Справа № 380/9944/20
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/9944/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2021 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Клименко О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області про визнання протиправним та скасування повідомлення, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати повідомлення Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області про відмову у прийнятті (розгляді) документів № 0268 від 17 вересня 2020 року;

- зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України у Львівській області здійснити обмін посвідки на тимчасове проживання № НОМЕР_1 , виданої громадянину Чеської Республіки ОСОБА_1 , шляхом видачі нової;

- стягнути з Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області сплачений судовий збір у розмірі 1681,60 грн. (одна тисяча шістсот вісімдесят одна гривня 60 копійок).

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 20 липня 2017 року працює на посаді Генерального менеджера в ТОВ «Інноваційні системи менеджменту», що підтверджується Дозволом на застосування праці іноземців та осіб без громадянства ( ОСОБА_1 ) № 4260, який діє з 20 липня 2017 року до 20 липня 2021 року. У зв`язку з тим, що посвідка на тимчасове проживання видається на строк дії Дозволу, який у свою чергу видається строком на 1 рік, позивач щорічно здійснював обмін посвідки на тимчасове проживання у зв`язку із продовженням роботодавцем строку дії дозволу на його працевлаштування. 15 березня 2020 року у зв`язку із введенням на всій території України карантинних обмежень, позивач виїхав до себе на батьківщину у Чеську Республіку. З огляду на продовження роботодавцем дозволу на працевлаштування в Україні позивача до 20 липня 2021 року, він повернувся до України для продовження своєї трудової діяльності.

17 вересня 2020 року позивач звернувся до відповідача із заявою про обмін посвідки на тимчасове проживання № НОМЕР_1 (далі - посвідка) через закінчення строку її дії, шляхом видачі нової, однак отримав повідомлення про відмову у прийнятті (розгляді) документів № 0268 від 17 вересня 2020 року з підставою відмови: у зв`язку з відсутністю візи D-04. Позивач зауважує, що відповідно до пункту 39 Порядку оформлення видачі, обміну, скасування пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 року № 322 (далі - Порядок), наявність візи типу D-04 не передбачається для обміну посвідки. Проте, відповідач відмовився здійснювати будь-які дії, пов`язані з обміном посвідки на тимчасове проживання, посилаючись на внутрішнє роз`яснення, яке передбачає, що обмін посвідки на умовах передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 18 березня 2020 року № 259 «Деякі питання реалізації актів законодавства у сфері міграції на період установлення на всій території України карантину» (далі - Постанова № 259) мають право здійснювати виключно іноземці, які на час встановлення карантину та протягом всього строку його дії перебували на території України.

Унаслідок неправомірної відмови відповідача у прийнятті документів позивача для обміну посвідки, 21 вересня 2020 року позивач звернувся до Державної міграційної служби України із скаргою на повідомлення Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області про відмову у прийнятті (розгляді) документів № 0268 від 17 вересня 2020 року, однак отримав відповідь, у якій вказано про те, що відмова Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області в прийнятті (розгляді) документів № 0268 від 17 вересня 2020 року відповідає вимогам законодавства.

Позивач уважає, що повідомлення Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області про відмову у прийнятті (розгляді) документів № 0268 від 17 вересня 2020 року є протиправним та таким, що його належить скасувати, а відповідача необхідно зобов`язати здійснити обмін посвідки на тимчасове проживання № НОМЕР_1 , виданої громадянину Чеської Республіки ОСОБА_1 , шляхом видачі нової, зважаючи на таке.

Абзацом 2 пункту 2 Постанови № 259 встановлено, що іноземці та особи без громадянства, які не змогли виїхати за межі України або в установленому порядку звернутися до територіальних органів/підрозділів Державної міграційної служби із заявою про продовження строку перебування на території України та/або про оформлення, обмін посвідки на постійне або тимчасове проживання у зв`язку із установленням карантину, якщо строк звернення для оформлення таких документів настав у період установлення на всій території України карантину, у строк до 30 днів з дня відміни карантину звертаються в установленому порядку до територіальних органів/підрозділів Державної міграційної служби для продовження строку перебування на території України чи оформлення, обміну посвідки на постійне або тимчасове проживання.

Постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», від 20 травня 2020 року № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, від 22 липня 2020 року № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 11 березня 2020 року до 31 грудня 2020 року безперервно, на всій території України, встановлений карантин з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

На думку позивача, оскільки строки подання документів для отримання посвідки на тимчасове проживання, встановлені Порядком, були продовжені Постановою № 259 та діють до закінчення дії карантину, встановленого на всій території України, та протягом 30 днів після його скасування, то подання документів для обміну посвідки на тимчасове проживання здійснювалось ним у межах строків, визначених законодавством. Крім того, позивач зазначає, що не міг у встановленому порядку звернутися до територіальних органів/підрозділів Державної міграційної служби України із заявою про обмін посвідки на тимчасове проживання у зв`язку із запровадженням карантину через перебування на той час на території Чеської Республіки та із забороною в`їзду до інших країн з підстав карантинних обмежень (обмеження руху транспорту в міжнародному сполученні), а також небезпеки для здоров`я та життя у зв`язку із поширенням коронавірусного захворювання.

З огляду на наведене, позивач уважає, що рішення відповідача у формі повідомлення про відмову у прийнятті (розгляді) документів № 0268 від 17 вересня 2020 року з підставою відмови: у зв`язку з відсутністю візи D-04 є неправомірним та не відповідає чинному законодавству України, а також порушує його право на отримання належних йому документів на тимчасове проживання в Україні. Зазначене порушення права позивача має наслідком неможливість: проживання на території України, реалізації права на працю відповідно до законодавства України, у тому числі й на її оплату.

У зв`язку з вищенаведеним, адміністративний позов просить задоволити в повному обсязі.

Позиція відповідача викладена у відзиві на позовну заяву. Відповідач вказує, що Порядком не передбачено «продовження строку дії посвідки на тимчасове проживання». Натомість, відповідно до пункту 19 Порядку у разі закінчення строку дії посвідки документи для її обміну можуть бути подані не пізніше ніж за 15 робочих днів до дати закінчення строку її дії. Проте, враховуючи те, що в Україні триває карантин, Постановою № 259 встановлено, що іноземці та особи без громадянства, які не змогли виїхати за межі України або в установленому порядку звернутися до територіальних органів/підрозділів Державної міграційної служби із заявою про продовження строку перебування на території України та/або про оформлення, обмін посвідки на постійне або тимчасове проживання у зв`язку із установленням карантину, якщо строк звернення для оформлення таких документів настав у період установлення на всій території України карантину, у строк до 30 днів з дня відміни карантину звертаються в установленому порядку до територіальних органів/підрозділів Державної міграційної служби для продовження строку перебування на території України чи оформлення, обміну посвідки на постійне або тимчасове проживання.

Проте, відповідач стверджує, що Постанова № 259 стосується іноземців чи осіб без громадянства, які на момент установлення карантину перебували в Україні, а не за її межами.

Крім того, відповідач зазначає, що позивач повинен був подати документи на обмін посвідки у разі його в`їзду на територію України до закінчення терміну дії посвідки. У випадку, який розглядається, позивач не в`їхав на територію України до закінчення терміну дії посвідки, а отже мова йдеться вже не про обмін посвідки, а про її оформлення. Оформлення ж посвідки відповідно до норм чинного законодавства України передбачає подання визначеного пакету документів, серед яких обов`язковою є наявність відповідної довгострокової візи.

Також відповідач зазначає, що повідомлення Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області про відмову у прийнятті (розгляді) документів № 0268 від 17 вересня 2020 року не є індивідуальним актом суб`єкта владних повноважень (рішенням чи наказом), оскільки не породжує для позивача конкретних прав та обов`язків, а являє собою документ інформативного характеру. Відтак, вимога про його скасування не може бути предметом самостійного судового оскарження.

