Справа № 380/4220/20
Суддя: Сакалош Володимир Миколайович
Дата ухвалення: 2021-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2021 року справа №380/4220/20

м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

Головуючого-судді Сакалоша В.М.,

секретаря судового засідання Шавель М.М.,

за участі представника позивача Алексеєнка А.А.,

представника відповідача Слиш Г.С.,

розглянувши за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівської обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора про визнання протиправними та скасування рішення та наказу, поновлення на службі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) до Прокуратури Львівської області (далі також - Львівська обласна прокуратура, відповідач 1), Офіса Генерального прокурора (далі також відповідач 2) в якій позивач просила суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення другої кадрової комісії №143 від 02 квітня 2020 року про неуспішне проходження атестації прокурором відділу організаційного та правового забезпечення прокуратури Львівської області ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) у зв`язку із неявкою;

- визнати протиправним та скасувати наказ прокурора Львівської області №622 к від 30.04.2020 року про звільнення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з посади прокурора відділу організаційного та правового забезпечення прокуратури Львівської області з 04.05,2020 року;

- поновити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на службі в органах прокуратури на посаді прокурора відділу організаційного та правового забезпечення прокуратури Львівської області з 05.05.2020 року або на іншій рівнозначній посаді прокурора прокуратури Львівської області;

- стягнути з прокуратури Львівської області (79005, м. Львів, пр. Шевченка, 17/19, ідентифікаційний код юридичної особи: 02910031) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за весь час вимушеного прогулу;

- судові витрати покласти на відповідачів.

Заявлені вимоги обумовлені незгодою ОСОБА_1 з оскаржуваними рішенням та наказом. Вважає що такі прийняті всупереч встановленій ст. 22 Конституції України нормою відповідно до якої при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Позивач зазначає, що наказ Генерального прокурора №78 від 07.02.2020, яким створено другу кадрову комісію не відповідає вимогам законодавства, а отже на переконання позивача, такий орган не може реалізовувати відповідні повноваження, зокрема проводити атестацію прокурорів регіональних прокуратур. Також позивач вважає, що визначена процедура атестації прокурорів носить дискримінаційний характер. Не забезпечується рівність підходу до всіх прокурорів, які підлягають атестації, з огляду на що незважаючи на подання позивачем заяви про проходження атестації, вона вирішила не брати участь у ній.

Щодо наказу про звільнення, то у ньому протиправно на переконання позивача, не вказано конкретної, наявної в реальності підстави для звільнення. Неуспішне, на думку кадрової комісії №2 проходження атестації у зв`язку з неявкою позивача, не могло бути підставою звільнення до прийняття відповідного рішення про реорганізацію чи ліквідацію Прокуратури Львівської області або скорочення посади, яку ОСОБА_1 , обіймала. Отже, звільнення з займаної посади на підставі оскаржуваного рішення прокурора Львівської області порушує права позивача на працю та доступ до публічної служби. Також позивач вважає, що при її звільненні були недотримані вимоги Кодексу законів про працю України.

Загальне позовне провадження у справі суд відкрив ухвалою від 02.06.2020.

Прокуратура Львівської області надала відзив на позов. Заявлені вимоги вважає необґрунтованими та безпідставними. Доводи позивача про те, що в оспорюваному наказі відсутні конкретні підстави звільнення, що спричинило правову невизначеність та передбачене Законом №133-ІХ проведення атестації є порушенням її конституційних прав і свобод, не ґрунтується на вимогах закону, а тому не повинно братися судом до уваги.

Юридичним фактом, що зумовлює звільнення на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» в даному випадку є рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором прокуратури Львівської області.

Крім того, під час вирішення справ щодо звільнення публічних службовців, пріоритетними є норми спеціальних законів, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо норми спеціальних законів не врегульовують спірних правовідносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі. Так на переконання відповідача, доводи позивача про те, що при її звільненні порушено вимоги та гарантії передбачені КЗпП України не є вірними.

