Справа № 420/66/21
Суддя: Бутенко А.В.
Дата ухвалення: 2021-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/66/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Бутенко А.В., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (65023, м. Одеса, вул. Пастера, 58) про визнання протиправним та скасування постанови ВП №56546707 від 19.12.2018 року про стягнення суми виконавчого збору,-

ВСТАНОВИВ:

Стислий зміст позовних вимог.

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в якому просить суд:

- Визнати протиправною та скасувати постанову № 56546707, видану 19.12.2018 року Другим Приморським відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави суми виконавчого збору у розмірі 80 345,30 гривень.

Виклад позиції позивача.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач вважає дії державного виконавця неправомірними, а прийняту ним постанову про стягнення виконавчого збору протиправною, оскільки державний виконавець не вчиняв дії з примусового виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки за виконавчим листом № 522/11234/15-ц, виданим 19.08.2016 року Приморським районним судом м. Одеси, а тому у нього не було підстав для стягнення з боржника виконавчого збору, визначеного у спірній постанові.

Суд зауважує, що Відповідач відзив на адміністративний позов не надав.

Відповідно до частини шостої статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Заяв чи клопотань від сторін, до суду не надходило.

Процесуальні дії, вчинені судом.

Ухвалою суду від 15.01.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Інші процесуальні дії судом не вчинялись.

Обставини справи.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 22.10.2015 року по справі №522/11234/15-ц було задоволено позов Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки та в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №014/0027/74/41679 від 01.12.2005 року, яка станом на 18.02.2015 року складає 35938,94 дол. США, що еквівалентно курсу НБУ становить 799799,07 грн., звернуто стягнення на предмет іпотеки, що належить ОСОБА_1 на праві приватної власності, а саме: квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого Тихомировою К.В., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу 01.12.2005 року, реєстр за №1467, визначивши початкову ціну відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження» на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» судовий збір в розмірі 3654 гривень.

19.08.2016 року на виконання вказаного рішення Приморським районним судом м. Одеси було видано виконавчий лист по справі №522/11234/15-ц, яким запропоновано в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №014/0027/74/41679 від 01.12.2005 року, яка станом на 18.02.2015 року складає 35938,94 дол. США, що еквівалентно курсу НБУ становить 799 799,07 грн., звернути стягнення на предмети іпотеки, що належить ОСОБА_2 на праві приватної власності, а саме: квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , визначивши початкову ціну відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження» на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій та стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» судовий збір в розмірі 3654 гривень

06 червня 2018 року державним виконавцем Другого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області, Калашніковим Р.В., винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №56546707 з примусового виконання виконавчого листа № 522/11234/15-ц, виданого 19.08.2016 року Приморським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» грошової суми у розмірі 803453,07 гривень.

Постановою державного виконавця про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 20.06.2018 року було звернуто стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 , яка отримує дохід у Головному управлінні ДФС в Одеській області та постановлено здійснювати відрахування із доходів боржника у відповідності до чинного законодавства на користь стягувача у розмірі 20% до виплати загальної суми боргу 803453,07 гривень.

20.09.2018 року АТ «Райффайзен Банк Аваль» відступило Публічному акціонерному товариству «ОКСІ Банк» право вимоги за Договором про іпотечний кредит №014/0027/74/41679 від 01.12.2005 року та за Договором іпотеки від 05.12.2005 року.

В свою чергу, 20.09.2018 року, Публічне акціонерне товариство «ОКСІ Банк» відступило право вимоги за вказаними кредитним договором та іпотечним договором Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Алькор Інвест».

Таким чином, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Алькор Інвест» набуло статусу кредитора за Договором про іпотечний кредит №014/0027/74/41679 від 01.12.2005 року та статусу іпотекодержателя за Договором іпотеки від 05.12.2005 року.