У зв`язку з вищенаведеним, у задоволенні адміністративного позову просить відмовити в повному обсязі.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 246 КАС України суд зазначає, що ухвалою судді від 10 листопада 2020 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі з повідомленням (викликом) сторін.

В судових засіданнях, які відбулися 01 грудня 2020 року та 12 січня 2021 року, суд заслухав усні пояснення представників позивача та відповідача, дослідив докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечив у повному обсязі, просив у його задоволенні відмовити.

У судовому засіданні, яке відбулося 12 січня 2021 року суд постановив прийняти рішення у строки, передбачені для справ, розгляд яких здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження.

Суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини:

Позивач - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) є громадянином Чеської Республіки, що підтверджується паспортом для виїзду за кордон тип: Р, код CZE, № НОМЕР_2 ) (а.с.20).

Згідно дозволу на застосування праці іноземців та осіб без громадянства № 4260, виданого 20 липня 2017 року Львівським обласним центром зайнятості позивач займає посаду Генерального менеджера (управителя) ТОВ «Інноваційні Системи Менеджменту» (а.с.22).

04 липня 2019 року позивачу видано посвідку на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_1 (а.с.21), з датою закінчення строку - 20 липня 2020 року.

17 вересня 2020 року Головне управління Державної міграційної служби України у Львівській області видало позивачу повідомлення № 0268 від 17 вересня 2020 року про відмову в прийнятті (розгляді) документів, згідно з яким йому відмовлено в прийнятті (розгляді) документів для оформлення посвідки на тимчасове проживання у зв`язку з відсутністю візи D-04 (а.с.26).

21 вересня 2020 року позивач звернувся до Державної міграційної служби України із скаргою на відмову в прийнятті (розгляді) документів № 0268 від 17 вересня 2020 року, у якій просив у зв`язку з неправомірністю дій ГУ ДМС у Львівській області та незаконною відмовою у прийнятті (розгляді) документів скасувати повідомлення про відмову в прийнятті (розгляді) документів № 0268 від 17 вересня 2020 року та здійснити обмін посвідки на тимчасове проживання № НОМЕР_1 у зв`язку із закінченням строку її дії та продовжити її на строк дії дозволу на його працевлаштування в Україні, а саме до 20 липня 2021 року (а.с.27-28).

Листом Державної міграційної служби України «Про розгляд скарги» позивача повідомлено про те, що «відмова Головного управління ДМС України у Львівській області в прийнятті (розгляді) документів від 17.09.2020 № 0268 для обміну Вашої посвідки на тимчасове проживання № НОМЕР_1 , виданої терміном дії до 20.07.2020, у зв`язку із закінченням строку її дії відповідає вимогам законодавства (а.с.29).

Уважаючи, що повідомлення Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області про відмову у прийнятті (розгляді) документів № 0268 від 17 вересня 2020 року є протиправним та таким, що його належить скасувати, позивач звернувся з цим адміністративним позовом до суду.

Предметом розгляду у цій справі є оцінка: правомірності повідомлення Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області про відмову у прийнятті (розгляді) документів № 0268 від 17 вересня 2020 року; наявності підстав для зобов`язання Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області здійснити обмін посвідки на тимчасове проживання № НОМЕР_1 , виданої громадянину Чеської Республіки ОСОБА_1 , шляхом видачі нової.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади створення та функціонування Єдиного державного демографічного реєстру та видачі документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, а також права та обов`язки осіб, на ім`я яких видані такі документи визначені Законом України № 5492-VI від 20 листопада 2012 року «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» (далі - Закон № 5492-VI).

Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 32 Закону № 5492-VІ посвідка на тимчасове проживання є документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні.

