Справа № 300/2219/20
Суддя: Матуляк Я.П.
Дата ухвалення: 2021-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" січня 2021 р. справа № 300/2219/20

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

судді Матуляка Я.П.,

при секретарі Мула Х.О.,

за участю:

представника позивача - Кіт Р.С.,

представника відповідача - Конопада С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом: "Прикарпаття" Івано-Франківської філії ТОВ "Інтернаціональна група вин України №1"

до відповідача: Головного управління ДПС в Івано-Франківській області

про визнання протиправними та скасування рішення про застосування фінансових санкцій від 13.02.2020 року за № та податкового повідомлення-рішення від 13.02.2020 року за № , -

ВСТАНОВИВ:

Кіт Р.С. звернувся до суду в інтересах "Прикарпаття" Івано-Франківської філії ТОВ "Інтернаціональна група вин України №1" з позовом до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування рішення про застосування фінансових санкцій від 13.02.2020 року за № та податкового повідомлення-рішення від 13.02.2020 року за № .

Позовні вимоги мотивовані тим, що при прийнятті оскаржуваних рішень, відповідачем протиправно враховано висновок перевірки про те, що алкогольні напої, які знаходились в складському приміщенні позивача, зберігались без марок акцизного збору встановленого зразка. Також, відповідачем не враховано ту обставину, що до початку перевірки позивачем подано заяву про внесення до Єдиного реєстру частини складського приміщення щодо якого сформовано висновок про зберігання оптових партій алкогольних напоїв у місцях невнесених до Єдиного реєстру. З цих підстав вважає, що оскаржувані рішення підлягають до скасування.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08.09.2020 року дану позовну заяву залишено без руху у зв`язку з її невідповідністю вимогам статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України та надано десятиденний строк з дня вручення (отримання) копії цієї ухвали для усунення недоліку.

15.09.2020 року представником позивача зазначений в ухвалі про залишення позовної заяви без руху недолік усунутий.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21.09.2020 відкрито провадження у даній справі та призначено до судового розгляду.

07.10.2020 на адресу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (т.1 а.с.60-63). Відповідач заперечує проти позову та вказує на правомірність прийнятих рішень.

Представник позивач скористався своїм правом на подання відповіді на відзив, згідно якої позовні вимоги підтримав.

В судовому засіданні, яке відбулось 03.11.2020 за клопотанням представника позивача судом допитано в якості свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

В судовому засіданні, яке відбулось 12.11.2020 за клопотанням представника відповідача судом допитано в я кості свідка ОСОБА_4 .

Також сторонами неодноразово подавались додаткові письмові пояснення в яких обґрунтовували свої доводи викладені в позовній заяві та відзиві на позовну заяву.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі та просив задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечила з мотивів викладених у відзиві на позовну заяву та просила в задоволенні позову відмовити.

Розглянувши позовну заяву, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

На підставі наказу від 09.01.2020 №31 «Про проведення фактичної перевірки» та направлень на перевірку №19,20,21 та 22 від 09.01.2020, посадовими особами відповідача проведено фактичну перевірку «Прикапаття» ІФ ТОВ «Інтернаціональна група вин України №1» (т.1 а.с.67-71).

За результатами перевірки складено акт (довідку) про результати фактичної перевірки від 23.01.2020 №9/09/19-32-01/39853410 (т.1 а.с.72-75).

Перевіркою встановлено наступні порушення:

- Порушення ведення обліку товарних запасів на складах, а саме відсутні супровідні документи на горілку «Саме та» в кількості 17 шт., та горілку «Грін дей» в кількості 18 шт., на загальну суму 2450 грн.;

- Зберігання оптових партій алкогольних напоїв у місцях зберігання не внесених до Єдиного державного реєстру на суму 288 003,00 грн.;

- Зберігання алкогольних напоїв без марок акцизного податку встановленого зразка на суму 146 135,20 грн., в кількості 1067 шт., з яких без марки акцизного податку - 3 шт., марка акцизного податку з однаковими номерами і серіями - 36 шт., марка акцизного податку видана іншому суб`єкту господарювання (виробнику) та використана ним раніше (місяць та рік) - 207 шт., марка акцизного податку не видавалась суб`єкту господарювання - 42 шт., марка акцизного податку використана раніше (місяць та рік), як дата виготовлення горілки - 486 шт., марка акцизного податку використана раніше (місяць), як дата виготовлення горілки - 293 шт.

