змістом пунктом "б" ч. 2 ст. 21 Закону України "Про Державний земельний кадастр" відомості про цільове призначення земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру щодо виду використання земельної ділянки в межах певної категорії земель, зокрема на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яким передбачена зміна її цільового призначення.

Таким чином, наявність інформації в Державному земельному кадастрі про зміну цільового призначення земельної ділянки не може бути підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою, оскільки така інформація вноситься на підставі проекту землеустрою.

При цьому у відповідності до ст. 20 ЗК України завершальним етапом процедури зміни цільового призначення земельної ділянки є саме затвердження проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки відповідним органом виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Отже, відмова відповідача у затвердженні проекту землеустрою на підставі наявної у у Державному земельному кадастрі інформації про бажане цільове призначення земельної ділянки порушує право позивача на здійснення зміни цільового призначення земельної ділянки у визначений чиним законодавством спосіб.

Разом із тим, після розгляду відповідної заяви відповідачем прийнято рішення лише щодо однієї земельної ділянки - кадастровий номер :18:016:0078. Жодної інформації про результат розгляду заяви в частині зміни цільового використання земельної ділянки кадастровий номер :18:016:0077 спірне рішення не містить, зазначена земельна ділянка взагалі не була підставою для відмови, не зазначена в спірному рішенні, відповідачем взагалі не розглядалася, фактично залишена без розгляду.

При цьому, ст. 20 ЗК України передбачає прийняття одного рішення по отриманому одному проекту землеустрою, а даному випадку проект був розроблений відносно двох земельних ділянок.

Разом із тим, в межах розгляду даної справи відповідачем не надано доказів того, що Сумською міською радою було в установленому порядку розглянута проектна документація відносно спірних земельних ділянок та в порядку, передбаченому Земельним кодексом України, прийнято відповідне рішення, за результатами якого в установленому порядку позивачу змінено цільове призначення спірних земельних ділянок, що в свою чергу для відповідача унеможливлює повторний розгляд проектної документації про відведення спірних земельних ділянок у зв`язку із зміною цільового призначення земельних ділянок.

Щодо доводів апеляційної скарги про нез`ясування судом обставин, які унеможливили ухвалення відповідачем будь-якого рішення щодо земельної ділянки за кадастровим номером :18:016:0077, колегія суддів зазначає наступне.

Так, відповідач в апеляційній скарзі зазначає, що на момент прийняття рішення від 26.02.2020 № 6616-МР згідно з даними Публічної кадастрової карти, відомості про земельну ділянку за кадастровим номером :18:016:0077 були відсутні, за адресою: АДРЕСА_1 висвічувалась земельна ділянка за іншим кадастровим номером :18:016:0002, що перебуває у власності іншої особи - ОСОБА_2 . За звернення Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради від 10.02.2020 №06.01-16/374 зазначена технічна помилка, яка була допущена у відомостях Державного земельного кадастру внаслідок перенесення до нього відомостей про земельну ділянку, яка не була зареєстрована в Державному земельному кадастрі була виправлена, що підтверджується листом Міськрайонного управління у м. Суми та Сумському районі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області від 05.03.2020 №323/115-20.

Відповідно до ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідачем на надано доказів того, що він був позбавлений можливості обґрунтувати своє рішення посилаючись на докази, додані до апеляційної скарги, також доказів відсутності у нього вказаних документів, вжиття ним всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення ним не надано.

При цьому, колегія суддів зазначає, що відповідачем до суду першої інстанції не було надано доказів обґрунтованості оспорюваних рішень на які маються посилання в апеляційній скарзі.

Відповідно до ст. 79 КАС України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом із поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Відповідачем не було обґрунтовано неможливість подання вищевказаних доказів до суду першої інстанції.

Посилання відповідача на те, що позовні вимоги були заявлені лише щодо земельної ділянки кадастровий номер :18:016:0078, колегія суддів відхиляє, оскільки проект землеустрою був розроблений відносно двох земельних ділянок та за змістом позовних вимог позивач просив зобов`язати відповідача затвердити проект землеустрою щодо відведення двох земельних ділянок.

Посилання відповідача на те, що суд першої інстанції нез`ясував обставин, які унеможливили ухвалення відповідачем будь-якого рішення щодо земельної ділянки за кадастровим номером :18:016:0077, колегія суддів відхиляє оскільки у відповідності до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, відповідачем не обґрунтовано підстави для нерозгляду заяви позивача в частині земельної ділянки за кадастровим номером :18:016:0077.

