Справа № 640/19480/19
Суддя: Федотов Ігор В'ячеславович
Дата ухвалення: 2021-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Федотова І.В.,

суддів: Коротких А.Ю., Сорочка Є.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Київської митниці Держмитслужби на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 червня 2020 року у справі за адміністративним позовом товариства ОСОБА_1 до Київської міської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування рішення та картки відмови,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Київської міської митниці Державної фіскальної служби (далі - відповідач), в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості від 09 серпня 2019 року №UА100030/2019/000100/2 і картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UА100030/2019/00370 від 09 серпня 2019 року.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 червня 2020 року адміністративний позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з`ясування усіх фактичних обставин у справі.

Крім того, у апеляційній скарзі вказано на необхідності заміни відповідача - Київську міську митницю ДФС на його правонаступника - Київську митницю Держмитслужби.

Так, у відповідності до положень ч. 1 ст. 52 КАС України, у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

З урахуванням змісту приписів постанови Кабінету Міністрів України від 02.10.2019 № 858, розпорядження Кабінету Міністрів України від 04.12.2019 № 1217-р, наказу Київської митниці Держмитслужби від 06.12.2019 № 7, колегія суддів вважає, що у даному випадку, підлягає заміні відповідач - Київська міська митниця ДФС на його правонаступника - Київську митницю Держмитслужби.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

У відповідності до ст. 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Відповідно до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 31 липня 2019 року до Київської міської митниці Державної фіскальної служби представником позивача подано митну декларацію №UA100030/2019/406506 з метою здійснення митного оформлення товару, а саме автомобіля легкового марки Audi модель А6, номер кузова VIN НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1968, куб.м.

У даній митній декларації митна вартість товару позивачем заявлена за основним методом за ціною договору.

В додаток до вказаної митної декларації додано: рахунок-фактуру (інвойс) №91/07/2019, декларацію про походження товару (інвойс) №91/07/2019, акт про проведення переогляду товарів № UA205010/2019/50405, свідоцтво про реєстрацію ТЗ № НОМЕР_2 та F-S-0-230/16-00029, договір про надання послуг митного брокера, сертифікат відповідності колісного транспортного засобу UA.008.97806-19; паспортний документ фізичної особи.

Від Київської міської митниці Державної фіскальної служби на адресу митного брокера позивача надіслано запит про надання додаткових документів з метою підтвердження числових значень складових митної вартості товару та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за цей товар, зокрема:

- договору (угоди, контракту) з третіми особами, пов`язаними з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

- рахунків про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

- рахунків про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

- виписки з бухгалтерської документації;

- каталогів, специфікацій, прейскурантів (прайс-листи) виробника товару;

- страхових документів, а також документів, що містять відомості про вартість страхування;

- банківських платіжних документів, що стосуються оцінюваного товару;

- транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення;

- висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини;

- за власним бажанням подати додаткові наявні документи для підтвердження заявленої митної вартості товару; інформацію із зовнішніх джерел мережі Інтернет.

На виконання вимоги митного органу представник позивача надав додатково:

копію митної декларації країни відправлення від 19 липня 2019 року №19PL402010E0809443;

платіжний документ - payment order від 04 липня 2019 pоку;

рахунок компанії ADESA EUROPE NV від 10 липня 2019 року № 3;

3001 б/н від 27 червня 2019 року;

9000 б/н (довідка з аукціона з зазначенням вартості та характеристик товар);

9000 інформація з аукціона від 31 липня 2019 року;

Видатковий ордер № 3608251 від 17 липня 2019 року;

документ - Schwacke Fahrzeugbewertung - Zertifikat № 1286225 від 31 липня 2019 року.

09 серпня 2019 року Київською міською митницею Державної фіскальної служби прийнято рішення про коригування митної вартості №UА100030/2019/0001002/2 і картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UА100030/2019/00370 від 09 серпня 2019 року.

Не погоджуючись із винесеними рішеннями, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що рішення відповідача про коригування митної вартості товарів від 09 серпня 2019 року №UА100030/2019/000100/2 та, відповідно, картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UА100030/2019/00370 від 09 серпня 2019 року не є обґрунтованими та мотивованими у контексті норм пунктів 2, 4 частини 2 статті 55 Митного кодексу України, відтак, наявні підстави для їх скасування у судовому порядку як протиправних.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, відповідно до статті 49 МК України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню (частина друга статті 52 МК України).

Відповідно до статті 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів, визначений у частині другій цієї статті.

Частиною третьою статті 53 МК України передбачено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи відповідно до переліку, наведеному в даній нормі.

Системний аналіз наведених правових норм вказує на те, що митні органи мають право витребувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом із тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 МК України (частина третя статті 54 МК України).

Відповідно до частини шостої статті 54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Статтями 57, 58 МК України визначено, що митна вартість товарів, які ввозяться на митну територію України, відповідно до митного режиму імпорту, за загальним правилом обчислюється за першим методом визначення митної вартості товарів, тобто за ціною договору.

Якщо митна вартість не може бути визначена за першим методом, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості. У ході таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, за основу може братися ціна, за якою оцінювані ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному з продавцем покупцю.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Судом встановлено, що відповідач поставив під сумнів митну вартість товару у зв`язку із відсутністю, зокрема, платіжних документів, що підтверджують оплату товару; не подані транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; не подані страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Оскаржуване рішення вмотивовано тим, що позивачем не було подано документи визначені частинами 2, 3 статті 53 Кодексу.