Офіс Генерального прокурора також надав відзив на позов. Поміж іншого зазначено, що ОСОБА_1 дотримано вимог Порядку проходження прокурорами атестації, подано заяву у встановлений строк і за визначеною формою про переведення на посаду прокурора в обласній прокуратурі та про намір пройти атестацію.

Порядком передбачено дієвий і належний механізм для можливості ефективної реалізації права прокурора, який проходить атестацію, щодо завчасного отримання перед співбесідою відомостей про надходження інформації фізичних і юридичних осіб стосовно нього (включаючи анонімну) та можливості подання кадровій комісії необхідних письмових пояснень, у тому числі з метою спростування такої інформації, які разом з іншими матеріалами підлягають дослідженню під час проведення співбесіди та оцінки кандидата за визначеними у Законі критеріями. Прокурор повинен постійно вживати заходів щодо підвищення свого професійного рівня та орієнтуватися у чинному законодавстві, а не тільки під час проходження атестації.

При цьому у разі неявки прокурора для проходження відповідного етапу атестації у встановлені кадровою комісією дату, час та місце кадрова комісія ухвалює рішення про неуспішне проходження атестації таким прокурором. Факт неявки прокурора фіксується кадровою комісією у протоколі засідання під час якого мав відбуватися відповідний етап атестації такого прокурора. Враховуючи викладене рішення другої кадрової комісії від 02.04.2020 №143 прийнято на підставі , у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законом.

ОСОБА_1 надала відповідь на відзив Прокуратури Львівської області. Наголошує, що ознаки ліквідації та реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймав посаду відсутні, тож посилання у оскаржуваному наказі про звільнення на положення п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» є безпідставними. На думку позивача, у даному випадку має місце порушення принципу юридичної визначеності щодо підстав звільнення, який є однією із складових принципу верховенства права.

Також позивач надала відповідь на відзив Офісу Генерального прокурора, вказує, що доводи відповідача 2 не спростовують правомірності заявлених нею вимог.

Позивач подала заяву про зміну предмету позовних вимог у зв`язку із зміною назви відповідача 1 з Прокуратури Львівської області на Львівську обласну прокуратуру, яка судом прийнята до розгляду. Відповідно до поданої заяви просить поновити її на службі в органах прокуратури на посаді прокурора відділу організаційного та правового забезпечення прокуратури Львівської області з 05.05.2020 року або на іншій рівнозначній посаді прокурора Львівської обласної прокуратури та стягнути з Львівської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Львівська обласна прокуратура надала відзив на заяву про зміну позовних вимог. Наголосила, що працівники прокуратур можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, а отже поновлення ОСОБА_1 суперечитиме конституційному принципу рівності громадян та надасть їй привілеї перед прокурорами, які успішно пройшли атестацію.

Ухвалою занесеною до протоколу судового засідання від 01.12.2020 суд перейшов до розгляду справи по суті.

Також прокуратура Львівської області надала пояснення у справі, та підтвердила позицію, згідно якої заявлені вимоги вважає такими що не ґрунтуються на вимогах закону.

Окрім вказаного, письмові пояснення надано і стороною позивача. Просить врахувати при розгляді справи долучені висновки судів апеляційної інстанції у подібних правовідносинах та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

У судовому засіданні по розгляду справи, представник заявлені вимоги підтримав, просив позов задовольнити.

Представник відповідачів проти позову заперечила у повному обсязі, просила відмовити у його задоволенні.

Заслухавши доводи сторін, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

З лютого 2000 року ОСОБА_1 працювала в органах прокуратури.

23.11.2018 року позивача було призначено на посаду прокурора відділу організаційного та правового забезпечення Прокуратури Львівської області вказане підтверджується відомостями з трудової книжки ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 11.10.2019 звернулась до Генерального прокурора із заявою про переведення на посаду прокурора в обласній прокуратурі та про намір пройти атестацію на підставі п.10 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури».

Наказом Генерального прокурора № 77 від 07.02.2020 з метою проведення атестації прокурорів регіональних прокурату, у тому числі військових прокуратур регіонів України і об`єднаних сил, утворено другу кадрову комісію у відповідному складі.

