Справа № 200/5455/20-а
Суддя: Гайдар Андрій Володимирович
Дата ухвалення: 2021-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2021 року справа № 200/5455/20-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ, вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Гайдара А.В., суддів: Блохіна А.А., Геращенка І.В., секретар судового засідання Харечко О.П., за участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача Степаненко А.П., представника відповідача Астахова Р.Є., розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 вересня 2020 року (повний текст складено 05 жовтня 2020 року в м. Слов`янськ Донецької області) у справі № 200/5455/20-а (суддя в 1 інстанції Кониченко О.М.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України у Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної міграційної служби в Донецькій області (далі відповідач), відповідно до якого просила суд: визнати дії відповідача щодо відмови у видачі ОСОБА_1 паспорту у формі паспортної книжечки, відповідно до «Положення про паспорт громадянина України», затвердженого Постановою Верховної Ради України від «26» червня 1992 року № 2503- XII із наступними змінами та доповненнями - незаконними; зобов`язати відповідача оформити та видати ОСОБА_1 , у зв`язку із її відмовою із релігійних мотивів від паспорту у формі пластикової картки типу ID-1, паспорт громадянина України у формі паспортної книжечки, відповідно до «Положення про паспорт громадянина України», затвердженого Постановою Верховної Ради України від «26» червня 1992 року № 2503-ХІІ із наступними змінами та доповненнями із вилученням (без передачі) будь - яких даних про неї до Єдиного державного демографічного реєстру, із вилученням (без формування, присвоєння) унікального номеру запису у Реєстрі (УНЗР), із вилученням відцифрованого підпису (без відцифрованого підпису) особи, із вилученням відцифрованого образу обличчя, (без відцифрованого образу обличчя) особи, із вилученням відцифрованих відбитків (без відцифрованих відбитків) пальців, без використання будь-яких засобів Єдиного державного демографічного Реєстру.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 28 вересня 2020 року у справі № 200/5455/20-а позовні вимоги було задоволено, внаслідок чого: визнано протиправними дії Головного управління Державної міграційної служби України у Донецькій області в особі Слов`янського міського відділу Головного управління Державної міграційної служби України у Донецькій області щодо відмови у видачі ОСОБА_1 паспорту у формі паспортної книжечки, відповідно до «Положення про паспорт громадянина України», затвердженого Постановою Верховної Ради України від «26» червня 1992 року № 2503- XII із наступними змінами та доповненнями; зобов`язано Головне управління Державної міграційної служби України у Донецькій області в особі Слов`янського міського відділу Головного управління Державної міграційної служби України у Донецькій області оформити та видати ОСОБА_1 , у зв`язку із її відмовою із релігійних мотивів від паспорту у формі пластикової картки типу ID-1, паспорт громадянина України у формі паспортної книжечки, відповідно до «Положення про паспорт громадянина України», затвердженого Постановою Верховної Ради України від «26» червня 1992 року №2503-ХІІ із наступними змінами та доповненнями з вилученням будь-яких даних про неї з Єдиного державного демографічного реєстру, із вилученням унікального номеру запису з Єдиного державного демографічного реєстру, відцифрованого підпису особи, відцифрованого образу обличчя особи, відцифрованих відбитків пальців; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної міграційної служби України у Донецькій області на користь ОСОБА_1 суму судового збору у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

Не погодившись з таким рішенням, Головним управлінням Державної міграційної служби України у Донецькій області подано апеляційну скаргу, в якій зазначено, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим підлягає частковому скасуванню, та просили скасувати рішення суду першої інстанції в частині вилучення будь-яких даних щодо ОСОБА_1 з Єдиного державного демографічного реєстру, із вилученням унікального номеру запису з Єдиного державного демографічного реєстру, відцифрованого підпису особи, відцифрованого образу обличчя особи, відцифрованих відбитків пальців, стягнення з відповідача на користь позивача суми судового збору у розмірі 840,80 грн. і ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначено, що ОСОБА_1 Слов`янським МВ ГУ ДМС в Донецькій області 27.03.2017 документована паспортом громадянина України (у формі ID-картки) № НОМЕР_1 , який було оформлено за допомогою засобів ЄДДР. Зазначений паспорт вона отримала 08.04.2017 та користується ним дотепер.