Посвідка на тимчасове проживання оформляється іноземцям та особам без громадянства (незалежно від віку), визначеним статтею 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Посвідка на тимчасове проживання видається строком на один рік, якщо інше не передбачено Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Згідно з пунктом 18 частини першої статті 1 Закону України від 22 вересня 2011 року № 3773-VI «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі - Закон № 3773-VI) посвідка на тимчасове проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні.

Відповідно до частини 4 статті 4 Закону № 3773-VI іноземці та особи без громадянства, які відповідно до закону прибули в Україну для працевлаштування та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період роботи в Україні.

За змістом частини третьої статті 5 Закону № 3773-VI іноземці та особи без громадянства, зазначені у частинах четвертій - п`ятнадцятій, вісімнадцятій та двадцятій статті 4 цього Закону, отримують посвідку на тимчасове проживання.

Абзацом першим частини 4 статті 5 Закону № 3773-VI встановлено, що підставою для видачі посвідки на тимчасове проживання у випадку, передбаченому частиною четвертою статті 4 цього Закону, є заява іноземця або особи без громадянства, дійсний поліс медичного страхування, дозвіл на застосування праці іноземців та осіб без громадянства (крім іноземців та осіб без громадянства, які згідно із законодавством України мають право на працевлаштування без отримання такого дозволу) та зобов`язання роботодавця повідомити центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, та центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері праці, зайнятості населення, трудової міграції, трудових відносин, соціального діалогу, про дострокове розірвання чи припинення трудового договору (контракту) з таким іноземцем або особою без громадянства.

Згідно з частиною 18 статті 5 Закону № 3773-VI окрім документів для відповідної категорії осіб, визначених частинами першою - сімнадцятою цієї статті, іноземці та особи без громадянства подають для отримання посвідки на тимчасове проживання такі документи: чотири кольорові фотокартки розміром 3,5 х 4,5 сантиметра; паспортний документ іноземця або особи без громадянства з відповідною довгостроковою візою та копією сторінки паспортного документа з такою візою, крім випадків, якщо особа не зобов`язана отримувати таку візу відповідно до цього Закону, інших законів України або міжнародних договорів України. Іноземці або особи без громадянства, зазначені у частині двадцятій статті 4 цього Закону, можуть подавати паспортний документ, термін дії якого закінчився або який підлягає обміну, у разі якщо за отриманням нового документа особа зобов`язана звернутися до органів державної влади країни громадянської належності або країни попереднього постійного проживання, якщо така країна вчинила акт агресії проти України або не визнає територіальну цілісність та суверенітет України, або відмовляється визнавати протиправність посягань на територіальну цілісність та суверенітет України, зокрема, голосувала проти Резолюції Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй «Про територіальну цілісність України» від 27 березня 2014 року № 68/262; копії сторінок паспортного документа іноземця або особи без громадянства з особистими даними з перекладом на українську мову, засвідченим в установленому порядку; документ, що підтверджує сплату державного мита та адміністративного збору за видачу, оформлення або продовження строку дії посвідки.

У разі продовження строку дії посвідки на тимчасове проживання іноземці та особи без громадянства додатково подають оригінал посвідки на тимчасове проживання.

Відповідно до статті 20 Закону № 3773-VI органам державної влади заборонено вимагати від іноземців або осіб без громадянства, членів їхніх сімей, роботодавців та інших осіб будь-які інші документи або відомості, не визначені законодавством, для видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 5-1 Закону № 3773-VI строк дії посвідки на тимчасове проживання для відповідних категорій іноземців та осіб без громадянства становить: у випадку, визначеному частиною четвертою статті 4 цього Закону, - строк дії дозволу на застосування праці іноземців та осіб без громадянства.

Абзацом першим частини першої, пунктом першим частини другої статті 5-2 Закону № 3773-VI передбачено, що іноземці та особи без громадянства зобов`язані отримати довгострокову візу з метою отримання посвідки на тимчасове проживання в Україні, якщо інше не встановлено законами чи міжнародними договорами України.