03.03.2020 проходив іспит у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону на який позивач не з`явилася, що підтверджується Додатком 4 до Протоколу №1 засідання Другої кадрової комісії з атестацій прокурорів регіональних прокуратур.

Рішенням №143 Кадрової комісії №2 про неуспішне проходження прокурором атестації у зв`язку з неявкою від 02.04.2020 ОСОБА_1 визнано такою, що неуспішно пройшла атестацію.

Згідно з означеним рішенням у строк, передбачений Порядком проходження прокурорами атестації, заяви про перенесення тестування від ОСОБА_1 до Кадрової комісії №2 не надходили.

Наказом прокурора Львівської області від 30.04.2020 №622-к «Про звільнення ОСОБА_1 » позивача звільнено з посади прокурора відділу організаційного забезпечення прокуратури Львівської області на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру» з 04.05.2020.

Підставою звільнення вказано рішення кадрової комісії від 02.04.2020 №143.

ОСОБА_1 вважаючи вищевказаний наказ протиправним, звернулася до суду з позовом про його скасування та поновлення на посаді.

При вирішенні спору суд керувався таким.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначає Закон України від 14.10.2014 № 1697-VII «Про прокуратуру», з наступними змінами та доповненнями (далі - Закон № 1697-VII).

Відповідно до ч.3 ст.16 Закону №1697-VII, прокурор призначається на посаду безстроково та може бути звільнений з посади, його повноваження на посаді можуть бути припинені лише з підстав та в порядку, передбачених законом.

Згідно з п.9 ч.1 ст.51 Закону № 1697-VII, прокурор звільняється з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Частиною 5 статті 51 Закону №1697-VII визначено, що на звільнення прокурорів з посади з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої цієї статті, не поширюються положення законодавства щодо пропозиції іншої роботи та переведення на іншу роботу при звільненні у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, щодо строків попередження про звільнення, щодо переважного права на залишення на роботі, щодо переважного права на укладення трудового договору у разі повторного прийняття на роботу, щодо збереження місця роботи на період щорічної відпустки та на період відрядження.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» №113-ІХ від 25.09.2019, з наступними змінами та доповненнями (далі Закон №113-ІХ) запроваджено реформування системи органів прокуратури.

Відповідно до п.6 Розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-IX з дня набрання чинності цим Законом усі прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру».

Як передбачено абз.1, п.7 Розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-IX, прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом.

Атестація здійснюється згідно з Порядком проходження прокурорами атестації, який затверджується Генеральним прокурором (п.9 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX).

Згідно із п.10 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-IX прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур (у тому числі ті, які були відряджені до Національної академії прокуратури України для участі в її роботі на постійній основі) мають право в строк, визначений Порядком проходження прокурорами атестації, подати Генеральному прокурору заяву про переведення на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах. У заяві також повинно бути зазначено про намір пройти атестацію, надано згоду на обробку персональних даних, на застосування процедур та умов проведення атестації. Форма та порядок подачі заяви визначаються Порядком проходження прокурорами атестації.

Відповідно до п.11 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-IX, атестація прокурорів проводиться кадровими комісіями офісу Генерального прокурора, кадровими комісіями обласних прокуратур.

При цьому, абз.1, п.3 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-IX передбачено, що до дня початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур їх повноваження здійснюють відповідно Генеральна прокуратура України, регіональні прокуратури, місцеві прокуратури.

Абзац третій цієї ж норми передбачає, що за прокурорами та керівниками регіональних, місцевих і військових прокуратур, прокурорами і керівниками структурних підрозділів Генеральної прокуратури України зберігається відповідний правовий статус, який вони мали до набрання чинності цим Законом, при реалізації функцій прокуратури до дня їх звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури. На зазначений період оплата праці працівників Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури.

На виконання вимог Закону №113-IX наказом Генерального прокурора №221 від 03.10.2019 затверджено Порядок проходження прокурорами атестації, з наступними змінами та доповненнями (далі - Порядок № 221).