Відповідач зазначає, що позивачу присвоєно унікальний номер запису в реєстрі (УНЗР) № 362.

Відповідач зазначив, що жодним з нормативно-правових актів, які регламентують порядок обміну паспорта громадянина України можливість обміну паспорта у формі ІD-картки на паспорт зразка 1994 року (у формі паспортної книжечки) не передбачено, а дана справа, взагалі не відповідає обов`язковим ознакам типової справи, викладеним в постанові Великої Палати Верховного Суду в зразковій справі № 806/3265/17 (Пз/9901/2/18) від 19.09.2018.

Також зазначено, що жодним з нормативно-правових актів, які регламентують порядок відкликання та видалення унікального номеру запису з Єдиного державного демографічного реєстру, відцифрованого підпису особи, відцифрованого образу обличчя особи, не передбачено.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, проти чого заперечувала позивач та її представник.

Відповідно до вимог частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін у справі, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, про що свідчить паспорт громадянина України № НОМЕР_1 , місце реєстрації, згідно витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання № 1455- від 08.04.2017: АДРЕСА_1 .

Позивач звернулась до суду з адміністративним позовом обґрунтовуючи це тим, що вона особисто звернулась 29 квітня 2020 року до Слов`янського міського відділу Головного Управління Державної міграційної служби України в Донецькій області, який являється територіальним підрозділом №1455 Головного Управління Державної міграційної служби України в Донецькій області і не є самостійною юридичною особою, із заявою щодо видачі їй паспорту громадянина України у формі книжечки, відповідно до пункту № 3 зазначеного вище Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ.

Бажання позивача отримати паспорт у формі книжечки зразка 1994 року обумовлено її віросповіданням та релігійними переконаннями.

Листом від 07.05.2020 року, вихідний № 1402.58-1208/1402.58.1-20 Слов`янського міського Відділу Головного Управління Державної міграційної служби України в Донецькій області ОСОБА_1 було відмовлено у наданні паспорту у формі книжечки, посилаючись на Постанову Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 302 із наступними змінами та доповненнями, та зазначено, що відповідно до абзацу п`ятого пункту № 3 вищевказаної Постанови «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, Постанови Кабінету Міністрів України від 03 квітня 2019 року № 398 «Про внесення зміни до пункту № 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 302 - Державна міграційна служба України, до законодавчого врегулювання питання завершення оформлення та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року здійснює оформлення та видачу таких паспортів у порядку, встановленому Міністерством внутрішніх справ України, громадянам України, щодо яких прийнято рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання Державної міграційної служби оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року.

Позивач зазначила, що Тимчасовим порядком оформлення і видачі паспорта громадянина України, затвердженим Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.06.2019 року № 456, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14.06.2019 року за № 620/33591, який набрав чинності 21.06.2019 року, встановлено що для оформлення паспорта заявник подає документи, перелік яких визначено вищевказаним Тимчасовим порядком, у числі яких є заява встановленого зразка та Рішення суду.

Також, відповідач зазначив, що позивачем раніше було надано згоду на обробку персональних даних, що не відповідає обов`язковим ознакам типової справи, визначених у постанові суду, винесеної за результатами розгляду Великою Палатою Верховного Суду зразкової справи № 806/3265/17, на яку позивач посилалась в своїй заяві. Відповідач зазначив, що в цій справі предметом спору є вимоги щодо неправомірної відмови відповідача (територіальний орган ДМС України) у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки у зв`язку з ненаданням особою згоди на обробку персональних даних (в ЄДДР) та зобов`язання відповідача видати позивачеві паспорт у формі книжечки, у відповідності до Положення № 2503-ХІІ.