Вимога, передбачена абзацом першим частини першої цієї статті, не поширюється на іноземців та осіб без громадянства у разі: продовження строку дії посвідки на тимчасове проживання, якщо вони подали відповідну заяву у строк, визначений частиною другою статті 5-3 цього Закону.

Відповідно до статті 5-3 № 3773-VI посвідка на тимчасове проживання видається у десятиденний строк з дня отримання заяви про її оформлення або продовження строку дії посвідки.

Іноземець або особа без громадянства подає документи для продовження строку дії посвідки на тимчасове проживання не пізніш як за 10 календарних днів до закінчення строку її дії.

З матеріалів справи суд встановив, що відповідно до дозволу на застосування праці іноземців та осіб без громадянства № 4260, виданого 20 липня 2017 року Львівським обласним центром зайнятості, позивач займає посаду Генерального менеджера (управителя) ТОВ «Інноваційні Системи Менеджменту».

04 липня 2019 року позивачу видано посвідку на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_1 , з датою закінчення строку - 20 липня 2020 року.

Відповідно до підпункту 3 пункту 7 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 року № 322 (далі - Порядок № 322) обмін посвідки здійснюється у разі закінчення строку дії посвідки.

За змістом пункту 19 Порядку № 322 у разі закінчення строку дії посвідки документи для її обміну можуть бути подані не пізніше ніж за 15 робочих днів до дати закінчення строку її дії. У такому випадку посвідка, що підлягає обміну, після прийому документів повертається особі та здається нею під час отримання нової посвідки.

Документи для оформлення посвідки (у тому числі замість втраченої або викраденої), її обміну подаються до державного підприємства, що належить до сфери управління ДМС, центру надання адміністративних послуг (далі - уповноважений суб`єкт) та територіальних органів/територіальних підрозділів ДМС за місцем проживання іноземця або особи без громадянства (пункт 16 Порядку № 322).

Відповідно до пункту 39 Порядку № 322 для оформлення у зв`язку із втратою або викраденням посвідки, її обміну іноземець або особа без громадянства подають такі документи:

1) посвідку, що підлягає обміну (крім випадків втрати та викрадення);

2) паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, крім випадків, установлених абзацом восьмим цього пункту;

3) переклад на українську мову сторінки паспортного документа іноземця або документа, що посвідчує особу без громадянства, з особистими даними, засвідчений у встановленому законодавством порядку;

4) документи, що підтверджують обставини чи юридичні факти, відповідно до яких посвідка підлягає обміну (крім випадків, передбачених підпунктами 3 і 4 пункту 7 цього Порядку), документи, видані компетентними органами іноземних держав, мають бути легалізованими в установленому порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України;

5) документ, що посвідчує особу законного представника, та документ, що підтверджує повноваження особи як законного представника (у разі подання документів законним представником);

6) документ, що підтверджує сплату адміністративного збору, або документ про звільнення від його сплати.

Пунктом 40 Порядку № 322 встановлено, що у разі коли обмін посвідки здійснюється у зв`язку із закінченням строку її дії, додатково подаються дійсний поліс медичного страхування на весь строк дії посвідки та документи, зазначені у пункті 33 цього Порядку.

За змістом пункту 33 Порядку № 322 крім документів, зазначених у пункті 32, залежно від категорії іноземців та осіб без громадянства, визначених статтею 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», подаються:

1) для іноземців або осіб без громадянства, які відповідно до закону прибули в Україну для працевлаштування: дозвіл на застосування праці іноземців та осіб без громадянства (для іноземців та осіб без громадянства, працевлаштування яких відповідно до законодавства України здійснюється без дозволу на застосування праці іноземців та осіб без громадянства, замість такого дозволу подається трудовий договір (контракт), а для осіб, які мають статус закордонного українця, - трудовий договір (контракт) та посвідчення закордонного українця). Оригінал документа повертається іноземцеві або особі без громадянства, а до заяви-анкети додається його копія, засвідчена працівником територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта шляхом проставлення відмітки «Згідно з оригіналом» та підпису із зазначенням його посади, прізвища, ініціалів і дати; зобов`язання роботодавця повідомити ДМС та державній службі зайнятості про дострокове розірвання чи припинення трудового договору (контракту) з таким іноземцем або такою особою без громадянства.