Щодо обраного способу захисту прав позивача та доводів апеляційної скарги в цій частині, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 № 3477-IV, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011 року по справі "Чуйкіна проти України" (CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE) констатував: "50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21.02.1975 у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom), п.п. 28 - 36, Series A N 18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах "Мултіплекс проти Хорватії" (Multiplex v. Croatia), заява N 58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та "Кутіч проти Хорватії" (Kutic v. Croatia), заява N 48778/99, п. 25, ECHR 2002-II)".

При цьому слід враховувати, що обираючи спосіб захисту порушеного права, необхідно зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Отже, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява №38722/02)).

Отже, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Колегія суддів зазначає, що враховуючи факт звернення позивача ще 02.12.2013 року до Сумської міської ради про затвердження проекту землеустрою щодо відведення двох земельних ділянок та зміни їх цільове призначення (кадастрові номери :18:016:0077 та :18:016:0078), прийняття рішення по вказаній заяві лише від 26.02.2020 № 6616-МР та лише по одній земельній ділянці та враховуючи при цьому не розгляд заяви в частині зміни цільового використання земельної ділянки кадастровий номер :18:016:0077, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо обраного способу захисту прав позивача про зобов`язання Сумську міську раду на найближчому пленарному засіданні чергової сесії повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 29.11.2013 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення двох земельних ділянок кадастрові номери :18:016:0077 та :18:016:0078 у відповідності до вимог ст. 20 Земельного кодексу України.

При цьому, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги відповідача що позовні вимоги про зобов`язання Сумської міської ради затвердити проект землеустрою вже розглядались у суді згідно постанови Зарічного районного суду м. Суми від 24.03.2014 по справі № 591/114/14-а, оскільки рішення Сумської міської ради від 26.02.2020 № 6616-МР не було предметом розгляду у справі № 591/114/14-а.

Посилання відповідача на постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.05.2018 року по справі № 910/13755/17 та від 20.11.2018 року у справі № 911/44/17 в обґрунтування наявності підстав для закриття провадження у справі через порушення судом першої інстанції предметної юрисдикції, колегія суддів відхиляє, оскільки у вказаних справах вирішення спору впливало на права та обов`язки інших фізичних осіб, а тому був наявний спір про право. Між тим, у цій справі позивач є власником земельних ділянок за кадастровими номерами :18:016:0078 та :18:016:0077, а тому зміна їх цільового призначення не впливає на права та обов`язки інших фізичних осіб.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції зазначивши в мотивувальній частині рішення висновки про необхідність відповідачу повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 29.11.2013 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення двох земельних ділянок, в резолютивній частині рішення зазначив про зобов`язання змінити їх цільове призначення. Колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції необґрунтованими, оскільки зміна цільового призначення здійснюється шляхом затвердження проекту, а питання про затвердження проекту ОСОБА_1 в частині земельної ділянки кадастровий номер :18:016:0077 взагалі розглянуто не було.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для зміни резолютивної частини рішення суду першої інстанції в частині зобов`язання Сумської міської ради вчинити певні дії та викладення її у новій редакції.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини ( ч. 4 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України).

Керуючись ст. ст. 311, 315, 317, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Сумської міської ради задовольнити частково.

Змінити абзац 3 резолютивної частини рішення Сумського окружного адміністративного суду від 01.07.2020 по справі № 480/1891/20 в цій частині, виклавши його наступним чином:

"Зобов`язати Сумську міську раду на найближчому пленарному засіданні чергової сесії повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 29.11.2013 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення двох земельних ділянок, яким передбачена зміна їх цільового призначення, із земель сільськогосподарського призначення для індивідуального садівництва на землі житлової та громадської забудови для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,0379 га кожна за адресою: АДРЕСА_1 , які знаходяться у приватній власності ОСОБА_1 (кадастрові номери :18:016:0077 та :18:016:0078), та прийняти рішення по проекту землеустрою щодо відведення двох земельних ділянок кадастровий номер :18:016:0078 та кадастровий номер :18:016:0077, площею 0,0379 га кожна, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (у зв`язку із зміною цільового призначення) із земель, що знаходяться в його власності за адресою АДРЕСА_1 у відповідності до вимог ст. 20 Земельного кодексу України".

В іншій частині рішення Сумського окружного адміністративного суду від 01.07.2020 року по справі № 480/1891/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)Я.М. Макаренко
Судді(підпис) (підпис) З.О. Кононенко В.А. Калиновський