Справа № 640/194/20
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2021-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/194/20 Суддя (судді) суду 1-ї інстанції:
ПОСТАНОВА

Іменем України

22 січня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Сорочка Є.О.,

суддів Єгорової Н.М.,

Коротких А.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 серпня 2020 року у справі за адміністративним позовом Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, тетя особа - Державне підприємство " Національні інформаційні системи" про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 25.11.2019 за № 3615/5 «Про тимчасове блокування доступу державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно»;

- зобов`язати Міністерство юстиції України шляхом надання відповідного розпорядження до Державного підприємства «Національні інформаційні системи» відновити приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 31.08.2020 позов задоволено.

Відповідач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що оскаржуване рішення про тимчасове блокування доступу позивача до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно є правомірним.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити у її задоволенні, посилаючись на необґрунтованість доводів скаржника.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 25.11.2019 відповідачем на підставі довідки від 20.11.2019 за результатами проведення камеральної перевірки позивача, видано оскаржуваний наказ №3615/5, яким відповідно до статті 37-1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядку здійснення контролю у сфері реєстрації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.12.2016 №990, вирішено тимчасово заблокувати доступ державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на 1 рік. Виконання наказу покладено на ДП «Національні інформаційні системи».

Зі змісту довідки від 20.11.2019 вбачається, передумовою прийняття оскаржуваного акту індивідуальної дії стали виявлені порушення:

- 12.03.2019 приватним нотаріусом ОСОБА_1 за заявою №33037176 проведено державну реєстрацію права власності на гараж 1993 року будівництва, що розташований за адресою: м. Київ, вул. Електротехнічна, 64, гаражно-будівельний кооператив (Деснянський р-н) «Алмаз», ряд № 7, гараж 5 без документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта. Відомостей про реєстраційний номер документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта у заяві № 33037176 приватним нотаріусом ОСОБА_1 не вказано. Також, приватним нотаріусом ОСОБА_1 за заявою № 33037176 не здійснено пошуки відомостей у Державному реєстрі прав. Аналогічні порушення вимог законодавства приватним нотаріусом ОСОБА_1 встановлено за заявами №№ 33037110, 33445473, 33445843, 33637765, 34088058, 35596171, 35596116;

- за заявою № .02.2019 приватним нотаріусом ОСОБА_1 проведено державну реєстрацію права власності на житловий будинок, що розташований за адресою: м. Київ, вул. Гоголя (Дарницький р-н), 1А, утворений шляхом поділу майна за відсутності документа, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси. Також, приватним нотаріусом ОСОБА_1 за заявою №32529771 не здійснено пошуки відомостей у Державному реєстрі прав. Аналогічні порушення вимог законодавства приватним нотаріусом ОСОБА_1 встановлено за заявами №№ 32529583, 32529687;

- за заявами №№ 33392436, .03.2019 приватним нотаріусом ОСОБА_1 проведено державну реєстрацію права власності на земельні ділянки з кадастровими номерами :75:760:0020, :75:760:0021, утворених шляхом поділу, за відсутності документа, що посвідчує право власності на земельну ділянку до поділу. Також, приватним нотаріусом ОСОБА_1 за заявою №33392436 не здійснено пошуки відомостей у Державному реєстрі прав. Поділ проведено на підставі заяви власника земельних ділянок. З вищезазначених заяв вбачається, що земельна ділянка, належала заявнику на підставі договору купівлі- продажу від 2007 року. Разом з тим, (далі дослівно як вказано в довідці): «згідно за статтею 126 право, або уповноважені ними особи - у разі подання документів для проведення державної реєстрації набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав;

- за заявою № .03.2019 приватним нотаріусом ОСОБА_1 проведено державну реєстрацію права власності на нежитлове приміщення (група приміщень), що розташоване за адресою: м. Київ, просп. Соборності, буд. 17, прим. №№116-42,116-43,116-44,116-45, утворене шляхом об`єднання майна за відсутності документа про підтвердження технічної можливості такого об`єднання нерухомого майна та можливості використання такого майна, як самостійного об`єкта цивільних правовідносин, а також документа, який відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта (інформація про проведення будівельних робіт, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 07.06.2017 № 406 не потребують отримання дозволу на їх проведення відсутня). Крім того, за заявою № 33281186 встановлено порушення приватним нотаріусом ОСОБА_1 вимог статті 2 Закону, пункту 3 Вимог до оформлення заяв, оскільки у заяві не зазначено представника юридичної особи, від імені якої подана вищезазначена заява.