За наслідками проведеної перевірки відповідачем винесено оскаржувані рішення про застосування фінансових санкцій від 13.02.2020 року за № та податкове повідомлення-рішення від 13.02.2020 року за № (т.1 а.с.20, 22).

Не погоджуючись з вказаними рішеннями позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Згідно з п. 61.1 ст. 61 ПК України податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Відповідно до п.п. 19-1.1.16 п. 19-1.1 ст. 19-1 ПК України контролюючі органи здійснюють заходи щодо запобігання та виявлення порушень законодавства у сфері виробництва та обігу спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів та пального.

За приписами п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Вимогами п. 75.1 ст. 75 ПК України встановлено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до п.п. 75.1.3 п. 75.1 ст. 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Пунктом 80.1 статті 80 ПК визначено, що фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Згідно з пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

Пунктом 81.1 ст.81 ПК України передбачено, що посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

- направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;

- копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;

- службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

При пред`явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення.

У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.

Як зазначено судом вище перевірка проведена на підставі наказу від 09.01.2020 №31 «Про проведення фактичної перевірки» та направлень на перевірку №19,20,21 та 22 від 09.01.2020, за наслідками якої прийнято оскаржувані рішення.

Судом встановлено, що до початку проведення фактичної перевірки, працівниками ГУ ДПС в Івано-Франківській області було пред`явлено позивачу службові посвідчення та направлення на перевірку, що підтверджується підписом у відповідних направленнях (т.1 а.с.68-71).

Що стосується податкового повідомлення-рішення від 13.02.2020 року за №, то суд зазначає наступне.

Відповідно до п.12 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій» суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку.

В ст.20 вказаного Закону зазначено, що до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів, які не обліковані за місцем реалізації та зберігання, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Перевіркою встановлено порушення ведення обліку товарних запасів на складах, а саме відсутні супровідні документи на горілку «Саме та» в кількості 17 шт., та горілку «Грін дей» в кількості 18 шт., на загальну суму 2450 грн.

Враховуючи вище викладене, сума штрафної санкції за вказане порушення становить 4900 грн.

Свідок ОСОБА_3 , пояснила що виявлену перевіркою горілку «Саме та» в кількості 17 шт. зберігала в офісному приміщенні, оскільки придбала для власних потреб. Щодо 18 пляшок горілки «Грін дей» пояснень не надала.

В той же час, в письмових поясненнях наданих перевірці підтвердила факт зберігання в офісному приміщенні алкогольних виробів без супровідних документів на горілку «Саме та» в кількості 17 шт., та горілку «Грін дей» в кількості 18 шт., на загальну суму 2450 грн. (т.1 а.с.76).

Окрім того, судом встановлено, що згідно постанов Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 18.02.2020 у справі №352/279/20 та 352/278/20 ОСОБА_3 та ОСОБА_2 визнано винними у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 155-1 КУпАП (т. 1 а.с. 24,26). Згідно вказаних судових рішень ОСОБА_3 та ОСОБА_2 свою вину у вчиненні порушення, яке полягало у зберіганні товарів, які не обліковані у встановленому порядку, визнали.

Підсумовуючи все вищевикладене, суд доходить висновку, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 13.02.2020 року за №, яким до позивача застосовано штрафні санкції в розмірі 4900 гривень, є правомірним, тому в цій частині позов не підлягає до задоволення.