Позивач у позові зазначає, що новий кредитор ТОВ «ФК «Алькор Інвест» звернув стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання спору, а саме шляхом передачі іпотекодержателю права власності на Предмет іпотеки - квартири за адресою: АДРЕСА_2 . Право власності на іпотечну квартиру за ТОВ «ФК «Алькор Інвест» було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державним реєстратором Комунального підприємства «Агенція державної реєстрації» Бурлаченко І.В., номер запису про право власності 29277565.

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 05.12.2018 року у якості підстави виникнення права власності на нерухоме майно зазначено: рекомендоване повідомлення №744 від 05.10.2018 року, Договір про відступлення прав за Договором іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Кисельовою Н.В. від 20.09.2018 року за реєстровим №1258, Договір про відступлення прав за Договором іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Кисельовою Н.В. від 20.09.2018 року за реєстровим №1260, лист-вимога від 26.09.2018 року та Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Тихомировою К.В. від 05.12.2005 року за реєстровим №1501.

Підставою внесення запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про право власності ТОВ «ФК «Алькор Інвест» на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 стало рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Агенція державної реєстрації» Бурлаченко Ігоря Володимировича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 44431067 від 05.12.2018 року.

20 грудня 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Алькор Інвест» відчужило спірну квартиру на користь ОСОБА_3 на підставі Договору купівлі- продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Кисельовою Н.В., зареєстровано в реєстрі за № 1678.

19.12.2018 року, у зв`язку з надходженням заяви стягувача (АТ «Райффайзен Банк Аваль») за вих. №114-40/26 від 14 грудня 2018 про повернення виконавчого документу без виконання, державним виконавцем Другого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області, Моргуном О.В., винесено постанову, якою виконавчий лист № 522/11234/15-ц, виданий 19.08.2016 Приморським районним судом м. Одеси про стягнення грошової суми у розмірі 803453.07 грн. повернуто стягувачу.

Припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення.

Виведено постанову про стягнення виконавчого збору ВП №56546707 в окреме виконавче провадження.

Припинено чинність постанови про звернення стягнення на зарплату ВП №56546707 від 20.06.2018.

Постановою старшого державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 06.02.2019 року відкрито виконавче провадження №58280183 про примусове виконання постанови №56546707, виданої 19.12.2018 року Другим Приморським ВДВС ГТУЮ в Одеській області про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави суми виконавчого збору у розмірі 80 345,30 грн.

Позивачка вважає такі дії державного виконавця неправомірними, а тому звернулась із даним позовом до суду.

Джерела права й акти їх застосування.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок і умови виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, регулюються Законом України від 02 червня 2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404-VІІІ).

Згідно з частиною першою статті 1 Закону №1404-VIII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону № 1404-VІІІ, примусовому виконанню підлягають, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Частиною 1 ст. 5 Закону № 1404-VІІІ встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно зі статтею 10 Закону № 1404-VIII, заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону № 1404- VIII, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 26 Закону № 1404-VIII, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувана про примусове виконання рішення.

Частиною п`ятою вказаної статті встановлено, що виконавець не пізніше наступного робочого пня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Закону № 1404-VIII, виконавчий збір - це збір, їло справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувану за виконавчим документом.

Згідно із частиною п`ятою статті 27 Закону № 1404-VIII, виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Частиною дев`ятою вказаної статті передбачено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 37 Закону № 1404-VIII, виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

За приписами частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII, у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1,3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Висновки суду.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками справи доказами, суд виходить з приписів ч. 2 ст. 2 КАС України та доходить висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав.

Закон № 1404-VIII є спеціальним законом, що регулює порядок вчинення виконавчих дій, натомість детально дії виконавців під час вчинення виконавчих дій регламентуються Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 зареєстровано в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2012 року за № 489/20802 (далі - Інструкція № 512/5), розробленою відповідно до законів № 1403-VIII і № 1404- VIII, яка визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону № 1404-VIII підлягають примусовому виконанню.

Отже, положення цієї Інструкції слід розглядати як такі, що прийняті відповідно до вимог вказаних законів, та такі, що не можуть їм суперечити, у тому числі встановлювати нові вимоги, які прямо не передбачені законами, на виконання яких ця Інструкція затверджена.