Відповідно до п.1 розділу 1 Порядку №221, атестація прокурорів - це встановлена розділом II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» (далі - Закон) та цим Порядком процедура надання оцінки професійній компетентності, професійній етиці та доброчесності прокурорів Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур і військових прокуратур.

Згідно з п.2 розділу І Порядку №221 атестація прокурорів Генеральної прокуратури України (включаючи прокурорів Головної військової прокуратури, прокурорів секретаріату Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів), регіональних, місцевих прокуратур та військових прокуратур проводиться відповідними кадровими комісіями.

Атестація прокурорів проводиться кадровими комісіями прозоро та публічно у присутності прокурора, який проходить атестацію (п.3 розділу І Порядку №221).

Згідно з п.5 розділу І Порядку №221 предметом атестації є оцінка: 1) професійної компетентності прокурора (у тому числі загальних здібностей та навичок); 2) професійної етики та доброчесності прокурора.

Відповідно до п.6 розділу І Порядку №221 атестація включає такі етапи: 1) складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора; 2) складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки; 3) проведення співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності. Для оцінки рівня володіння практичними уміннями та навичками прокурори виконують письмове практичне завдання.

Повторне проходження одним і тим самим прокурором атестації або одного з її етапів не допускається. Якщо складання відповідного іспиту було перервано чи не відбулося з технічних або інших причин, незалежних від членів комісії та прокурора, комісія призначає новий час (дату) складання відповідного іспиту для прокурора (п.7 розділу І Порядку №221).

Згідно із п.8 розділу І Порядку №221 за результатами атестації прокурора відповідна кадрова комісія ухвалює одне із таких рішень: 1) рішення про успішне проходження прокурором атестації; 2) рішення про неуспішне проходження прокурором атестації.

Відповідно до п.9 розділу І Порядку № 221 атестація проводиться на підставі письмової заяви прокурора Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури про переведення на посаду прокурора відповідно в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах, в якій зазначено про намір пройти атестацію, надано згоду на обробку персональних даних і на застосування процедур та умов проведення атестації. Форми типових заяв прокурора встановлено у додатку 2 до цього Порядку.

Заява підписується прокурором особисто (п.10 розділу І Порядку № 221).

Відповідно до п.1 розділу ІІ Порядку № 221 після завершення строку для подання заяви, вказаної у пункті 9 розділу I цього Порядку, кадрова комісія формує графік складання іспитів. Графік із зазначенням прізвища, імені та по батькові прокурора, номера службового посвідчення, інформації про дату, час та місце проведення тестування оприлюднюється на офіційному веб-сайті Генеральної прокуратури України (Офісу Генерального прокурора) не пізніше ніж за п`ять календарних днів до дня складання іспиту. Прокурор вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце складання іспиту з моменту оприлюднення відповідного графіка на офіційному веб-сайті Генеральної прокуратури України (Офісу Генерального прокурора).

Відповідно до абз.1, п.11 розділу І Порядку №221 особиста участь прокурора на всіх етапах атестації є обов`язковою. Перед кожним етапом атестації прокурор пред`являє кадровій комісії паспорт або службове посвідчення прокурора.

Абзацом другим цієї ж норми передбачено, що у разі неявки прокурора для проходження відповідного етапу атестації у встановлені кадровою комісією дату, час та місце, кадрова комісія ухвалює рішення про неуспішне проходження атестації таким прокурором. Факт неявки прокурора фіксується кадровою комісією у протоколі засідання, під час якого мав відбуватися відповідний етап атестації такого прокурора.

Відповідно до абз.2 п.17 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-IX кадрові комісії за результатами атестації подають Генеральному прокурору інформацію щодо прокурорів, які успішно пройшли атестацію, а також щодо прокурорів, які неуспішно пройшли атестацію.

Як уже встановлено судом, 11.10.2019 позивач подала заяву Генеральному прокурору про переведення її на посаду прокурора в обласній прокуратурі та про намір пройти атестацію в порядку пункту 10 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ.