Позивач вважає, що територіальні підрозділи Головного Управління Державної міграційної служби України в Донецькій області можуть оформити та видати їй паспорт громадянина України у формі паспортної книжечки виключно у разі подання документів, перелік яких встановлено Тимчасовим порядком та на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Позивач зазначає, що таким чином, на сьогодні в Україні є чинними дві самостійні групи нормативно-правових актів, які передбачають можливість отримання громадянином України паспорту, як у формі паспортної книжки так і у формі ID - картки.

Позивач вважає, що можливість отримання людиною паспорту громадянина України у формі паспортної книжки передбачена як законом, так і підзаконними нормативними актами, можливість отримання паспорту у формі ID - картки передбачена тільки підзаконним нормативним актом.

Позивач зазначає, що для неї як глибоко віруючої християнки, неприпустиме ототожнення її імені з цифровим ідентифікатором, а примушення глибоко віруючої людини до прийняття цифрового ідентифікатора є прямим та грубим порушенням її Конституційного права на свободу світогляду та віросповідання, закріпленого в статті 35 Конституції України.

Щодо позовних вимог позивача відносно вилучення будь-яких даних про неї з Єдиного державного демографічного реєстру, із вилученням унікального номеру запису у Реєстрі, відцифрованого підпису особи, відцифрованого образу обличчя особи, відцифрованих відбитків пальців та доводів відповідача про те, що позивач надала згоду на обробку персональних даних, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 4 Закону № 5492-VI, єдиний державний демографічний реєстр - це електронна інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для зберігання, захисту, обробки, використання і поширення визначеної цим Законом інформації про особу та про документи, що оформлюються із застосуванням засобів Реєстру, із забезпеченням дотримання гарантованих Конституцією України свободи пересування і вільного вибору місця проживання, заборони втручання в особисте та сімейне життя, інших прав і свобод людини та громадянина.

Порядок ведення Реєстру та взаємодії між уповноваженими суб`єктами встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3, 6 ст. 10 Закону № 5492-VI, внесення інформації до Реєстру здійснюється уповноваженими суб`єктами за зверненням заявника, на підставі інформації державних органів реєстрації актів цивільного стану, органів реєстрації фізичних осіб, а також інформації органів виконавчої влади, інших державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з дотриманням вимог Закону України «Про захист персональних даних».

У разі якщо інформація про особу вноситься до Реєстру вперше, проводиться ідентифікація особи, після завершення якої автоматично формується унікальний номер запису в Реєстрі та фіксуються час, дата та відомості про особу, яка оформила заяву-анкету (в електронній формі). Унікальний номер запису в Реєстрі є незмінним.

Для внесення інформації до Реєстру та для оформлення (у тому числі замість втрачених або викрадених), обміну документів за зверненням заявника формується заява-анкета, зразок якої затверджується центральним органом виконавчої влади, що здійснює формування державної політики у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, в установленому порядку.

Відмова заявнику у внесенні інформації до Реєстру, у тому числі у виправленні, поновленні та анулюванні внесеної інформації, може бути оскаржена в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Закону № 5492-VI, особам гарантується право на відмову від внесення відцифрованих відбитків пальців рук до безконтактного електронного носія, що міститься у паспорті громадянина України. Таке право реалізується шляхом подання заяви відповідному уповноваженому суб`єкту про внесення або відмову від внесення відцифрованих відбитків пальців рук особи до безконтактного електронного носія.

Відповідно до ст. 3 Закону № 5492-VI, біометричні дані - сукупність даних про особу, зібраних на основі фіксації її характеристик, що мають достатню стабільність та істотно відрізняються від аналогічних параметрів інших осіб (біометричні дані, параметри - відцифрований підпис особи, відцифрований образ обличчя особи, відцифровані відбитки пальців рук).

Згідно ч. 7 ст. 21 Закону № 5492-VI, до паспорта громадянина України вносяться у тому числі: унікальний номер запису в Реєстрі; відцифрований образ обличчя особи; відцифрований підпис особи.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про захист персональних даних» 01 червня 2010 року № 2297-VI (далі - Закон № 2297-VI), цей Закон регулює правові відносини, пов`язані із захистом і обробкою персональних даних, і спрямований на захист основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на невтручання в особисте життя, у зв`язку з обробкою персональних даних.