Згідно із пунктом 42 Порядку № 322 рішення про оформлення, обмін посвідки приймається територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС за результатами ідентифікації іноземця або особи без громадянства, перевірки поданих ними документів та у разі відсутності підстав для відмови в її оформленні.

Суд встановив, а сторонами у справі не заперечується та обставина, що 17 вересня 2020 року позивач звернувся до відповідача з документами для обміну посвідки на тимчасове проживання № НОМЕР_1 у зв`язку із закінченням строку її дії, шляхом видачі нової, однак отримав повідомлення про відмову у прийнятті (розгляді) документів № 0268 від 17 вересня 2020 року з підставою відмови: у зв`язку з відсутністю візи D-04.

Обґрунтовуючи правомірність своїх дій щодо відмови у прийнятті (розгляді) документів позивача для обміну посвідки на тимчасове проживання, відповідач у відзиві на позовну заяву вказує про те, що постанова Кабінету Міністрів України № 259 від 18 березня 2020 року «Деякі питання реалізації актів законодавства у сфері міграції на період установлення на всій території України карантину» (далі - Постанова № 259) стосується іноземців чи осіб без громадянства, які на момент установлення карантину перебували в Україні, а не за її межами, а відтак не поширюється на позивача.

Крім того, відповідач зазначає, що позивач повинен був подати документи на обмін посвідки у разі його в`їзду на територію України до закінчення терміну дії посвідки. У випадку, який розглядається, позивач не в`їхав на територію України до закінчення терміну дії посвідки, а отже мова йдеться вже не про обмін посвідки, а про її оформлення. Оформлення ж посвідки відповідно до норм чинного законодавства України передбачає подання визначеного пакету документів, серед яких обов`язковою є наявність відповідної довгострокової візи.

Оцінюючи наведені вище доводи відповідача суд зазначає наступне.

Так, 18 березня 2020 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 259 «Деякі питання реалізації актів законодавства у сфері міграції на період установлення на всій території України карантину».

Абзацом другим пункту 2 цієї постанови установлено, що іноземці та особи без громадянства, які не змогли виїхати за межі України або в установленому порядку звернутися до територіальних органів/підрозділів Державної міграційної служби із заявою про продовження строку перебування на території України та/або про оформлення, обмін посвідки на постійне або тимчасове проживання у зв`язку із установленням карантину, якщо строк звернення для оформлення таких документів настав у період установлення на всій території України карантину, у строк до 30 днів з дня відміни карантину звертаються в установленому порядку до територіальних органів/підрозділів Державної міграційної служби для продовження строку перебування на території України чи оформлення, обміну посвідки на постійне або тимчасове проживання.

Аналіз наведеного вище пункту Постанови № 259 свідчить про помилковість доводів відповідача про те, що ця постанова стосується іноземців чи осіб без громадянства, які на момент установлення карантину перебували в Україні, а не за її межами, адже нормою цього пункту прямо передбачено право іноземців та осіб без громадянства 1) які не змогли виїхати за межі України 2) або в установленому порядку звернутися до територіальних органів/підрозділів Державної міграційної служби, зокрема, із заявою про обмін посвідки на постійне або тимчасове проживання у зв`язку із установленням карантину, якщо строк звернення для оформлення таких документів настав у період установлення на всій території України карантину, у строк до 30 днів з дня відміни карантину звернутися в установленому порядку до територіальних органів/підрозділів Державної міграційної служби для обміну посвідки на постійне або тимчасове проживання.