Не погодившись з таким рішенням , позивач звернулась до суду з позовом.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що камеральну перевірку проведено з порушенням встановленої процедури, а наявні порушення у своїй сукупності призвели до того, що, прийнятий за результатами такої перевірки наказ є передчасним. Суд також відхилив посилання відповідача на порушення позивачем законодавства під час вчинення реєстраційних дій.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-IV від 01.07.2004 (далі - Закон № 1952-IV) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Організаційну систему державної реєстрації прав становлять: 1) Міністерство юстиції України та його територіальні органи; 2) суб`єкти державної реєстрації прав: виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, Київська, Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації; акредитовані суб`єкти; 3) державні реєстратори прав на нерухоме майно (далі - державні реєстратори).

Пункт 2 частини першої статті 10 Закону № 1952-IV до державного реєстратора відносить нотаріуса.

Відповідно до частини першої статті 37-1 Закону №1952-IV контроль у сфері державної реєстрації прав здійснюється Міністерством юстиції України, у тому числі шляхом моніторингу реєстраційних дій у Державному реєстрі прав з метою виявлення порушень порядку державної реєстрації прав державними реєстраторами, уповноваженими особами суб`єктів державної реєстрації прав.

За результатами моніторингу реєстраційних дій у Державному реєстрі прав у разі виявлення порушень порядку державної реєстрації прав державними реєстраторами, уповноваженими особами суб`єктів державної реєстрації прав Міністерство юстиції України проводить перевірки державних реєстраторів чи суб`єктів державної реєстрації прав.

У разі якщо в результаті проведеної перевірки державних реєстраторів чи суб`єктів державної реєстрації прав виявлено прийняття такими державними реєстраторами чи суб`єктами державної реєстрації прав рішень з порушенням законодавства, що має наслідком порушення прав та законних інтересів фізичних та/або юридичних осіб, Міністерство юстиції України вживає заходів до негайного повідомлення про це відповідних правоохоронних органів для вжиття необхідних заходів, а також заінтересованих осіб.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.12.2016 № 990 затверджено Порядок здійснення контролю у сфері державної реєстрації (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Порядок).

Відповідно до пункту 2 Порядку контроль за діяльністю у сфері державної реєстрації здійснюється шляхом розгляду скарг, поданих відповідно до Закону України "Про звернення громадян", і обґрунтованих подань територіальних органів Мін`юсту, а також моніторингу реєстраційних дій в реєстрах.

Пунктом 4 цього Порядку передбачено, що моніторинг реєстраційних дій проводиться на підставі відомостей реєстрів за допомогою програмних засобів їх ведення за такими критеріями: 1) порушення строків, визначених Законами; 2) проведення реєстраційних дій в неробочий час; 3) відсутність у реєстрах електронних копій документів, поданих для державної реєстрації, виготовлених шляхом їх сканування; 4) проведення реєстраційних дій на підставі судових рішень; 5) скасування (видалення) записів з реєстрів; 6) державні реєстратори та/або суб`єкти державної реєстрації, визначені Мін`юстом.

Згідно пунктів 5-7 Порядку за результатами моніторингу реєстраційних дій складається відповідний акт в письмовій формі, який засвідчується підписом посадової особи Мін`юсту, що проводила такий моніторинг.

У разі виявлення на підставі акта моніторингу реєстраційних дій порушень порядку державної реєстрації проводиться камеральна перевірка державних реєстраторів та/або суб`єктів державної реєстрації.

Камеральна перевірка проводиться на підставі наказу Мін`юсту, яким утворюється комісія у складі не менше ніж трьох посадових осіб Мін`юсту <…>.

Копія наказу Мін`юсту про проведення камеральної перевірки надсилається протягом трьох робочих днів з дня його прийняття разом із супровідним листом державному реєстратору та/або суб`єкту державної реєстрації.

Пунктами 9-10 Порядку передбачено, що результати камеральної перевірки оформляються довідкою, яка підписується усіма членами комісії <…>. За результатами проведеної камеральної перевірки Мін`юст на підставі довідки комісії приймає мотивоване рішення відповідно до Законів у формі наказу.

У відповідності до частини другої статті 37-1 Закону №1952-IV за результатами проведення перевірок державних реєстраторів чи суб`єктів державної реєстрації прав Міністерство юстиції України у разі виявлення порушень порядку державної реєстрації прав державними реєстраторами, уповноваженими особами суб`єктів державної реєстрації прав приймає вмотивоване рішення про: 1) тимчасове блокування доступу державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації прав до Державного реєстру прав; 2) анулювання доступу державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації прав до Державного реєстру прав; 3) притягнення до адміністративної відповідальності державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації прав; 4) направлення до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України подання щодо анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю; 5) скасування акредитації суб`єкта державної реєстрації прав.