З аналізу вказаної заяви, судом встановлено, що позивач подаючи її підтвердила своє бажання бути переведеною на посаду прокурора в обласній прокуратурі, а також бажання пройти атестацію, вказала на ознайомлення та погодження з усіма умовами та процедурами проведення атестації, що визначені Порядком № 221, зокрема і щодо того, що у разі неуспішного проходження будь-якого з етапів атестації, передбаченого Порядком №221, а також за умови настання однієї із підстав, передбачених п.19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX, її буде звільнено з посади прокурора.

Суд звертає увагу, що абз.2, п.11 розділу І Порядку №221 чітко встановлює наслідки для прокурора у разі його неявки для проходження атестації у встановлені дату, час та місце, про що позивач була повідомлена.

З огляду на наведене суд критично ставиться до тверджень ОСОБА_1 про відмову проходження атестації у зв`язку з тим, що така порушує її права та передбачені законом гарантії, оскільки такі не знаходять свого підтвердження вищезазначеними нормами, а також матеріалами справи, зокрема, згаданою заявою позивача від 11.10.2019.

Враховуючи, що позивач не з`явилася у встановлені дату, час та місце для проходження атестації, що підтверджується матеріалами справи, кадрова комісія №2 правомірно ухвалила рішення про неуспішне проходження атестації позивачем, а тому твердження позивача про безпідставність застосування наслідків неуспішного проходження атестації судом не можуть бути взятими до уваги.

Щодо доводів позивача про ухвалення кадровою комісією №2 рішення про неуспішне проходження атестації в неналежному складі, суд наголошує, що Наказом Генерального прокурора №136 від 06.03.2020 внесено зміни до наказу №78 «Про створення другої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур», затверджено її персональний склад. Щодо твердження позивача про те, що проходження нею атестації в порядку, передбаченому Законом №113-IX та Порядком № 221, містить ознаки дискримінації суд зазначає наступне.

Метою Закону №113-IX є реформування органів прокуратури.

Запровадження Законом №113-ІХ атестації прокурорів у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, як однієї з умов для їх переведення на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах, пов`язане в тому числі із створенням передумови для побудови системи прокуратури, кадровим перезавантаженням органів прокуратури та способом перевірки та оцінки кваліфікацій чинних прокурорів на відповідність їх посадам прокурора в таких органах.

Така атестація визначена законодавцем та відбувалась у спосіб і порядок, який є чинним і стосується усіх прокурорів, які виявили намір продовжувати роботу та пройти атестацію, а тому не може вважатись протиправною чи такою, що носить дискримінаційних характер по відношенню до позивача.

Разом із тим, суд звертає увагу, що положення Закону №113-IX на день ухвалення рішення у вказаній справі є чинними та неконституційними у встановленому законом порядку не визнані.

Так само є чинними і положення Порядку №221, а тому підстави для їх незастосування у спірних правовідносинах відсутні.

Крім того, суд звертає увагу, що позивач, подаючи заяву про переведення на посаду прокурора в обласній прокуратурі та про намір пройти атестацію від 11.10.2019 є такою, що ознайомлена з умовами та процедурами проведення атестації, погодилася на їх застосування, відтак, маючи відповідну освіту та досвід професійної діяльності, усвідомлювала юридичні наслідки непроходження атестації та можливе звільнення із підстав, передбачених Законом № 113-IX.

В іншому випадку, позивач мала повне право відмовитись від проведення такої атестації та не подавати відповідної заяви.

При цьому, жодних доказів на підтвердження фактів прояву дискримінацій по відношенню до позивача останньою не наведено.

Суд звертає увагу, що створення кадрових комісії, в тому числі Кадрової комісії №2 з атестації прокурорів регіональних прокуратур, затвердження порядку її роботи відбулося у межах повноважень та у порядку, визначених Законом № 113-ІХ та на виконання мети цього закону - проведення заходів із реформи органів прокуратури.