З цього приводу суд відзначає, що постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», від 20 травня 2020 року № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, від 22 липня 2020 року № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 11 березня 2020 року до 31 грудня 2020 року безперервно, на всій території України, встановлено карантин з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Як уже було зазначено судом вище, строк дії посвідки позивача на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_1 закінчився 20 липня 2020 року, тобто у період встановлення на всій території України карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

За змістом пункту 19 Порядку № 322 у разі закінчення строку дії посвідки документи для її обміну можуть бути подані не пізніше ніж за 15 робочих днів до дати закінчення строку її дії.

Проте, з долучених відповідачем відомостей про осіб, які перетнули державний кордон (а.с.67) суд встановив, що 15 березня 2020 року позивач перетнув державний кордон України в напрямку «виїзд», а 08 вересня 2020 року перетнув державний кордон України в напрямку «в`їзд». Таким чином, у період з 15 березня 2020 року по 08 вересня 2020 року позивач перебував за межами України.

Тому з наведеного слідує, що в контексті норм Постанови № 259 позивач, як іноземець не зміг в установленому порядку звернутися до територіальних органів/підрозділів Державної міграційної служби із заявою про обмін посвідки на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_1 у зв`язку із встановленням карантину, оскільки перебував на той час за межами України.

Враховуючи те, що строки подання документів, зокрема, для обміну посвідки на тимчасове проживання, передбачені Порядком № 322, були продовжені Постановою № 259 та діють до закінчення дії карантину, встановленого на всій території України, а також протягом 30 днів після його відміни, то позивач, як іноземець, який не зміг в установленому порядку звернутися до територіальних органів/підрозділів Державної міграційної служби із заявою про обмін посвідки на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_1 у зв`язку із встановленням карантину, звернувшись 17 вересня 2020 року до відповідача з документами для обміну посвідки на тимчасове проживання № НОМЕР_1 у зв`язку із закінченням строку її дії, шляхом видачі нової, дотримав визначених чинним законодавством України строків для її обміну.

Суд уважає помилковими твердження відповідача про те, що у межах спірних правовідносин, які виникли між сторонами йдеться мова вже не про обмін посвідки, а про її оформлення, оскільки, як зазначено вище, позивач дотримав визначених чинним законодавством України строків для обміну посвідки на тимчасове проживання, а тому має право на її обмін, а не оформлення.

Таким чином, відповідач протиправно відмовив позивачу у прийнятті (розгляді) документів № 0268 від 17 вересня 2020 року з підставою відмови: у зв`язку з відсутністю візи D-04, оскільки пунктом 39 Порядку № 322 наявність візи D-04 для обміну посвідки на тимчасове проживання у зв`язку із закінченням строку її дії, не передбачено.

Разом з тим, у позовній заяві позивач просить суд визнати протиправним та скасувати повідомлення Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області про відмову у прийнятті (розгляді) документів № 0268 від 17 вересня 2020 року.

З цього приводу суд зазначає таке.

Згідно з частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

За визначенням, яке міститься у пункті 19 частини першої статті 4 КАС України індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Як встановлено судом, 17 вересня 2020 року Головне управління Державної міграційної служби України у Львівській області видало позивачу повідомлення № 0268 від 17 вересня 2020 року про відмову в прийнятті (розгляді) документів, згідно з яким йому відмовлено в прийнятті (розгляді) документів для оформлення посвідки на тимчасове проживання у зв`язку з відсутністю візи D-04.

Відповідно до вимог пункту 21 Порядку № 322 працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта під час приймання документів від іноземця або особи без громадянства перевіряє повноту поданих іноземцем або особою без громадянства документів, зазначених у пунктах 32, 33 і 39 цього Порядку, відповідність їх оформлення вимогам законодавства, своєчасність їх подання, наявність підстав для оформлення та видачі посвідки, наявність відмітки про перетинання державного кордону чи продовження строку перебування або наявність документа, що підтверджує законність перебування іноземця або особи без громадянства в Україні, звіряє відомості про іноземця або особу без громадянства, зазначені в паспортному документі іноземця або документі, що посвідчує особу без громадянства, з даними, що містяться в заяві-анкеті.

