Справа № 826/12348/18
Суддя: Мєзєнцев Євген Ігорович
Дата ухвалення: 2021-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Мєзєнцева Є.І., суддів - Земляної Г.В., Файдюка В.В., при секретарі Войтковській Ю.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Київський радіозавод" на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 листопада 2020 року у справі за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства "Київський радіозавод" до Державного підприємства "СЕТАМ", Міністерства юстиції України, за участю третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору: Державного реєстратора ДП "СЕТАМ" Борискевича Максима Ігоровича, ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування державної реєстрації, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ :

Приватне акціонерне товариство "Київський радіозавод" звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державного підприємства "СЕТАМ", Міністерства юстиції України, за участю третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору: Державного реєстратора ДП "СЕТАМ" Борискевича Максима Ігоровича, ОСОБА_1 про визнання недійсною державної реєстрації від 30.12.2016 року №18609645 проведеної державним реєстратором державного підприємства "СЕТАМ" Борискевичем Максимом Ігоровичем та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер:33469765 від 18.01.2017 року, підготовлене Борискевичем Максимом Ігоровичем ; скасування запису про державну реєстрацію від 30.12.2016 року №18609645, прийняту державним реєстратором Борискевичем Максимом Ігоровичем, та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 33469765 від 18.01.2017 року, підготовлене Борискевичем Максимом Ігоровичем .

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 листопада 2020 року провадження у справі закрито.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, просить скасувати оскаржувану ухвалу, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд за їх участю.

За приписами ч. 2 ст. 312 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 5-7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

За наведеного, колегія суддів дійшла висновку щодо наявності підстав для розгляду справи в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Судом першої інстанції встановлено, що Державним реєстратором Борискевич М. І., державного підприємства "СЕТАМ" здійснено запис про право власності ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна - склад (літ 1-Б) загальною площею 222.1, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Підставою внесення запису визнано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 33469765 від 18.01.2017 року.

В подальшому зазначене майно ОСОБА_1 вніс до статутного капіталу ТОВ виробничо-комерційної фірми "Селянин" на підставі протоколу №1 від 11.04.2017 року.

ТОВ виробничо-комерційна фірма "Селянин" провело відчуження/продаж об`єкту нерухомості ОСОБА_4 .

Позивач зазначає про протиправність дій державного підприємства "СЕТАМ" та Міністерства юстиції України, оскільки державна реєстрація здійснена з підстав, не передбачених ст.18 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження", на підставі підробленого договору купівлі-продажу, що порушило майнові права позивача, так як вказаний об`єкт нерухомості знаходився у власності позивача і незаконно перейшов у власність ОСОБА_1 , директора ТОВ "Селянин".

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктом 1 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Відповідно до пункту 2 цієї частини публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Приписами пункту 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

З аналізу наведених норм вбачається, що при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду справ недостатньо застосовувати виключно формальний критерій - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин, адже визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір.

Так, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Публічно-правовим вважається, зокрема, спір, у якому сторони правовідносин виступають одна щодо іншої не як рівноправні і в якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним публічно-владних управлінських функцій. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме в тих правовідносинах, у яких виник спір.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 4 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16, якщо позивач не був заявником стосовно оскаржених ним реєстраційних дій, які були вчинені за заявою іншої особи, такий спір є спором про цивільне право незалежно від того, чи здійснено державну реєстрацію прав на нерухоме майно з дотриманням державним реєстратором вимог законодавства та чи заявляються, окрім вимог про скасування оспорюваного рішення, запису в державному реєстрі прав, вимоги про визнання недійсними правочинів, на підставі яких прийнято спірне рішення, здійснено оскаржуваний запис.

Натомість до юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого суб`єкта, а останній відповідно зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 914/2006/17).

У постанові від 11.09.2018 року у справі №817/2398/15 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що скасування державної реєстрації права, належного одній особі, в порядку адміністративного судочинства не дозволяє остаточно вирішити спір між цими особами, є закономірною, якщо після першої протиправної реєстраційної дії відбувалися інші дії, на нових підставах виникнення права власності, які по своїй суті суперечать речовому праву законного власника. У такому випадку основне завдання судочинства не виконується.

Суд зазначає, що позовні вимоги у даній справі обґрунтовано тим, що державна реєстрація права власності на об`єкт нерухомого майна здійснена на підставі неіснуючого (підробленого) договору купівлі-продажу, а відтак, предметом судового розгляду в цій справі є не стільки дії та рішення державного реєстратора як суб`єкта, наділеного владно-управлінськими функціями, скільки поновлення речового права позивача, що свідчить про приватно - правовий, а не публічно-правовий характер спірних правовідносин.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Занд проти Австрії» висловлено думку, що термін «судом, встановленим законом» у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів».

Оскільки у цій справі існує невирішений спір про право, то оспорювання набуття особою цього права не може здійснюватися за правилами адміністративного судочинства у зв`язку з тим, що адміністративний суд позбавлений правових (законодавчих) можливостей установлювати (визнавати) належність права власності, володіння, користування на об`єкти нерухомого майна.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

За наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що зазначена категорія спору не належить до юрисдикції адміністративних судів, оскільки цей спір має вирішуватись в порядку цивільного судочинства, у зв`язку з чим наявні підстави для закриття провадження у справі.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Решта тверджень та посилань сторін судовою колегією апеляційного суду не приймається до уваги через їх неналежність до предмету позову або непідтвердженість матеріалами справи.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Київський радіозавод" залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 листопада 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду у тридцятиденний строк в порядку, встановленому статтями 329-331 КАС України.

Головуючий суддя Є.І.Мєзєнцев

cуддя Г.В.Земляна

суддя В.В.Файдюк