Справа № 280/1192/20
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2021-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

20 січня 2021 року м. Дніпросправа № 280/1192/20

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Шлай А.В. (доповідач),

суддів: Кругового О.О., Прокопчук Т.С.,

за участю секретаря судового засідання Іотової А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 09 вересня 2020 р. (суддя Татаринов Д.В.) в адміністративній справі № 280/1192/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Токмацький гранітний кар`єр" до Головного управління ДПС у Запорізькій області, про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Токмацький гранітний кар`єр" звернулося до суду з адміністративним позовом, в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення: № від 26 вересня 2019 р. в частині збільшення податкового зобов`язання за платежем - податок на прибуток приватних підприємств в сумі 478980,00 грн. та застосування штрафної (фінансової) санкції у сумі 119745,00 грн.; № від 26 вересня 2019 р.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначав, що під час проведення податкової перевірки податковому органу були надані всі документи, необхідні для підтвердження реальності господарських взаємовідносин з ТОВ "ЗАХІДТОРГІНВЕСТ", ТОВ "ІНВЕСТЗАХІДТОРГ", ТОВ "ЗАХІДТЕХПРОМТОРГ", ТОВ ТОРМАШБУД", ПП ПРОМКОМП 2007 щодо придбання запасних частин до кар`єрного обладнання. Тому висновки податкового органу про порушення позивачем норм податкового законодавства є безпідставними.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 09 вересня 2020 р. позов задоволено.

Рішення суду першої інстанції оскаржено в апеляційному порядку Головним управлінням ДПС у Запорізькій області.

Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, скаржник просить скасувати оскаржене рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Скаржник посилається на порушення позивачем норм податкового законодавства, що встановлені відповідачем під час здійснення податкової перевірки та відображені в акті перевірки від 24 вересня 2020 р., внаслідок чого позивачем занижено суму доходу в розмірі 3152585 грн. та завищено податковий кредит в сумі 703296 грн. Зазначені висновки відповідача мотивовані тим, що господарські операції позивача з поставки товарів контрагентами ТОВ "ЗАХІДТОРГІНВЕСТ", ТОВ "ІНВЕСТЗАХІДТОРГ", ТОВ "ЗАХІДТЕХПРОМТОРГ", ТОВ ТОРМАШБУД", ПП ПРОМКОМП 2007, не мали реального характеру у зв`язку з відсутністю підтвердження придбання таких товарів контрагентами по ланцюгу постачання, невідповідністю видів діяльності, відсутністю трудових ресурсів та інформації щодо наявності основних засобів у контрагентів позивача.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, оскаржене рішення суду першої інстанції без змін, зазначаючи, що апеляційна скарга повторює зміст акту перевірки від 24.09.2019 та не містить належного обґрунтування незаконності рішення суду першої інстанції. Реальність господарських операцій позивача з контрагентами - ТОВ "ЗАХІДТОРГІНВЕСТ", ТОВ "ІНВЕСТЗАХІДТОРГ", ТОВ "ЗАХІДТЕХПРОМТОРГ", ТОВ ТОРМАШБУД", ПП ПРОМКОМП 2007 та фактичне використання запасних частин на кар`єрне обладнання підтверджується належним чином оформленими документами, що надавалися до позовної заяви та відповідачу на час виникнення спірних правовідносин. Податковий кредит з податку на додану вартість сформовано позивачем на підставі зареєстрованих податкових накладних, які пройшли моніторинг їх відповідності критеріям оцінки ступеня ризиків, а тому не потребують додаткового підтвердження.

Представник скаржника у судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити. Представник позивача проти задоволення апеляційної скарги відповідача заперечував.

Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Перевірка оскарженого рішення суду першої інстанції здійснюється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, як це передбачено статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі направлення від 28 серпня 2019 р. №1869, виданого Головним управлінням ДФС у Запорізькій області, відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 78.1.5 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України та згідно наказу ГУ ДФС у Запорізькій області від 24 серпня 2019 р. №2615, проведена позапланова виїзна документальна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю "Токмацький гранітний кар`єр", код ЄДРГІОУ 32196083, за період діяльності з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2018 року з питань, які викладені у запереченнях від 05 липня 2019 року (вхід. №51738/20) на акт перевірки від 20 травня 2019 року №294/08-01-14-17/32196083. За наслідками проведеної перевірки податковим органом складено акт перевірки №28/08-01-05-15/3219683 від 24 вересня 2019 р. Про результати документальної позапланової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю "Токмацький гранітний кар`єр", код за , за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2018 року з питань, які викладені у запереченнях від 05 липня 2019 року (вхід. №51738/20) на акт перевірки від 20 травня 2019 року №294/08-01-14-17/32196083. Листом від 26 вересня 2019 р. № 3582/10/08-01-05-16 ГУ ДПС у Запорізькій області направило ТОВ ТОКМАЦЬКИЙ ГРАНІТНИЙ КАР`ЄР відповідь на заперечення до акту перевірки від 20 травня 2019 року № 294/08-01-14-17/32196083, відповідно до якої відповідач частково задовольнив заперечення позивача, а саме в частині скасування порушення щодо завищення витрат на суму оренди КрАЗ КС - 55712 згідно договору з ОСОБА_1 в розмірі 780000 грн., у тому числі за 2017 року 300 000 грн., за 2018 року - 480000 грн. та заниження доходу на суму кредиторської заборгованості, по якому минув строк позовної давності ТОВ Кримсевбетон, у розмірі 95478 грн., у тому числі за І квартал 2017 року. В іншій частині висновки вказаного акту були залишені без змін. 26 вересня 2019 р. на підставі акту про результати документальної позапланової виїзної перевірки від 24 вересня 2019 р. № 28/08-01-05-16/32196083 Головним управлінням ДПС у Запорізькій області винесено покатові повідомлення-рішення: № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем - податок на прибуток у сумі 1094306,25 грн., яка складається з податкового зобов`язання в сумі 875445,00 грн. та застосованої штрафної (фінансової) санкції у сумі 218861,25 грн.; № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість у сумі 628791,25 грн., яка складається з податкового зобов`язання в сумі 503033,00 грн. та застосованої штрафної (фінансової) санкції у сумі 125758,25 грн.

Не погоджуючись з такими рішеннями позивач звернувся з позовною заявою до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що надані позивачем до суду докази підтверджують здійснення господарських операцій позивача з його контрагентами, а висновки податкової перевірки є припущеннями, не доведеними належними засобами доказування.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно п. 198.1. ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до п. 198.3 ст.198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що до податкового кредиту не відносяться суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Згідно п. 200.1. статті 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Пунктом 200.4. статті 200 Податкового кодексу України передбачено, що при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200 1.3 статті 200 1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу; б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200 1.3 статті 200 1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету; в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України передбачено, що об`єктом оподаткування податку на прибуток є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень розділу III Податкового кодексу України.

Витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу (пункт 138.2 статті 138). Витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Підпунктом 139.1.9 пункту 139 статті 139 передбачено, що не включаються до складу витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування витрат та податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Позивачем на підтвердження реального виконання умов господарських договорів до суду першої інстанції надані первинні документи, які досліджені у судовому засіданні.

Верховний Суд у постановах від 06.02.2018 у справах № 804/4940/14, 816/166/15-а вказував на те, що сама по собі наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце. Водночас, наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції.

Відповідачем належних доказів на підтвердження недобросовісності позивача як платника податку на додану вартість або можливої фіктивності його постачальників не надано та не наведено будь-яких доводів щодо здійснення позивачем господарських операцій за відсутності розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект тощо. Посилання відповідача на податкову інформацію щодо контрагентів позивача, як на підставу для відмови в задоволенні позову, на думку колегії суддів, є помилковим, оскільки податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку-покупця від дотримання його контрагентами податкової дисципліни та правильності ведення ними податкового або бухгалтерського обліку. У разі підтвердження факту отримання товарно-матеріальних цінностей та послуг платник не може відповідати за порушення, допущені постачальниками, якщо не буде доведено його безпосередню участь у зловживанні цих осіб. Проте, посадовими особами відповідача під час здійснення контрольного заходу таких обставин не встановлено.

Висновки контролюючого органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства ґрунтуються також на результатах аналізу податкової звітності постачальників та неможливості по ланцюгу постачання встановлення походження товару.

Колегія суддів зазначає, що відсутність у контрагентів позивача матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарської операції та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу). Основні та транспортні засоби можуть перебувати в постачальника на праві оренди або лізингу, на що також вказував Верховний Суд у зазначених вище рішеннях.

Крім того, позивач не зобов`язаний та не має об`єктивної можливості під час придбання у контрагента товару встановлювати його походження, а тому не може нести відповідальність з урахуванням обставин діяльності контрагента. Так само позивач позбавлений можливості впливати на контрагентів в частині здійснення ними господарської діяльності в рамках чинного законодавства України.

Колегія суддів зазначає, що господарські взаємовідносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарських операцій між позивачем та його контрагентами.

Зважаючи на те, що доводи апеляційної інстанції висновки суду першої інстанції не спростовують, підстави для скасування оскарженого рішення суду, передбачені статтею 317 Кодексу адміністративного судочинства України, відсутні.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 09 вересня 2020 р. в адміністративній справі № 280/1192/20 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 20 січня 2021 р. і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 26 січня 2021 р.

Головуючий - суддя А.В. Шлай

суддя О.О. Круговий

суддя Т.С. Прокопчук