Справа № 640/24805/19
Суддя: Головань О.В.
Дата ухвалення: 2021-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Вн. №27/641
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2021 року м. Київ № 640/24805/19

за позовомОСОБА_1
до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області Пенсійного фонду України Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області
провизнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії
Суддя О.В.Головань

Обставини справи:

ОСОБА_1 звернулася до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Головного Управління Пенсійного фонду України в Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Пенсійного фонду України про

визнання протиправною несплату відповідачами пенсії за період з 01.09.2014р. по 31.05.2018р.;

стягнення з відповідачів солідарно компенсацію згідно з Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" за несплачену в період з 01.09.2014р. по 31.05.2018 р. пенсію, що належить ОСОБА_1 , у розмірі 125 263, 09 грн. (згідно з заявою про зменшення ціни позову від 02.12.2020 р.)

Ухвалою суду від 23.12.2019 р. відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в письмовому провадженні згідно ст. 263 КАС України.

13.01.2020 р., 20.01.2020 р., 13.02.2020 р. відповідачами до суду подано відзиви на адміністративний позов.

Ознайомившись з матеріалами справи, суд, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 є громадянкою України, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 .

Позивачка є пенсіонером за віком, про що свідчить пенсійне посвідчення № НОМЕР_2 .

З 19 грудня 2016 р. позивачку взято на облік до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя. З 1 листопада 2014 р. по 31 грудня 2016 р. позивачці нараховано пенсію у розмірі 40750 грн. 61 коп.

Позивачку було взято на облік як внутрішньо переміщену особу згідно з довідкою Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Вознесенському району від 5 липня 2016 року № , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 .

У вересні 2018 р. ОСОБА_1 звернулася до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Києво-Святошинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області, Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя, в якому просила суд стягнути з відповідача-1 на користь позивача кошти у сумі 3224 грн. 94 коп., що є пенсією за період червень-липень 2018 р.; стягнути з відповідача-2 на користь позивача кошти у сумі 54823 грн. 98 коп., що є пенсією за період з серпня 2015 р. по травень 2018 р.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 15.11.2018 р. у справі №810/4343/18 присуджено до стягнення з

Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя (код ЄДРПОУ - 41248629) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_2 ) кошти у сумі 54 823 грн. 98 коп., що є пенсією за період з серпня 2015 р. по травень 2018р.;

з Києво-Святошинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області (код ЄДРПОУ - 41248571) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_2 ) кошти у сумі 3 224 грн. 94 коп., що є пенсією за червень-липень 2018 р.

В подальшому рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 05.03.2019 р. у справі №280/380/19 визнано протиправною бездіяльність Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя щодо невиплати пенсії ОСОБА_1 за період з 01 вересня 2014 року по 31 липня 2015 року; присуджено до стягнення з Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя на користь ОСОБА_1 кошти у сумі 17 243,93 грн.

Заявою № 22/04-Ю-2 від 22.04.2019 позивачка пред`явила до виконавчий лист №280/380/19 від 09.04.2019 із стягнення коштів у розмірі 17 243,93 грн. до виконання.

Проте, Управління ДКСУ у м. у м. Запоріжжі Запорізької області 13.05.2019 листом № 06-28/541 повернуло вказаний виконавчий лист позивачу без виконання, на підставі пп.1 п. 9 "Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників", затверджений Постановою Кабінету Міністрів України 03.08.2011 № 845, а саме виконавчий лист підлягає виконанню органами Казначейства.

Рішенням окружного адміністративного суду м. Києва від 31.03.2020 р. у справі №640/13536/19

визнано протиправною бездіяльність Управління Державної казначейської служби України у м. Запоріжжі Запорізької області, як суб`єкта владних повноважень, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, що полягає у відмові прийняти до виконання виконавчий лист № 280/380/19 від 09.04.2019 про стягнення з боржника коштів у сумі 17 243,93 грн.;

зобов`язано Управління Державної казначейської служби України у м. Запоріжжі Запорізької області (адреса: 69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 168, ідентифікаційний код - 38025409) прийняти до виконання виконавчий лист № 280/380/19 від 09.04.2019 про стягнення з боржника коштів у сумі 17 243,93 грн.