Згідно ст. 2 Закону № 2297-VI, згода суб`єкта персональних даних - добровільне волевиявлення фізичної особи (за умови її поінформованості) щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки, висловлене у письмовій формі або у формі, що дає змогу зробити висновок про надання згоди.

Відповідно до ч. 1 , п. 11 ч. 2 ст. 8 Закону № 2297-VI, особисті немайнові права на персональні дані, які має кожна фізична особа, є невід`ємними і непорушними. Суб`єкт персональних даних має право відкликати згоду на обробку персональних даних.

Відповідно до ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. 15 № 2297-VI, персональні дані видаляються або знищуються в порядку, встановленому відповідно до вимог закону.

Персональні дані підлягають видаленню або знищенню у разі набрання законної сили рішенням суду щодо видалення або знищення персональних даних.

Постановою Кабінету Міністрів України від 18 жовтня 2017 р. № 784 затверджено Порядок ведення Єдиного державного демографічного реєстру та надання з нього інформації, взаємодії між уповноваженими суб`єктами, а також здійснення ідентифікації та верифікації (далі - Порядок №784).

Згідно п. 31 Порядку № 784, доступ до інформації, що міститься в Реєстрі, в установленому порядку здійснюється уповноваженими суб`єктами після відповідної авторизації із збереженням інформації про особу, яка здійснила такий доступ, введені запити, витяги, час, дату, підстави для зміни, перегляду, передачі та видалення або знищення персональних даних та іншої технологічної інформації.

Здійснивши системний аналіз наведених норм, колегія суддів дійшла висновку, що надана позивачем згода на обробку персональних даних може бути відкликана нею, а відповідні персональні дані можуть бути видалені, у тому числі з Єдиного державного демографічного реєстру (зокрема і за рішенням суду).

Враховуючи викладене доводи апеляційної скарги про те, що висновки зразкової справи, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду в зразковій справі № 806/3265/17 (Пз/9901/2/18) від 19.09.2018, не можуть бути застосовані при розгляді даної справи колегія суддів вважає неприйнятними, оскільки ненадання згоди на обробку персональних даних так як і відкликання такої згоди, право на яке надано позивачу п. 11 ч. 2 ст. 8 Закону № 2297-VI, мають на меті невнесення/видалення персональних даних до/з відповідних автоматизованих баз обробки інформації, реєстрів тощо, у тому числі Єдиного державного демографічного реєстру, тобто відсутність такої інформації в цих автоматизованих базах даних.

Велика Палата Верховного Суду звернула увагу, що законодавством не врегульовано питання щодо наслідків відмови особи від обробки її персональних даних, тобто фактично відсутня будь-яка альтернатива такого вибору, що в свою чергу обумовлює неякість закону та порушення конституційних прав такої особи та, що реалізація державних функцій має здійснюватися без примушення людини до надання згоди на обробку персональних даних, їх обробка повинна здійснюватися, як і раніше, в межах і на підставі тих законів і нормативно-правових актів України, на підставі яких виникають правовідносини між громадянином та державою. При цьому, згадані технології не повинні бути безальтернативними і примусовими.

Особи, які відмовилися від обробки їх персональних даних, повинні мати альтернативу - використання традиційних методів ідентифікації особи.

Такі висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду в зразковій справі № 806/3265/17 (Пз/9901/2/18) від 19.09.2018.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог позивача.

У відповідності до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи викладене, витрати по сплаті судового збору обґрунтовано стягнуто з відповідача на користь позивача.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 23, 33, 139, 292, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 вересня 2020 року у справі № 200/5455/20-а залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 вересня 2020 року у справі № 200/5455/20-а залишити без змін.

Повне судове рішення складено 26 січня 2021 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.В. Гайдар

Судді А.А. Блохін

І.В. Геращенко