Що стосується рішення про застосування фінансових санкцій від 13.02.2020 року за № , то суд зазначає наступне.

Оскаржуваним рішенням про застосування фінансових санкцій до позивача застосовано штраф у розмірі 434 138,20 гривень за допущені порушення щодо зберігання оптових партій алкогольних напоїв у місцях зберігання не внесених до Єдиного реєстру на суму 288 003,00 грн. та зберігання алкогольних напоїв без марок акцизного податку встановленого зразка на суму 146 135,20 грн., в кількості 1067 шт.

Щодо зберігання оптових партій алкогольних напоїв у місцях зберігання не внесених до Єдиного реєстру на суму 288 003,00 грн.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями та тютюновими виробами, пальним та зберігання пального посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.

Згідно абзацу 15 частини 2 вказаної статті до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі зберігання спирту, або алкогольних напоїв, або тютюнових виробів у місцях зберігання, не внесених до Єдиного реєстру, - 100 відсотків вартості товару, який знаходиться в такому місці зберігання, але не менше 17000 гривень.

За визначеннями, наведеними у ст. 1 цього ж Закону, «місце зберігання» є місце, яке використовується для зберігання спирту, або приміщення, яке використовується для зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, відомості про місцезнаходження якого внесені до Єдиного державного реєстру місць зберігання; Єдиний державний реєстр місць зберігання (Єдиний реєстр) - це перелік місць зберігання, який ведеться органами державної податкової служби України і містить визначені цим Законом відомості про місцезнаходження місць зберігання та відомості про заявників.

Порядок ведення Єдиного державного реєстру місць зберігання затверджений наказом ДПА України від 28.05.2002 №251 «Про затвердження Порядку ведення Єдиного державного реєстру місць зберігання та форми довідки про внесення місця зберігання до Єдиного державного реєстру», відповідно до пункту 2.1 якого (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до Єдиного реєстру вносяться, зокрема, місця зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Перевіркою виявлено факт зберігання позивачем оптових партій алкогольних напоїв у місцях зберігання не внесених до Єдиного реєстру - складському приміщенні площею 74 м.кв. на суму 288 003,00 грн.

Зазначену обставину в судовому засіданні підтверджено допитаним в якості свідка ОСОБА_4 .

Судом встановлено, що на підставі договору оренди №20 від 01.11.2019 в господарській діяльності позивачем використовується частина складського приміщення загальною площею 374 м.кв. (300 м.кв. - складське приміщення, 74 м.кв. - складське приміщення та офіс), яке знаходиться за адресою вул. Галицька, 31А, с.Угринів, Тисменицький район, Івано-Франківська область (т.1 а.с.226-229).

Позивачем до перевірки надано довідку №6 від 14.02.2017 згідно якої до Єдиного державного реєстру внесено місце зберігання алкогольних напоїв за вказаною адресою площею 300 м.кв., що відображено в п.2.1.9 Акту перевірки (т.1 а.с.73).

Інформація про внесення до Єдиного державного реєстру складського та офісного приміщення площею 74 м.кв. на момент проведення перевірки відсутня.

Обґрунтовуючи позов представник позивача вказує на ту обставину, що початку перевірки, керівником позивача подано заяву про внесення місць зберігання алкогольних напоїв (тютюнових виробів) до Єдиного державного реєстру за №15 від 08.01.2020, в якій зазначено складське приміщення загальною площею 374 м.кв.(т.1 а.с.230).

В той же час, доказів направлення такої заяви чи дати її отримання відповідним органом, представником позивача не надано.

Однак, в матеріалах справи наявна відповідь на запит представника позивача Державної податкової служби України від 03.12.2020 згідно якої заява позивача (без дати) за №15 надійшла до ДПС України 17.02.2020 (т.2 а.с.7).

До вказаної відповіді долучено копію заяви позивача №15, яка не містить дати подання (т.2 а.с.8).