Разом з тим, п. 1 розділом ІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 зареєстровано в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2012 року за № 489/20802 (далі - Інструкція № 512/5) визначено, що виконавець при здійсненні виконавчого провадження зобов`язаний використовувати всі надані йому права та повноваження, необхідні для забезпечення неупередженого, ефективного, своєчасного і повного виконання рішення.

Положення частини третьої ст. 40 Закону № 1404-VIII кореспондуються з нормою абзацу четвертого пункту 8 розділу III Інструкції.

Натомість частина друга статті 27 Закону № 1404-VIII передбачає, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

При цьому пункт 21 розділу III Інструкції встановлює, що у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу виконавець зазначає підставу дія цього з посиланням на відповідну норму Закону № 1404-VIII, результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 вказаного Закону.

При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця.

Відмітка на виконавчому документі засвідчується підписом виконавця та скріплюється печаткою.

Виходячи зі змісту наведеної вище норми Інструкції у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу виконавець вказує результати виконання (суму, яку фактично стягнуто), а на виконавчому документі робить відповідну відмітку щодо залишку нестягнутої суми та суми стягнутого виконавчого збору. Відтак законодавець, передбачивши зазначені дії виконавця, встановив, що виконавчий збір стягується лише з фактично стягнутої на користь стягувача суми за виконавчим листом.

Крім цього, пунктом 20 розділу III Інструкції визначено, що повернення виконавчого документа стягувачу здійснюється за наявності підстав та в порядку, визначеному в статті 37 Закону № 1404-VIII. У постанові про повернення виконавчого документа стягувачу обов`язково роз`яснюється порядок повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання.

За таких обставин слід дійти висновку, що при стягненні виконавчого збору відповідно до частини третьої статті 40 Закону № 1404- VIII без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.03.2020 року по справі №2540/3203/18.

Також, суд зазначає, що з матеріалів справи вбачається, що державний виконавець не проводив виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки за виконавчим листом №522/11234/15-ц, виданого 19.08.2016 року Приморським районним судом м. Одеси, а також державний виконавець не стягнув у примусовому порядку суму, зазначену у вказаному виконавчому листі.

Більше того, новий кредитор ТОВ «ФК «Алькор Інвест» задовольнив свої вимоги звернувши стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку, шляхом визнання права власності на предмет іпотеки - квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

Таким чином, суд дійшов висновку, що у державного виконавця не було підстав для стягнення виконавчого збору у тому розмірі, який визначений у спірній постанові, оскільки на момент виникнення спірних правовідносин обов`язковими умовами стягнення виконавчого збору були: 1) фактичне виконання виконавчого документа; 2) вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень, відтак оскаржувана постанова не відповідає вимогам статті 27 Закону № 1404-VIII та підлягає скасуванню.

При цьому, оскаржену постанову винесено не Другим Приморським відділом державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), а старшим державним виконавцем Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Моргуном Олександром Васильовичем.

Відповідно до ст.9 КАС України розгляд та вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд зазначає, що згідно з ч.9. ст. 80 КАС України, у разі неподання суб`єктом владних повноважень витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин, суд, залежно від того, яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами, а у разі неподання доказів позивачем - також залишити позовну заяву без розгляду.

За приписами ч. 4 ст.159 КАС України, неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

За таких підстав, з урахуванням ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву та витребуваних судом доказів, суд розцінює це як визнання позову відповідачем.

За таких підстав, суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 , підлягають задоволенню.

Згідно з ч.1 ст.72 та ч.1 ст.73 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Частиною 1 ст.77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з приписами ст. 242 КАС України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Частиною 1 ст.139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 139, 143, 241-246, 250-251, 287 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (65023, м. Одеса, вул. Пастера, 58) - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Моргуна Олександра Васильовича від 19.12.2018 року ВП № 56546707 про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави суми виконавчого збору у розмірі 80345,30 гривень.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (65023, м. Одеса, вул. Пастера, 58, ) судовий збір у розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.272 КАС України.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Бутенко А.В.

.