Справа № 260/2791/20
Суддя: Гебеш С.А.
Дата ухвалення: 2021-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

12 січня 2021 року м. Ужгород№ 260/2791/20
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Гебеш С.А.;

при секретарі судових засідань - Кустрьо В.М.

та осіб, які беруть участь у справі:

позивач - ОСОБА_1 ;

представник відповідача - Гончарук А.Р.;

третя особа - не з`явилася,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Ужгородської міської ради про визнання протиправними та незаконними рішень, зобов`язання вчинити дії, третя особа - ОСОБА_2 , -

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Ужгородської міської ради про визнання протиправними та незаконними рішень, зобов`язання вчинити дії, а саме: визнати незаконними і скасувати п. 2. 24 Рішення ХLІV сесії VII скликання від 13 лютого 2020 року № 1901 і пункт 1.14 Рішення L сесії VII скликання від 23 липня 2020 року № 2067 Ужгородської міської ради та зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 21 листопада 2019 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства загальною 1,4185 га, яка розташована по АДРЕСА_1 , з подальшою передачею у власність.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує на те, що 21 листопада 2019 року звернувся до Ужгородського міського голови із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення селянського господарства загальною площею 1,4185 га, яка розташована по АДРЕСА_1 , з подальшою передачею у власність, однак рішенням відповідача відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,4185 га для ведення особистого селянського господарства в кінці вул. Оноківської на підставі висновку управління містобудування та архітектури - ділянка знаходиться в охоронюваній зоні очисних споруд. 24 липня 2020 року через мережу інтернет дізнався, про те, що рішенням відповідача від 23 липня 2020 року надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з подальшою передачею її у власність на цю ж саму ділянку, але вже площею 1,300 га для ведення особистого селянського господарства, як учаснику бойових дій, надано третій особі - ОСОБА_2 . Вважає дії відповідача щодо відмови у наданні Позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,4185 га для ведення особистого селянського господарства в кінці вул. Оноківської та щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з подальшою передачею її у власність на земельну ділянку площею 1,3000 га для ведення особистого селянського господарства третій особі - ОСОБА_2 є суперечливим, незаконним і необґрунтованим та таким, що суперечить вимогам ст. 19, 24 Конституції України, п. 14 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України та порушують його конституційні права.

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, з мотивів наведених у позовній заяві та просив суд задоволити позов повністю.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив та просили суд відмовити у задоволенні такого, як безпідставного. Заперечуючи проти позову зазначив, що для визначення незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, зокрема в сфері земельних відносин доведенню підлягають наявність порушеного права, а також невідповідність дій органу місцевого самоврядування при прийнятті рішення актам законодавства. Вказує на те, що оскаржуваним рішенням Ужгородської міської ради не порушено прав та інтересів позивача, оскільки за своєю правовою природою воно не породжує виникнення у особи, якій надано дозвіл на виготовлення проекту відведення земельної ділянки права власності на таку ділянку, а зазначений дозвіл є всього лиш наслідком виконання дотримання особою порядку звернення за таким дозволом.

Будучи належним чином повідомленою про день, час та місце судового розгляду даної справи, третя особа - ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася та не повідомила суд про причини неявки у судове засідання.

Заслухавши думку представників сторін, розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, ОСОБА_1 (далі - Позивач), як учасник бойових дій на підставі п. 14 ст. 12 закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального страхування" 21 листопада 2019 року звернувся до Ужгородського міського голови із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства загальною площею 1,4185 га, яка розташована по АДРЕСА_1 , з подальшою передачею у власність.

До заяви було додано: копії паспорта та довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру; графічні матеріали, на яких зазначено місце розташування об`єкта та площа земельної ділянки.

Відповідно до п. 2.24 рішення Рішення ХLІV сесії Ужгородської міської ради VII скликання від 13 лютого 2020 року № 1901 гр. ОСОБА_1 відмовлено у наданні дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки площе. 1,4185 га для ведення особистого селянського господарства в кінці АДРЕСА_1 на підставі висновку управління містобудування та архітектури, а саме, спірна земельна ділянка знаходиться в охоронюваній зоні очисних споруд.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем до позовної заяви додано витяги з протоколів засідання архітектури № 214 від 04 грудня 2019 року, яким залишили питання на довивчення, доручили управлінню містобудування та архітектури до наступного засідання постійної комісії надати пропозиції щодо можливості задоволення клопотання та № 216 від 18 грудня 2019 року рекомендовано відмовити у задоволенні к лопотання відповідно до висновку управління містобудування та архітектури.

Разом з тим, судом встановлено, що відповідно до п. 1.14 рішення L сесії Ужгородської міської ради VII скликання від 23 липня 2020 року № 2067 гр. ОСОБА_2 надано дозвіл на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,300 га для особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 з подальшою передачею у власність.