Аналіз викладеного свідчить, що чинним на час виникнення спірних правовідносин законодавством чітко визначені підстави та порядок дій Міністерства юстиції України щодо здійснення контролю у сфері державної реєстрації прав. Наявність відповідних підстав та дотримання цього порядку є обов`язковою передумовою умовою для застосування Міністерством юстиції України визначених статтею 37-1 Закону №1952-IV санкцій.

Так, позивач вказує, що станом на час звернення до суду, наказ відповідача №4029/7 від 18.11.2019 «Про проведення камеральної перевірки у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державного реєстратора - приватного нотаріуса КМНО ОСОБА_1 » вона не отримувала та до фактичного блокування доступу до реєстру про здійснення спірної перевірки їй відомо не було.

Доказів направлення та отримання позивачем копії цього наказу чи повідомлення позивача в інший спосіб про проведення перевірки матеріали справи не містять, а відповідачем надано не було.

Колегія суддів наголошує, що відповідачем ні у відзиві на позовну заяву, ні в апеляційній скарзі не спростовано й не заперечено вказаних доводів позивача та відповідних мотивів суду першої інстанції.

Відповідно до частин першої, третьої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Враховуючи викладене, у колегії суддів відсутні підстави вважати, що судом першої інстанції невірно встановлені обставини ненаправлення позивачу копії наказу про призначення перевірки та неповідомлення її у будь-який інший спосіб про факт її проведення.

Частиною другою статті 2 КАС передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Наведені принципи були порушені відповідачем. Як вірно вказав суд першої інстанції, неповідомлення позивача про проведення камеральної перевірки та надсилання копії наказу про її проведення є порушенням, яке позбавило державного реєстратора приймати на участь у процесі прийняття оскарженого наказу, шляхом надання пояснень щодо виявлених порушень.

Свавільне здійснення суб`єктом владних повноважень заходів контролю, встановлення порушень та застосування санкцій без повідомлення про здійснення таких заходів суб`єкта контролю є грубим порушенням вимог чинного законодавства й безумовно свідчить про неправомірність здійснених суб`єктом владних повноважень заходів та застосованих санкцій на підставі неправомірно встановлених обставин.

За таких обставин суд погоджується з доводами позивача про те, що камеральну перевірку проведено з порушенням встановленої процедури, а наявні порушення у своїй сукупності призвели до того, що, прийнятий за результатами такої перевірки наказ є передчасним.

Аналогічна позиція викладена у подібних правовідносинах викладена у постанові Верховного Суду від 24.10.2019 по справі №1340/5656/18.

Частиною першою статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Від наведених вище правових висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах палата, об`єднана палата або Велика Палата Верховного Суду у відповідності до статті 346 КАС не відступала, а тому підстав для їх неврахування при вирішенні даного спору немає.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірно висновку про протиправність тимчасового блокування доступу позивача до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно згідно оскаржуваного рішення.

Колегія суддів не здійснює перевірку обґрунтованості виявлених відповідачем порушень позивачем вимог чинного законодавства, позаяк такі порушення не були встановлені відповідачем у встановленому законом порядку із урахуванням права позивача на участь у процесі встановлення цих обставин та прийняття відповідного рішення. З огляду на це, колегія суддів відхиляє відповідні доводи апеляційної скарги, які стосуються виключно суті виявлених спірною перевіркою порушень.

Відповідач в апеляційній скарзі не заперечує обраного позивачем та застосованого судом першої інстанції способу захисту порушених прав шляхом скасування оскаржуваного рішення відповідача та зобов`язання його вчинити дії щодо відновлення доступу позивача до реєстру, а тому колегія суддів наведені обставини відповідно до частини першої статті 308 КАС не перевіряє.

Варто також відмітити, що суть апеляційної скарги зводиться виключно до відтворення змісту довідки, на підставі якої прийняте оскаржуване рішення. Апеляційна скарга не містить обґрунтувань того, у чому саме полягає неправильність висновків суду першої інстанції чи встановлення обставин справи.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про задоволення позову.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 КАС.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 34, 243, 311, 316, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 серпня 2020 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. В інших випадках постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя Є.О. Сорочко

Суддя Н.М. Єгорова

Суддя А.Ю. Коротких