За результатами розгляду заяви позивача 21.02.2020 видано довідку за №148983 про внесення місця зберігання до Єдиного державного реєстру приміщення загальною площею 374 м.кв. за адресою вул. Галицька, 31А, с. Угринів, Тисменицький район, Івано-Франківська область .

Тобто, на момент проведення фактичної перевірки, складське приміщення площею 74 м.кв. за адресою вул. Галицька, 31А, с. Угринів, Тисменицький район, Івано-Франківська область , та в якому позивач зберігав виявлену алкогольну продукцію на загальну суму 288 003,00 грн. не було внесено до Єдиного державного реєстру.

Відтак, суд доходить висновку про допущення позивачем порушення передбаченого ст.17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів».

Як наслідок, оскаржуване рішення про застосування фінансових санкцій від 13.02.2020 року за № в частині накладення штрафу в розмірі 288 003,00 грн., є правомірним та не підлягає до скасування.

Щодо зберігання алкогольних напоїв без марок акцизного податку встановленого зразка на суму 146 135,20 грн., в кількості 1067 шт.

Відповідно до абз. 3 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», алкогольні напої та тютюнові вироби, які виробляються в Україні, а також такі, що імпортуються в Україну, позначаються марками акцизного збору в порядку, визначеному законодавством.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України (далі - ПК України).

За правилами пп. 14.1.107 п. 14.1 ст. 14 ПК України марка акцизного податку - це спеціальний знак для маркування алкогольних напоїв та тютюнових виробів, віднесений до документів суворого обліку, який підтверджує сплату акцизного податку, легальність ввезення та реалізації на території України цих виробів.

Згідно з пп. 14.1.109 п. 14.1 ст. 14 ПК України маркування алкогольних напоїв та тютюнових виробів - це наклеювання марки акцизного податку на пляшку (упаковку) алкогольного напою чи пачку (упаковку) тютюнового виробу в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України щодо виробництва, зберігання та продажу марок акцизного податку.

За правилами п. 226.1 ст. 226 ПК України у разі виробництва на митній території України алкогольних напоїв і тютюнових виробів чи ввезення таких товарів на митну територію України платники податку зобов`язані забезпечити їх маркування марками встановленого зразка у такий спосіб, щоб марка акцизного податку розривалася під час відкупорювання (розкривання) товару.

Наявність наклеєної в установленому порядку марки акцизного податку встановленого зразка на пляшці (упаковці) алкогольного напою та пачці (упаковці) тютюнового виробу є однією з умов для ввезення на митну територію України і продажу таких товарів споживачам, а також підтвердженням сплати податку та легальності ввезення товарів (п. 226.2 ст. 226 ПК України)

Згідно з п. 226.9 ст. 226 ПК України вважаються такими, що немарковані: алкогольні напої та тютюнові вироби з підробленими марками акцизного податку; алкогольні напої та тютюнові вироби, марковані з відхиленням від вимог положення, затвердженого Кабінетом Міністрів України, відповідно до якого здійснюються виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів, та/або марками, що не видавалися безпосередньо виробнику або імпортеру зазначеної продукції; вироблені в Україні алкогольні напої з марками акцизного податку, на яких зазначення суми акцизного податку, сплаченого за одиницю маркованої продукції, не відповідає сумі, визначеній з урахуванням чинних на дату розливу продукції ставок акцизного податку, міцності продукції та місткості тари; алкогольні напої іноземного виробництва з марками акцизного податку, на яких зазначена сума акцизного податку, сплаченого за одиницю маркованої продукції, не відповідає сумі, визначеній з урахуванням міцності продукції, місткості тари та розміру ставок акцизного податку, діючих на момент виробництва марки.

Також, згідно п. 20 Положення про виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 27.12.2010 № 1251, маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів здійснюється виробниками зазначеної продукції.