В подальшому рішенням Київського окружного адміністративного суду від 25.03.2019р. у справі №320/567/19 присуджено до стягнення з:

Києво-Святошинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області (; місце знаходження: 08134, Київська область, Києво - Святошинський район, м. Вишневе, вул. Святошинська, 50) на користь ОСОБА_1 (код РНКПП: НОМЕР_2 ; місце перебування: АДРЕСА_3 ) кошти у сумі 17 706 (сімнадцять тисяч сімсот шість) грн. 20 коп., що є недоотриманою пенсією за період з 01.10.2017 по 31.07.2018;

з Києво-Святошинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області (; місце знаходження: 08134, Київська область, Києво - Святошинський район, м. Вишневе, вул. Святошинська, 50) на користь ОСОБА_1 (код РНКПП: НОМЕР_2 ; місце перебування: АДРЕСА_3 ) кошти у сумі 20 298 (двадцять тисяч двісті дев`яносто вісім) грн. 54 коп., що є пенсією за період з 01.08.2018 по 31.01.2019.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 28.05.2020 р. у справі №640/14227/19 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області відновити нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсії з 01 лютого 2019 року.

Позивач - ОСОБА_1 - вважає протиправною бездіяльність щодо несплати пенсії за період з 01.09.2014р. по 31.05.2018р., а також просить стягнути на її користь компенсацію згідно з Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" за несплачену в період з 01.09.2014р. по 31.05.2018 р. пенсію, що належить ОСОБА_1 , у розмірі 125 263, 09 грн.

Зокрема, позивачка посилається на протиправну несплату їй пенсії, встановленої судовими рішеннями, що є підставою для застосування положень вказаного Закону.

Також позивачка повідомила суд про те, що під час розгляду справи 25.06.2020 р. в порядку виконання судового рішення у справі №810/4343/18 і виплату пенсії у розмірі 54 823, 98 грн. як частини пенсії за серпень-травень 2018 р.

При цьому, листом від 30.07.2020 р. Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області у сплаті компенсації відмовлено.

Крім того, 26.11.2020 р. в повному обсязі виконано рішення суду у справі №280/380/19 та перераховано позивачці кошти у розмірі 17 243, 94 грн.

З врахуванням вказаних обставин остаточний розрахунок компенсації становить 125 263, 09 грн.

Відповідач - Пенсійний фонд України - проти задоволення позовних вимог заперечив з таких підстав.

Відповідач зазначає, що в правовідносинах, з яких виник спір, він є неналежним, оскільки Пенсійний фонд України як центральний орган виконавчої влади жодних прав позивачки не порушував.

Щодо нарахування компенсації відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" відповідач зазначає, що вказаним законом нарахування компенсації покладено на уповноважений орган, тоді як позивачка самостійно визначила її розмір.

Крім того, виконання судових рішень, якими на користь позивачки присуджено сплату пенсії, підлягають виконанню Державним казначейством України згідно з Порядком №845.

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області - проти задоволення позовних вимог заперечив з таких підстав.

Відповідач зазначає, що до нього не надходило звернень щодо виплати компенсації від позивачки, тому заявлені вимоги є передчасними.

Згідно зі ст. 4 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" виплата компенсації проводиться у тому ж місяці, у якому проводиться виплата заборгованості за відповідний місяць, тому до виплати позивачці заборгованості вимоги про стягнення компенсації є передчасними.

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області - проти задоволення позовних вимог заперечив.

Проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до часткового задоволення з таких підстав.

Щодо позовних вимог про визнання протиправною несплату відповідачами пенсії за період з 01.09.2014р. по 31.05.2018р.

Згідно з матеріалами справи невиплата пенсії ОСОБА_1 за період з 01 вересня 2014 року по 31 липня 2015 року була предметом судового розгляду по справі №280/380/19 Запорізького окружного адміністративного суду; з серпня 2015 р. по травень 2018 р. - справі №810/4343/18 Київського окружного адміністративного суду.

Тобто, зазначений позивачкою період з 01.09.2014р. по 31.05.2018р. невиплати пенсії був предметом судового розгляду, і при прийняття рішення про стягнення заявлених сум пенсії за вказаний судами період предметом дослідження була відповідність законодавству дій (бездіяльності) щодо відмови у виплаті пенсії Центральним об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України м. Запоріжжя, з якого присуджено до стягнення 17 243,93 грн. та 54 823 грн. 98 коп. відповідно.