Згідно з витягом з протоколу № 231 засідання постійної комісії з питань регулювання земельни відносин, містобдування архітектури від 03 червня 2020 року вирішено рекомендувати надати дозвіл на розробку проекту землеустрою.

Вважаючи рішення відповідача щодо відмови у наданні йому дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки позивач звернувся до суду.

Вирішуючи спірні правовідносини по суті, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

У відповідності до вимог ст. 144 Конституції України, органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Статтею 140 Конституції України та ст. 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Згідно приписів ст. 143 Конституції України територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України одним із способів захисту прав громадян на земельні ділянки ділянки є визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Підставою для визнання акту недійсним відповідно до положень ст. 155 Земельного кодексу України порушення права особи щодо володіння, користування чи розпорядження незалежною їй земельною ділянкою.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Так, для визнання незаконним і скасування рішення органу місцевого самоврядування, зокрема в сфері земельних відносин. доведенню підлягають наявність порушеного права, а також невідповідність дій органу місцевого самоврядування при прийнятті рішення актам законодавства.

У відповідності до вимог ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Разом з тим, відповідно до вимог ч. 6 та ч. 7 ст. 188 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Із змісту ст. 118 Земельного кодексу України вбачається, що до підстав відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою відноситься невідповідність місця розташування об`єкта вимогам закону, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і технічно-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Судом встановлено що, заява позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою була направлена на довивчення для отримання висновку архітектури, який і став підставою для відмови у наданні запитуваного дозволу.

Суд вказує на те, що у разі необхідності, колегіальним рішенням комісії для уточнення інформації або для надання пропозицій щодо подальшого розгляду клопотання надається доручення відповідному структурному підрозділу для подання такого висновку, що і було зроблено відповідачем.

Разом з тим, згідно з ч. 8 ст. 118 Земельного кодексу України, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому ст. 186-1 цього Кодексу.

У відповідності до вимог ст. 186-1 вказаного Кодексу проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у межах населеного пункту або земельної ділянки за межами населеного пункту, на якій розташовано об`єкт будівництва або планується розташування такого об`єкта (крім проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки зони відчуження або зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи), подається також на погодження до структурних підрозділів районних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій у сфері містобудування та архітектури, а якщо місто не входить до території певного району, - до виконавчого органу міської ради у сфері містобудування та архітектури, а в разі, якщо такий орган не утворений, - до органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань містобудування та архітектури чи структурного підрозділу обласної державної адміністрації з питань містобудування та архітектури.

Органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері (ч. 5 ст. 186-1 Земельного кодексу України).

Таким чином, при надходженні до органу місцевого самоврядування проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки наявність висновку міської ради у сфері містобудування та архітектури є обов`язковою умовою його затвердження, а не на стадії надання дозволу.

Крім того, суд при вирішенні справи враховує практику Верховного Суду, зокрема постанову Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 826/5737/16, в якій зазначено, що отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність, а тому не створює правових наслідків, крім тих, що пов`язані з неправомірністю його прийняття.

Надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не покладає на орган місцевого самоврядування обов`язку щодо надання цієї земельної ділянки у власність чи користування. Аналогічна правова позиція викладена у Постанвах Верховного Суду від 12 квітня 2019 року у справі 461/10926/15-а, від 07 листопада 2019 року у справі № 685/345/16-а, від 05 березня 2020 року у справі № 495/8898/16-а.

Отже, надання дозволу гр. ОСОБА_2 на розробку проекту землеустрою не означає прийняття позитивного рішення щодо затвердження даного проекту. Надання дозволу уповноваженим органом місцевого самоврядування на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель комунальної власності не означає позитивного рішення про передачу її у власність, а направлене на ідентифікацію земельної ділянки, яка в подальшому може статити предметом передачі.

Враховуючи наведене, оскаржуваними рішеннями відповідача не порушено прав та інтересів позивача, оскільки за своєю правовою природою воно не породжує виникнення у особи, якій надано дозвіл на виготовлення проекту відведення земельної ділянки права власності на таку земельну ділянку, а вказаний дозвіл, який наданий третій особі є всього лише наслідком виконання нею порядку звернення за таким дозволом.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Суд при винесенні рішення по даній справі керується положеннями ч. 2 статті 2 КАСУ, а саме: У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);4) безсторонньо (неупереджено);5) добросовісно;6) розсудливо;7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;10) своєчасно, тобто протягом розумного строку, та констатує, що дії відповідача відповідають вказаним вимогам , а отже, підстави для задоволення позову -відсутні.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 72-73, 76-77, 143, 243-246, 255 КАС України суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Ужгородської міської ради про визнання протиправними та незаконними рішень, зобов`язання вчинити дії, третя особа - ОСОБА_2 - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 25 січня 2021 року, у зв`язку із технічною несправністю КП "ДСС".

СуддяС.А. Гебеш