Для алкогольних напоїв використовуються марки із зазначенням суми акцизного податку, сплаченого за одиницю маркованої продукції, з точністю до тисячного знака, яка відповідає сумі, визначеній з урахуванням діючих на дату розливу продукції ставок акцизного податку, міцності продукції та місткості тари.

Вважаються такими, що немарковані, алкогольні напої з марками, що мають такі пошкодження:

пошкодження, які унеможливлюють встановлення реквізитів, передбачених абзацом сьомим пункту 5 цього Положення;

наявність відкритого надриву з краю марки, розмір якого (ширина, довжина) перевищує такі значення: вертикальний надрив - 4 х 10 міліметрів; горизонтальний - 4 х 20 міліметрів; діагональний - 4 х 18 міліметрів (довжина діагонального розриву визначається як прямокутна проекція);

пошкодження, внаслідок яких зменшилася довжина марки на 10 чи більше міліметрів або ширина марки - на 5 чи більше міліметрів;

відсутність кута марки площею більше ніж 150 кв. міліметрів, довжина меншої сторони якого становить більше ніж 10 міліметрів.

Відповідно до абз. 19 ч. 2 ст. 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» у разі виробництва, зберігання, транспортування, реалізації фальсифікованих алкогольних напоїв чи тютюнових виробів; алкогольних напоїв чи тютюнових виробів без марок акцизного податку встановленого зразка або з підробленими марками акцизного податку до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у розмірі 200 відсотків вартості товару, але не менше 17000 гривень.

Разом з тим, механізм застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону визначає Порядок застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 02.06.2003 № 790 (надалі - Порядок).

Пунктом 5 Порядку застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України за № 790, передбачено, що підставами для прийняття рішення про застосування фінансових санкцій є результати проведення органом, який видав ліцензію, іншими органами виконавчої влади в межах їх компетенції перевірок суб`єкта господарювання, пов`язаної з виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів; матеріали правоохоронних, податкових та інших органів виконавчої влади щодо недотримання суб`єктами господарювання вимог законодавчих та інших нормативно-правових актів про виробництво та обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Таким чином, суб`єкти підприємницької діяльності, які здійснюють зберігання алкогольних напоїв, повинні додержуватись вимог абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону України «Про державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв і тютюнових виробів», ст. 226 ПК України та п.20 Положення про виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2010 № 1251, щодо належного маркування алкогольних напоїв.

Склад правопорушення, за яке ст. 17 Закону № 481/95-ВР передбачена відповідальність, утворює факт зберігання, транспортування чи реалізацію алкогольних напоїв чи тютюнових виробів без марок акцизного податку встановленого зразка або з підробленими марками акцизного податку.

Разом з тим, суд звертає увагу, що необхідною передумовою застосування до суб`єкта господарювання рішення про застосування фінансових санкцій є наявність необхідних доказів на підтвердження порушення таким суб`єктом вимог законодавчих та інших нормативно-правових актів про виробництво та обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, у тому числі і докази на підтвердження маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів, та/або марками, що не видавалися безпосередньо виробнику або імпортеру зазначеної продукції.

Як встановлено судом, за результатами проведеної фактичної перевірки, відповідачем встановлено факт зберігання позивачем алкогольних напоїв без марок акцизного податку встановленого зразка на суму 146 135,20 грн., в кількості 1067 шт., з яких без марки акцизного податку - 3 шт., марка акцизного податку з однаковими номерами і серіями - 36 шт., марка акцизного податку видана іншому суб`єкту господарювання (виробнику) та використана ним раніше (місяць та рік) - 207 шт., марка акцизного податку не видавалась суб`єкту господарювання - 42 шт., марка акцизного податку використана раніше (місяць та рік), як дата виготовлення горілки - 486 шт., марка акцизного податку використана раніше (місяць), як дата виготовлення горілки - 293 шт.

Однак, всупереч вищезазначеним нормам права та положенням ч. 2 ст. 77 КАС України, матеріали справи не містять, а відповідачем в обґрунтування своєї правової позиції та правомірності прийняття спірного рішення про застосування штрафних санкцій в цій частині,не надано до суду жодних доказів, які б надали можливість підтвердити неналежне походження марок акцизного податку алкогольних напоїв.

Між тим, відповідно до вимог ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарської відповідальності учасника господарських відносин, у тому числі для застосування адміністративно-господарських санкцій, є вчинене таким суб`єктом господарське правопорушення. На підставі частини другої зазначеної статті учасник господарських відносин відповідає за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. При цьому слід ураховувати, що елементами правопорушення є вина та наявність причинного зв`язку між самим порушенням та його наслідками. Вважається, що застосування принципу вини як умови відповідальності пов`язане з необхідністю доведення порушення зобов`язання.

Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів (ч. 2 ст. 218 ГК України).

При цьому слід ураховувати, що елементами правопорушення є вина та наявність причинного зв`язку між самим порушенням та його наслідками. Вважається, що застосування принципу вини як умови відповідальності пов`язане з необхідністю доведення порушення зобов`язання.

Аналогічна правова позиція викладена Судовою палатою в адміністративних справах Верховного Суду Україні у постанові від 08.05.2012 № 21-93а12.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що невідповідності марок акцизного податку, зазначених в описі до акту перевірки (марка акцизного податку з однаковими номерами і серіями, марка акцизного податку видана іншому суб`єкту господарювання (виробнику) та використана ним раніше (місяць та рік), марка акцизного податку не видавалась суб`єкту господарювання, марка акцизного податку використана раніше (місяць та рік), як дата виготовлення горілки, марка акцизного податку використана раніше (місяць), як дата виготовлення горілки) не могли бути встановлені позивачем під час придбання таких пляшок горілки, з огляду на те, що по-перше, товариство не має доступу до бази даних АС «Акцизні марки» та не має змоги пересвідчитись у їх легальності, по-друге, для встановлення того факту, що марки акцизного податку підроблені, необхідно спеціальні знання та відповідне обладнання для дослідження таких акцизних марок.

Більш того, алкогольні напої з акцизними марками, які за висновком податкового органу мають ознаки підроблених та щодо яких виникли сумніви щодо їх походження, після проведення перевірки були вилучені. Однак, експертиза таких марок фіскальним органом не проводилась, що підтверджується листом ГУ ДФС в Івано-Франківській області від 32.11.2020 (т.2 а.с.3).

Отже, відповідачем не доведено правомірності висновків перевірки в частині встановлення факту зберігання позивачем алкогольних напоїв без марок акцизного податку встановленого зразка (марка акцизного податку з однаковими номерами і серіями - 36 шт., марка акцизного податку видана іншому суб`єкту господарювання (виробнику) та використана ним раніше (місяць та рік) - 207 шт., марка акцизного податку не видавалась суб`єкту господарювання - 42 шт., марка акцизного податку використана раніше (місяць та рік), як дата виготовлення горілки - 486 шт., марка акцизного податку використана раніше (місяць), як дата виготовлення горілки - 293 шт.).

Відтак, оскаржуване рішення про застосування фінансових санкцій від 13.02.2020 року за № в частині накладення штрафу в розмірі 129 135,20 грн., є протиправним та підлягає до скасування.

Водночас, перевіркою встановлено, а позивачем не спростовано факт зберігання позивачем алкогольних напоїв без марок акцизного податку - 3 шт. по ціні 70 грн.

В контексті вищевикладених висновків, суд зазначає, що факт відсутності марок акцизного податку на пляшках алкогольних напоїв позивач мав можливість встановити візуально та не допустити зберігання такої продукції.

Тому, застосування відповідачем оскаржуваним рішенням до позивача штрафу за порушення вимог ст. 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» щодо зберігання алкогольних напоїв без марок акцизного податку встановленого зразка в розмірі 17000 гривень (3 пляшки горілки за ціною 70 грн. - 210 грн. на 200% = 420 грн., однак не менше 17 000 грн.) є правомірним.

Підсумовуючи все вищевикладене, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог, тому слід визнати протиправним та скасувати рішення про застосування фінансових санкцій від 13.02.2020 року за № в частині застосування фінансових санкцій у вигляді штрафу в розмірі 129 135,20 гривень, а в задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Згідно із частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною 1 статті 132 Кодексу, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 132 Кодексу, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 134 Кодексу розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

В даному випадку, витратами позивача, що пов`язані з розглядом справи є витрати на професійну правничу допомогу, що надавалася адвокатом Кіт Р.С. на підставі договору про надання правничої допомоги від 04.05.2020 №04/05/2020 (т.1, а.с.29-31).

Відповідно до додатку №1 від 10.09.2020 до договору про надання правничої допомоги, позивач погодив з адвокатом Кіт Р.С., що вартість послуг становить 1000 грн. за 1 годину, а вказана сума сплачується ним протягом 3 днів з дати підписання сторонами акту приймання-передачі наданих послуг (т.2 а.с.28).

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з "гонораром успіху". ЄСПЛ вказав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

Європейський суд з прав людини зазначив, що згідно з його прецедентною практикою (§ 23 справи "Санді Таймс проти Об`єднаного Королівства (№ 2)" (Sunday Times v. UK (№2) від 6.11.1980, скарга № 6538/74) відшкодування судових витрат передбачає, що встановлена їх реальність, їх необхідність і, більше того, умова розумності їх розміру.

У підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу, представником позивача долучено акт про надання правничої допомоги від 15.01.2021, відповідно до якого адвокатом вчинено наступні дії: участь у судових засіданнях - 3 години, підготовка заяв по суті та додаткових письмових пояснень - 7 годин, загальна вартість яких складає 10 000 грн. (т.2, а.с.29).

Факт оплати позивачем вартості послуг в розмірі 10000 гривень підтверджується копією платіжного доручення №674 від 19.01.2021 (т.2 а.с.45).

Судовий збір у розмірі 6586,00 гривень сплачено позивачем згідно квитанції від 11.09.2020 (т.1 а.с.1).

Частиною третьою статті 139 КАС України встановлено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи висновки суду про часткове задоволення позовних вимог та відхилення судом решти позовних вимогах, то витрати на професійну правничу допомогу підлягають частковому задоволенню, то підлягає стягненню на користь позивача у розмірі 2500 грн. (25 % від підтверджених ним витрат та пропорційно задоволеним вимогам позовної заяви) та 1937,02 грн., сплаченого судового збору (пропорційно задоволеним вимогам майнового характеру).

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов "Прикарпаття" Івано-Франківської філії ТОВ "Інтернаціональна група вин України №1" (, вул. Галицька, 31А, с. Угринів, Тисменицький район, Івано-Франківська область, 77423) до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області (, вул. Незалежності, 20, м. Івано-Франківськ, 76018) про визнання протиправними та скасування рішення про застосування фінансових санкцій від 13.02.2020 року за № та податкового повідомлення-рішення від 13.02.2020 року за № - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення про застосування фінансових санкцій від 13.02.2020 року за № в частині застосування фінансових санкцій у вигляді штрафу в розмірі 129 135,20 гривень.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Cтягнути на користь "Прикарпаття" Івано-Франківської філії ТОВ "Інтернаціональна група вин України №1" (, вул. Галицька, 31А, с. Угринів, Тисменицький район, Івано-Франківська область, 77423) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Івано-Франківській області (, вул. Незалежності, 20, м. Івано-Франківськ, 76018) - 1937 (одна тисяча дев`ятсот тридцять сім) гривень 02 копійки судових витрат по сплаті судового збору та 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень витрат на правову допомогу.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статтей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Матуляк Я.П.

Рішення складене в повному обсязі 25 січня 2021 р.