Таким чином, підстави для встановлення протиправності дій вказаного відповідача (правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області) під час розгляду даної справи відсутні, оскільки вказане питання вже вирішено в судовому порядку.

Згідно зі змістом позову позивачка, заявляючи вимогу про визнання протиправною несплату відповідачами пенсії за період з 01.09.2014р. по 31.05.2018р., мала на увазі невиконання судових рішень згідно з отриманими нею виконавчими листами, копії яких долучено до матеріалів справи.

Проте, згідно з вимогами чинного законодавства, після присудження до стягнення заборгованості в судовому порядку її фактичне стягнення здійснюється не органами Пенсійного фонду України, а органи Державного казначейства України згідно з Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 р. № 845, що було предметом дослідження по справі № 640/13536/19.

Відповідно, після присудження до стягнення сум заборгованості з виплати пенсії належними відповідачами у справах щодо невиконання відповідних судових рішень є саме органи Державного казначейства України, а не органи Пенсійного фонду України, до яких вимоги не заявлено.

За таких обставин у задоволенні позовних вимог в цій частині суд відмовляє.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідачів солідарно компенсацію згідно з Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" за несплачену в період з 01.09.2014р. по 31.05.2018 р. пенсію, що належить ОСОБА_1 , у розмірі 125 263, 09 грн.

Згідно з ч. 2 ст. 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. № 1058-IV нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплати" №2050-ІІІ від 19.10.2000 р. підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Зі змісту цієї норми випливає, що право на компенсацію частини доходів у громадянина пов`язується з настанням такого юридичного факту (події), як невиплата грошового доходу у встановлені строки його виплати.

Згідно зі ст. 2, 3, 4 Закону №2050-ІІІ компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, в тому числі, пенсії.

Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

З метою реалізації Закону Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 21.02.2001 р. №159, якою затвердив Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати.

Пункти 1, 2 Порядку №159 відтворюють положення Закону №2050-ІІІ і лише конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.

У пункті 4 Порядку №159 прописано, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Наведене нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

При цьому слід зазначити, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Використане у статті 3 Закону №2050-ІІІ та пункті 4 Порядку №159 формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Аналогічний підхід до розуміння зазначених норм права Верховний Суд України висловив раніше у постановах від 19 грудня 2011 року (справа №6-58цс11), від 11 липня 2017 року (справа №21-2003а16). Такий підхід підтримано і Верховним Судом, зокрема, у постанові від 3 липня 2018 року (справа №521/940/17).

Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 Закону №2050-ІІІ, окремих положень Порядку №159 дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Компенсація, передбачена Законом №2050-ІІІ, виплачується у разі порушення строків виплати доходу (перерахованої пенсії), а не виконання рішення суду.

При цьому, приписи ч.2 ст.46 Закону №1058-ІV застосовуються у урахуванням норм ст.3 Закону, згідно якої сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться), а тому захист такого порушеного права полягає у зобов`язанні відповідача вчинити кореспондуючі цьому праву дії.

Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 15.08.2019 р. у справі №674/24/17, розрахунок суми компенсації покладається на відповідача, проте як вбачається з матеріалів справи, позивачем самостійно здійснено відповідний розрахунок, що стало підставою для внесення змін до резолютивної частини рішень по справі.

Суд враховує вказану позицію, а також зазначає, що для розрахунку суми компенсації враховується суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів), індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться), тоді як в матеріалах справи відсутні докази, на підставі яких можна визначити нарахований, але не виплачений дохід позивачки за кожен місяць з 01.09.2014р. по 31.05.2018 р.

Станом на час розгляду справи позивачкою підтверджено виплату пенсії у розмірі 54 823, 98 грн. як частини пенсії за серпень-травень 2018 р. 25.06.2020 р. в порядку виконання судового рішення у справі №810/4343/18, виплату пенсії у розмірі 17 243, 94 грн. 26.11.2020 р. на виконання рішення суду у справі №280/380/19, тобто, щодо вказаних сум вимоги ст. 4 Закону дотримано.

Докази нарахування та виплати Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області суми компенсації у тому ж місяці, у якому здійснено виплату заборгованості за відповідний місяць (червень 2020 р. та листопад 2020 р.) в матеріалах справи відсутня.