Як зазначено вище, позивачем до митного оформлення надані такі документи: інвойс № 3 від 10 липня 2019 року на загальну суму 13985 Євро; платіжний документ - payment order від 04 липня 2019 pоку, наданий для підтвердження платоспроможності покупця, на суму 14195 Євро та здійснення оплати товару; видатковий ордер № 3608251 від 17 липня 2019 року з аукціонної компанії про видачу автомобіля для транспортування шляхом транзиту фізичною особою ОСОБА_2 по території Євросоюзу із зазначенням транзитного номеру НОМЕР_4 та технічними характеристиками автомобіля Audi А6, 2016 року випуску, номер кузова НОМЕР_3 , рахунок-фактуру 91/07/2019 про оплату транспортного засобу Audi А6, 2016 року випуску, номер кузова НОМЕР_3 компанії DOBROCAR sp.z.o.o. з підтвердженням оплати транспортного засобу ОСОБА_1 та послуг компанії.

Проаналізувавши доводи митного органу, що слугували підставою для відмови у визнанні митної вартості, заявленої позивачем, суд колегія суддів дійшла висновку, що відповідач не довів, що позивачем було заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість імпортованого товару, та що у документах, поданих позивачем до митного оформлення, були відсутні відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товар.

Як вбачається з матеріалів справи, митна вартість яка вказана декларантом у електронній митній декларації №UA100030/2019/406506 від 31.07.2019 визначна за основним методом визначення митної вартості. До МД декларантом подано рахунок на оплату91/07/2019 від 19.07.2019 на суму 14200 євро за автомобіль Audi A6, 2016 року випуску, номер кузова НОМЕР_3 , який підтверджує факт продажу між компанією DOBROCAR sp.z.o.o. та ОСОБА_1 . Цим документом визначено ціну покупки 14200, 00 євро та зазначено, що вказана сума отримана, що підтверджується платіжним дорученням в іноземній валюті NL RABO від 04/07/2019.

Що стосується доводів апелянта про ненадання декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, а саме витрати на перевезення , суд апеляційної зазначає наступне.

Як вбачається з видаткового ордеру №360251 від 17.07.2019 автомобіль Audi A6, 2016 року випуску, номер кузова НОМЕР_3 був придбаний та транспортувався власним ходом з міста Essen шляхом транзиту фізичною особою Деренським В по території Євросоюзу із зазначенням транзитного номеру НОМЕР_4 та технічними характеристиками автомобіля Audi A6, 2016 року випуску, номер кузова НОМЕР_3 .

Відповідно до рахунку компанії ADESA EUROPE NV від 10.07.2019 №3 з відміткою його оплати компанією DOBROCAR sp.z.o.o. вбачається, що до вартості транспортного засобу включено витрати на транспортування (Transport cost) в розмірі 500 євро та скориговано ці витрати ( Credit for Transport cost*) (відмінусовано) -500 євро, сума до оплати склала 13985 євро.

Не знайшли свого підтвердження доводи митниці про не включення у фактурну вартість страхування транспортного засобу, оскільки при придбанні транспортного засобу у компанії DOBROCAR sp.z.o.o. останньою при видачі рахунку на оплату транспортного засобу було включено ці послуги в свій рахунок.

На підставі досліджених письмових доказів апеляційний суд погоджується з окружним судом, що використані декларантом відомості підтверджені документально та визначені кількісно; їх достовірність не спростована відомостями від компетентних органів інших країн щодо не підтвердження обставин відчуження позивачу продавцем нерезидентом товару або що видані позивачу документи є фіктивними, недійсними.

Відтак, приведені митним органом (в оскаржуваному рішенні) відомості щодо коригування митної вартості імпортованого позивачем транспортного засобу не дають підстав вважати таке рішення обґрунтованим та мотивованим у контексті норм пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України.

Крім того, колегія суддів зазначає, що спрацювання системи управління ризиками є лише рекомендацією посадовій особі органу доходів і зборів більш детально проаналізувати умови зовнішньоекономічної операції, та не може бути безумовною підставою для відмови в оформленні товару за самостійно заявленою декларантом митною вартістю товарів. Різниця між вартістю товару, задекларованого особою та вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією особою чи іншими особами у попередніх періодах також не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками.

Така ж позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 19.02.2019 в справі №805/2713/16-а.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем не доведено, що подані позивачем документи для визначення митної вартості товару містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значенні складових вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Крім того, відповідач не обґрунтував та не довів неможливості визначення митної вартості за ціною контракту та неможливості її визначення за жодним методом, що передує резервному.

Так, в разі здійснення коригування митної вартості за резервним методом, у рішенні про коригування митний орган обов`язково повинен зазначити докладну інформацію та джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості за шостим (резервним) методом.

У оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості такі дані відсутні.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що позивач надав відповідачу всі необхідні документи для визначення митної вартості товару за основним методом, вказані документи містять повну інформацію про митну вартість та її складові та не протирічать один одному. В свою чергу, відповідачем не доведено, що вони містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значенні складових вартості товару.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що рішення про коригування митної вартості товарів від 09.08.2019 № UА100030/2019/000100/2 та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UА100030/2019/00370 є протиправними та підлягають скасуванню.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що в оскаржуваному рішенні Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 червня 2020 року визнано протиправним та скасовано рішення про коригування митної вартості за №UА100030/2019/0001002/2, хоча предметом розгляду у цій справі є рішення про коригування митної вартості № UА100030/2019/000100/2. Вказані обставини, на думку колегії суддів, свідчать про допущення судом першої інстанції описки в номері оскаржуваного рішення, яка може бути виправлена судом. У зв`язку з цим суд апеляційної інстанції відхиляє доводи митного органу про те, судом скасовано рішення, яке відповідачем не приймалося.

Проаналізувавши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, яким повно встановлено обставини справи та правильно застосовано норми матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Керуючись ст.ст.242, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Київської митниці Держмитслужби залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 червня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст.329-331 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді: