Справа № 640/23362/20
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2021-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

25 січня 2021 року 09:31 640/23362/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Федорчука А.Б., при секретарі судових засідань Левкович А.С., розглянувши у судовому засіданні матеріали адміністративної справи

за позовом ОСОБА_1 (

АДРЕСА_1 )

до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої

служби Міністерства юстиції України (01001, м. Київ, вул. Городецького, буд.

13)

про зобов`язання вчинити дії, -

за участю:

представника позивача - Мандрикова Д.В.,

представника відповідача - Юлдашева Ю.М.,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, у якому просить: зобов`язати відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відкрити виконавче провадження щодо примусового виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва за виконавчим листом від 29 квітня 2019 року щодо стягнення за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на користь ОСОБА_1 суму заборгованості з невиплаченої пенсії за період з 01 травня 2014 року по 31 серпня 2017 року у сумі 187956,00 грн.

Мотивуючи заявлені позовні вимоги представник позивача зазначив, що приймаючи оскаржуване повідомлення, державний виконавець виходив з того, що виплата суми пенсійних коштів за період з 01 травня 2014 року по 31 серпня 2017 року в сумі 187 956,00 грн. буде здійснюватися органом Казначейства в майбутньому згідно постанови Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року №845.

На думку представника позивача, застосування відповідачем до спірних правовідносин постанови Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року №845, з огляду на те, що спеціальним законом, який регулює порядок виконання рішення є Закон України «Про виконавче провадження».

Також представник позивача стверджував, що оскаржуване повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу за виконавчим листом №640/19318/19, виданим Окружним адміністративним судом міста Києва є передчасною, оскільки ні пенсійним органом, ні органом Казначейства рішення суду фактично не виконане.

В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити повністю.

У відзиві на адміністративний позов представник відповідача зазначив, що Законом України «Про виконавче провадження» не передбачено виконання рішення суду про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників, а відповідно існує Порядок №845 відносно якого і здійснюється виконання таких рішень. При цьому, Порядком №845 передбачено, що рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів (про стягнення коштів боржників державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, у якому просив суд: стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на користь ОСОБА_1 суму заборгованості з невиплаченої пенсії за період з 01 травня 2014 року по 31 серпня 2017 року у сумі 187956,00 грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 січня 2020 року в адміністративній справі №640/19318/19 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено повністю, вирішено стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на користь ОСОБА_1 суму заборгованості з невиплаченої пенсії за період з 01 травня 2014 року по 31 серпня 2017 року у сумі 187956,00 грн.

29 квітня 2020 року Окружним адміністративним судом міста Києва видано виконавчий лист на стягнення за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на користь ОСОБА_1 суму заборгованості з невиплаченої пенсії за період з 01 травня 2014 року по 31 серпня 2017 року у сумі 187956,00 грн.

18 травня 2020 року представник позивача звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві із заявою про добровільне виконання рішення суду та вжиття відповідних заходів щодо добровільного виконання рішення суду шляхом поетапної виплати накопиченої заборгованості частинами, щомісячно виплачуючи частку заборгованості у розмірі 4 % від загальної суми протягом 25 календарних місяців до остаточного погашення суми боргу.

Листом від 23 червня 2020 року №2600-0307-8/82242 Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві повідомило ОСОБА_1 , що рішення суду виконано в межах зобов`язальної частини та виплату суми заборгованості з невиплаченої пенсії (з урахуванням раніше отриманого) на виконання рішення суду буде здійснено у липні 2020 року.

18 травня 2020 року представник позивача також подав до Головного управління Державної казначейської служби у місті Києві заяву про безспірне списання коштів при виконанні виконавчого листа Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 квітня 2020 року в справі №640/19318/19.

За результатами розгляду заяви представника позивача Головне управління Державної казначейської служби у місті Києві листом від 26 травня 2020 року №14.1-8.11/4737 зазначило, що відповідно до пункту 24 Порядку №845 виконавчі документи про стягнення коштів з рахунків боржника подаються до органу Казначейства, в якому обслуговується боржник (відкриті рахунки). Водночас, Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві не знаходиться на обслуговуванні та не має відкритих рахунків в Головному управлінні Казначейства, у зв`язку з чим Казначейство повертає оригінал виконавчого листа від 29 квітня 2020 року.

05 серпня 2020 року представник ОСОБА_1 пред`явив оригінал виконавчого листа до виконання до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

25 серпня 2020 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України розглянуто заяву про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого листа від 29 квітня 2020 року №640/19318/19 та прийнято повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання відповідно до пункту 9 частини 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Незгода позивача із вказаним повідомленням зумовила його звернення до суду з даним адміністративним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02 червня 2016 року (далі - Закон №1404-VIII, в редакції станом на дату прийняття оскаржуваного повідомлення) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 статті 2 Закону №1404-VIII визначено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад, зокрема, обов`язковості виконання рішень; законності.

Перелік рішень, що підлягають примусовому виконанню на підставі виконавчих документів визначено у частині 1 статті 3 Закону №1404-VIII.

При цьому, пунктом 9 частини 1 статті 4 Закону №1404-VIІІ передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем.

Так, прийняття оскаржуваного повідомлення обґрунтоване тим, що згідно частини 2 статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Відповідно до пункту 1 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року №845 (далі по тексту - Порядок №845) цей Порядок визначає механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - рішення про стягнення коштів), прийнятих судами, а також іншими органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення.

Також, пунктом 3 Порядку №845 передбачено, що рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Вимогами пункту 6 Порядку №845 визначено, що у разі прийняття рішення про стягнення коштів стягувач подає органові Казначейства в установлений зазначеним органом спосіб:

- заяву про виконання такого рішення із зазначенням реквізитів банківського рахунка (у разі наявності - довідку банку), назви банку, його МФО та коду ЄДРПОУ, номера рахунка (поточний, транзитний, картковий), прізвища, імені, по батькові (повне найменування - для юридичної особи) власника рахунка, на який слід перерахувати кошти, або даних для пересилання коштів через підприємства поштового зв`язку, що здійснюється за рахунок стягувача (прізвище, ім`я, по батькові адресата, його поштова адреса (найменування вулиці, номер будинку, квартири, найменування населеного пункту, поштовий індекс), реквізити банківського рахунка поштового відділення);

- оригінал виконавчого документа;

- судові рішення про стягнення коштів (у разі наявності);

- оригінал або копію розрахункового документа (платіжного доручення, квитанції тощо), який підтверджує перерахування коштів до відповідного бюджету (у судових рішеннях про стягнення коштів з відповідного бюджету).

До заяви можуть додаватися інші документи, які містять відомості, що сприятимуть виконанню рішення про стягнення коштів (довідки та листи органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, або органів місцевого самоврядування, рішення органів досудового розслідування та прокуратури тощо).

У разі коли боржник або стягувач змінив найменування без процедури реорганізації (для юридичної особи) або прізвище, ім`я, по батькові (для фізичної особи), за наявності підтвердних документів (змін до установчих документів, довідки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, довідки органу державної реєстрації актів цивільного стану, копії паспорта громадянина України чи іншого документа, що посвідчує особу) орган Казначейства здійснює безспірне списання коштів з рахунків такого боржника або перерахування їх на рахунок стягувача з урахуванням зміни його найменування (для юридичної особи) або прізвища, імені, по батькові (для фізичної особи).

Аналіз наведених норм Порядку №845 у взаємозв`язку із положеннями Закону №1404-VIІІ свідчить про те, що виконавчий лист від 29 квітня 2020 року, за яким заборгованість з невиплаченої пенсії за період з 01 травня 2014 року по 31 серпня 2017 року у сумі 187956,00 грн підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на користь ОСОБА_1 суму, підлягає виконанню в порядку, передбаченому Порядком №845.

Суд також враховує, що механізм виконання судових рішень про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевого бюджетів або бюджетних установ визначається також Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05 червня 2012 року №4901-VІ (далі Закон №4901-VІ).

Особливості виконання судових рішень та виконавчих документів про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевого бюджетів врегульовані Законом №4901-VI, за змістом частини першої статті 2 якого держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство); юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі - юридична особа).

Стаття 3 цього ж Закону регулює особливості виконання рішень суду про стягнення коштів з державного органу. Так, виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження», із заявою про виконання рішення суду. Разом із заявою стягувач подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Наведене також підтверджується змістом листа Головного управління Державної казначейської служби у місті Києві від 26 травня 2020 року №14.1-8.11/4737, згідно якого відповідно до пункту 24 Порядку №845, стягувачі, на користь яких прийняті рішення про стягнення коштів з рахунків боржника, подають до органу Казначейства, в якому обслуговується боржник (відкриті рахунки), або за його місцезнаходженням документи, зазначені у пункті 6 цього Порядку.

При цьому, суд звертає увагу, що виконавчий документ повернено позивачу органом казначейства не з підстав необхідності його виконання у порядку, визначеному Законом №1404-VIII, а з підстав його представлення з порушенням положень пункту 24 Порядку №845. Позивач не позбавлений був права пред`явлення виконавчого документа до належного органу казначейства, однак вказаним законодавчо передбаченим правом не скористався.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для зобов`язання відповідача вчинити дії щодо відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва за виконавчим листом від 29 квітня 2019 року щодо стягнення за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на користь ОСОБА_1 суму заборгованості з невиплаченої пенсії за період з 01 травня 2014 року по 31 серпня 2017 року у сумі 187956,00 грн., оскільки даний виконавчий документ підлягає виконанню в порядку, визначеному Порядком №845.

В частині посилання представника позивача на постанову Верховного Суду від 27 березня 2019 року в справі №750/9782/16-а, суд не приймає його до уваги, оскільки в межах спірних правовідносин, які були предметом розгляду та вирішення у справі №750/9782/16-а було питання правомірності закінчення виконавчого провадження, що не є аналогічним спору, який вирішується в межах даної адміністративної справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зважаючи на те, що наведені доводи позивача не знайшли свого нормативного та документального підтвердження, суд приходить до висновку про необґрунтованість адміністративного позову та відсутність підстав для його задоволення.

Враховуючи вимоги статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України підстави для здійснення розподілу судових витрат - відсутні.

Керуючись ст.ст. 72-73, 76-77, 139, 143, 243-246, 255, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому частиною першою статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини шостої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення та оскаржені у порядку, передбаченому статтями 292, 293, 296, 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням положень підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону №2147-VIII).

Суддя А.Б. Федорчук