У разі виявлення факту подання документів не в повному обсязі або подання документів, оформлення яких не відповідає вимогам законодавства, територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС, уповноважений суб`єкт інформують іноземця або особу без громадянства про відмову в прийнятті документів із зазначенням підстав такої відмови. За бажанням іноземця або особи без громадянства відмова надається у письмовій формі.

Виходячи з наведеного вище правового регулювання, суд доходить висновку, що повідомлення № 0268 від 17 вересня 2020 року про відмову в прийнятті (розгляді) документів не є індивідуальним актом (рішенням) суб`єкта владних повноважень у розумінні пункту 19 частини першої статті 4 КАС України, а є лише документом інформативного характеру, яким уповноважений суб`єкт інформує іноземця або особу без громадянства про відмову в прийнятті документів із зазначенням підстав такої відмови. При цьому, як слідує зі змісту норми пункту 21 Порядку № 322 така відмова надається у письмовій формі лише за бажанням іноземця.

З огляду на викладене, на переконання суду, та з урахуванням встановлених у цій справі обставин, необхідно визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у прийнятті (розгляді) документів ОСОБА_1 , поданих 17 вересня 2020 року до Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області, для обміну посвідки на тимчасове проживання у зв`язку із закінченням строку її дії, а тому позовна вимога у цій частині підлягає частковому задоволенню.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області здійснити обмін посвідки на тимчасове проживання № НОМЕР_1 , виданої громадянину Чеської Республіки ОСОБА_1 , шляхом видачі нової, суд зазначає таке.

Завданням адміністративного суду є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень та їх відповідності правовим актам вищої юридичної сили. Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Тому завданням адміністративного суду є саме контроль за легітимністю прийняття рішень.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 10 вересня 2019 року у справі № 818/985/18 та від 26 грудня 2019 року у справі № 810/637/18.

Як уже встановив суд, відповідач не прийняв та не розглянув подані позивачем 17 вересня 2020 року до Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області документи для обміну посвідки на тимчасове проживання у зв`язку із закінченням строку її дії, що підтверджується повідомленням № 0268 від 17 вересня 2020 року про відмову в прийнятті (розгляді) документів.

За таких обставин, та з метою ефективного захисту порушеного права позивача, необхідно зобов`язати відповідача прийняти та розглянути документи, подані 17 вересня 2020 року ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області для обміну посвідки на тимчасове проживання у зв`язку із закінченням строку її дії.

Тому позовна вимога у цій частині також підлягає частковому задоволенню.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про задоволення позову частково.

Відповідно до правил статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до квитанції № 17 від 05 листопада 2020 року при зверненні з цим позовом до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 1681,60 грн., відтак, враховуючи часткове задоволення позову судом, за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області на користь ОСОБА_1 належить стягнути 840,80 грн.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень, п.3 Розділу VI Прикінцевих положень КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області (вул. Січових Стрільців, 11, м. Львів, 79007) про визнання протиправним та скасування повідомлення, зобов`язання вчинити дії - задоволити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області щодо відмови у прийнятті (розгляді) документів ОСОБА_1 , поданих 17 вересня 2020 року до Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області, для обміну посвідки на тимчасове проживання у зв`язку із закінченням строку її дії.

Зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України у Львівській області прийняти та розглянути документи, подані 17 вересня 2020 року ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області для обміну посвідки на тимчасове проживання у зв`язку із закінченням строку її дії.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області (вул. Січових Стрільців, 11, м. Львів, 79007, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) 840,80 грн. сплаченого судового збору згідно квитанції № 17 від 05 листопада 2020 року.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення» та п. 3 Розділу VI «Прикінцеві положення» цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 25 січня 2021 року.

Суддя Клименко О.М.