Таким чином, не заперечуючи право позивачки на отримання компенсації згідно з Законом №2050-ІІІ, суд не вважає за можливе зазначати у рішення її розмір.

Належним відповідачем щодо зобов`язання нарахувати та виплатити компенсацію є Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області як пенсійний орган, з якого було присуджено до стягнення відповідні суми пенсій по справах №280/380/19 Запорізького окружного адміністративного суду та №810/4343/18 Київського окружного адміністративного суду.

Щодо інших відповідачів, то в задоволенні позовних вимог до них суд відмовляє, оскільки вони не є органами нарахування та виплати пенсії позивачці за вказаний період.

Щодо встановлення судового контролю за виконанням судового рішення суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання постанови суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання постанови, штраф у розмірі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Отже зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, а не його обов`язком.

Згідно зі ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Суб`єктами, на яких поширюється обов`язковість судових рішень являються всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадові чи службові особи та громадяни.

При цьому, відповідно до приписів ч. 2 ст. 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

З вищевикладеного вбачається, що рішення суду, яке набрало законної сили є обов`язковим для учасників справи, що забезпечується через примусове виконання судових рішень відповідно до Закону України "Про виконавче провадження", суд не вбачає правових підстав для встановлення судового контролю за виконанням даного судового рішення.

Щодо відшкодування понесених судових витрат суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно з ч. 1 ст. 138 КАС України розмір витрат, пов`язаних з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів та вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою справи до розгляду, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Згідно з ч. 3, 7, 9 ст. 138 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

02.12.2020 р. позивачкою подано заяву про долучення доказів про понесені відповідачем судові витрати, згідно з якими заявлено про стягнення витрат, пов`язаних з розглядом справи, на суму 509, 13 грн., витрачених на поштову кореспонденцію, пов`язану з розглядом справи, понесення яких підтверджується фіскальними чеками УДППЗ "Укрпошта", квитанції кур`єрської служби "Нова пошта".

Ознайомившись з заявою, суд зазначає наступне.

Позивачем, крім позову, під час розгляду справи подавалися також численні заяви про зміну позовних вимог, остання з яких подана 02.12.2020 р., якою позовні вимоги зменшено у порівнянні з первісно заявленими вимогами, при чому, згідно зі змістом вказаної заяви, позивачка фактично погодилася з викладеними у відзивах запереченнями щодо передчасності звернення до суду у зв`язку з відсутністю фактичної сплати присудженої пенсії.

Тобто, подача численних заяв про зміну позовних вимог до 02.12.2020 р. фактично значення для розгляду справи не мала.

Також позивачкою надсилалися заяви по справі на адресу Державного казначейства України, яке ухвалою суду від 23.12.2019 р. до участі у справі не залучалося, тобто, вказані витрати є непотрібними для розгляду справи.

У позові визначено трьох відповідачів, тоді як в кінцевому рахунку суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог лише до одного з них частково, відповідно, підстави для відшкодування витрат в частині двох відповідачів не можуть бути задоволені.

Подання до розрахунку заяву про добровільну компенсацію є листуванням позивачки з відповідачем, а не заявою з процесуальних питань, тому її направлення не підлягає відшкодуванню.

Таким чином, обґрунтованими витратами з врахуванням часткового задоволення позовних вимог суд може визнати лише витрати, пов`язані зі скеруванням позову (35 грн. чек від 11.12.2019 р.), відповіді на відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 23.01.2020 р. (23 грн., чек від 23.01.2020 р.), та заяви про зміну позовних вимог від 02.12.2020 р. на адресу відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (23, 98 грн., чек від 30.11.2020 р.), що становить 82, 98 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 241-246, 255, 257-263, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням встановленого строку виплати пенсії за період з 01.09.2014р. по 31.05.2018 р. згідно з Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати".

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69005, Запорізька обл., м. Запоріжжя, проспект Соборний, 158-Б, код 20490012) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_2 ) компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням встановленого строку виплати пенсії за період з 01.09.2014р. по 31.05.2018 р. згідно з Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати".

4. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Присудити до стягнення на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69005, Запорізька обл., м. Запоріжжя, проспект Соборний, 158-Б, код 20490012) 82, 98 грн. витрат, понесених з розглядом справи.

6. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

7. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В. Головань

Повний текст рішення

виготовлено і підписано 25.01.2021 р.