З приводу твердження позивача, що в день проходження атестації обласні прокуратури створені не були, суд зазначає, що сам факт початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур не впливає на порядок та процедуру проведення атестації працівників прокуратури відповідного рівня, які виявили намір пройти таку атестацію ще до початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, повноваження яких до дня початку їх роботи виконувала Генеральна прокуратура України та регіональна прокуратура відповідно.

Щодо тверджень позивача про незастосування Прокуратурою Львівської області при її звільненні положень Кодексу законів про працю України варто вказати, що за загальним правилом, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 17.02.2015 у справі № 21-8а15, від 31.01.2018 у справі № 803/31/16, від 30.07.2019 у справі № 804/406/16, від 08.08.2019 у справі № 813/150/16.

Щодо позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу прокурора Львівської області №622-к від 30.04.2020 «Про звільнення ОСОБА_1 .», яким позивача звільнено із займаної посади, суд зазначає таке.

Відповідно до підп.2 п.19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-IX прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» за умови наявності рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури.

Суд звертає увагу, що за наявності відповідного рішення Кадрової комісії № 2 від 02.04.2020 №143 про неуспішне проходження позивачем атестації Прокуратурою Львівської області цілком обґрунтовано прийнято наказ №622-к від 30.04.2020 про звільнення її з займаної посади на підставі п.9 ч.1 ст.51 Закону України «Про прокуратуру» з 04.05.2020.

З урахуванням того, що звільнення на підставі п.9 ч.1 ст.51 Закону № 1697-VII прямо передбачене підп.2 п.19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-IX та пов`язано, зокрема, з наявністю рішення Кадрової комісії №1 про неуспішне проходження атестації прокурором, суд не бере до уваги доводи позивача про те, що фактично не мали місце ні ліквідація, ні реорганізація Прокуратури Львівської області.

Таким чином, у цьому випадку, фактом, що зумовлює звільнення позивача на підставі зазначеної норми є не завершення процесу ліквідації органу прокуратури, завершення процесу реорганізації органу прокуратури чи завершення процедури скорочення чисельності прокурорів органу прокуратури, а наявність рішення кадрової комісії про неуспішне проходження нею атестації.

Таким чином, відповідачем цілком обґрунтовано визначено підставою для звільнення позивача положення п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону № 1697-VII, оскільки вказане прямо передбачено положеннями Закону №113-IX, який є чинним.

З огляду на викладене, суд робить висновок, що оскаржуваний наказ Прокуратури Львівської області №622-к від 30.04.2020 є таким, що прийнятий у межах, спосіб та порядку, що визначенні чинним законодавством, а тому підстави для його скасування відсутні.

З огляду на наведене, суд вважає, що відповідач-1 під час прийняття оскаржуваного наказу №622-к від 30.04.2020 «Про звільнення ОСОБА_1 » діяв у межах та у спосіб встановленими Законами України, а тому відсутні підстави для поновлення ОСОБА_1 на службі в органах прокуратури.

З огляду на викладене, судом не встановлено порушень рішенням №143 Кадрової комісії №2 про неуспішне проходження позивачем атестації та наказом Прокуратури Львівської області №622-к від 30.04.2020 «Про звільнення ОСОБА_1 » критеріїв правомірності, визначених ч.2 ст.2 КАС України.

У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), серед іншого, зазначено, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідачем 1 обґрунтовано належними та допустимими доказами правомірність прийняття оскаржуваного наказу.

Згідно з ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Суд вважає за необхідно також наголосити, що доказів того, що ОСОБА_1 вчинялися будь які дії для реалізації права на відкладення атестації не надано, при цьому нею також не спростовано, що вона цілком усвідомлювала наслідки своєї бездіяльності.

Враховуючи викладене, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про необґрунтованість та безпідставність позовних вимог, а тому у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Щодо судових витрат, такі відповідно до ст.139 КАС України, поверненню позивачу не підлягають.

Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10,13, 14, 72-77, 241-246, 250, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд, -

В и р і ш и в :

У задоволенні позову відмовити.

Судові витрати розподілу не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 22.01.2021.

Суддя В.М. Сакалош