Справа № 380/11665/20
Суддя: Сасевич Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2021-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2021 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Сасевича О.М.

за участю секретаря судового засідання Петлюк В.О.

позивача ОСОБА_1

розглянувши в судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Київського міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправними дій, зобов`язання до вчинення дій,

в с т а н о в и в:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Київського міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки, із вимогами:

-визнати протиправними дії Київського міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо відмови у видачі ОСОБА_1 , відповідно до п.5 ст.5 Закону України Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист, відповідного посвідчення і вручення нагрудного знаку Ветеран військової служби, які оформлені листом №ВСЗ/5758 від 12.11.2020 року;

-зобов`язати Київський міський територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, відповідно до п.5 ст.5 Закону України Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист та п.1 Порядку видачі посвідчення і вручення нагрудного знаку Ветеран військової служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 року №1601 видати (вручити) ОСОБА_1 відповідне посвідчення та нагрудний знак Ветеран військової служби.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач ОСОБА_1 , проходив військову службу в Збройних Силах України та службу на прокурорсько-слідчих посадах в органах військової прокуратури. Згідно наказу тимчасово виконуючого обов`язків Міністра оборони України №68 від 12.02.2020 року позивача було звільнено з військової служби у запас за п.п. г (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) п.2 ч.5 ст.26 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу, а наказом Генерального прокурора №502ц від 19.02.2020 року виключено із списків особового складу Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України із загальною вислугою років в календарному обчисленні 24 роки та 6 місяців військової служби. Вважаючи, що згідно Закону України Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції України і деяких інших осіб та їх соціальний захист позивач набув право на статус ветерана військової служби, останній звернувся до Київського міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки з метою видачі йому посвідчення і вручення нагрудного знаку Ветеран військової служби, однак згідно відповіді Київського міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки йому в цьому було відмовлено, що, відповідно, слугувало підставою для звернення до суду.

Ухвалою судді від 11.12.2020 року в справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 21.01.2021 року.

Окрім цього, вищевказаною ухвалою судді встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали для подання відзиву на позовну заяву, а також роз`яснено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин справа буде вирішена за наявними матеріалами.

Копію вказаної ухвали судді, разом з копією позовної заяви та додатками до неї, було вручено представнику відповідача 28.12.2020 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, що міститься в матеріалах справи.

Станом на момент розгляду справи на адресу суду відзиву на позовну заяву від відповідача не надходило.

Згідно ч.6 ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши доводи позову, зібрані у справі докази в їх сукупності, заслухавши пояснення сторони у справі, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд дійшов наступних висновків.

Полковник юстиції ОСОБА_1 , згідно витягу з послужного списку особової справи позивача, в період з серпня 1995 року по лютий 2020 року проходив військову службу в Збройних Силах України, з них із липня 2000 року по лютий 2020 року на прокурорсько-слідчих посадах в органах військової прокуратури.

Згідно наказу Міністра оборони України №721 від 15.11.2018 року, за високі показники у бойовій і професійній підготовці, сумлінне і чесне виконання військового обов`язку та з нагоди Дня Збройних Сил України, позивача була нагороджено відзнакою Міністерства оборони України медаллю за 20 років сумлінної служби.

Законом України №113-ІХ від 19.09.2019 року Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів з реформи органів прокуратури передбачено припинення діяльності військових прокуратур.

12.02.2020 року наказом тимчасово виконуючого обов`язків Міністра оборони України №68 (по особовому складу) відповідно до п.2 ч.5 ст.26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу полковника юстиції ОСОБА_1 , який перебував у розпорядженні Генерального прокурора, колишнього прокурора відділу організації представництва держави, протидії корупції у військовій сфері та в оборонно-промисловому комплексі в регіонах управління представництва інтересів держави у воєнній сфері Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України звільнено в запас за п.п. г (у зв`язку із скороченням штатів або проведення організаційних заходів). Згідно наказу, вислуга років позивача у Збройних силах України в календарному обчисленні становить 24 роки 6 місяців служби.

19.02.2020 року, на підставі наказу Міністра оборони України №68 від 12.02.2020 року, наказом Генерального прокурора України №502ц полковника юстиції ОСОБА_1 з 21.02.2020 року було виключено зі списків особового складу Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України, усіх видів забезпечення та направлено його особову справу до Печерського районного у м.Києві військового комісаріату та виплачено одноразову грошову допомогу в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 7 повних календарних років служби.

Так як на момент звільнення в позивача вислуга років у календарному обчисленні в Збройних Силах України становила 24 роки 6 місяців, ОСОБА_1 в квітні 2020 року звернуся із заявою до Київського міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки з вимогою видати йому відповідно до п.5 ст. 5 Закону України Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції України і деяких інших осіб та їх соціальний захисту та п.1 Порядку видачі посвідчення і вручення нагрудного знаку Ветеран військової служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 року №1601 відповідне посвідчення та нагрудний знак Ветеран військової служби, проте відповіді щодо результатів розгляду вказаної заяви не отримав, у зв`язку із чим, 02.11.2020 року звернувся із повторною заявою.

12.11.2020 року листом №ВСЗ/5758 Київський міський територіальний центр комплектування та соціальної підтримки повідомив позивача про те, що статус ветерана військової служби, згідно статті 5 Закону України Про статус ветеранів військової служби та їх соціальний захист надається військовослужбовцям, які звільняються із Збройних Сил України у зв`язку з їх реформуванням, у разі вислуги 20 років і більше у календарному обчисленні або 25 та більше років у пільговому обчисленні, внаслідок чого в наказі про звільнення військовослужбовця з військової служби робиться запис: Звільняється у зв`язку із реформуванням Збройних Сил України. В наказі про звільнення ОСОБА_1 вказано: Звільнити у зв`язку із реформуванням Збройних Сил України, відтак, як зазначено в листі, підстави для видачі посвідчення та нагрудного знаку ветерана військової служби відсутні.

Відмова Київського міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки у видачі ОСОБА_1 посвідчення та нагрудного знаку ветерана військової служби слугувала підставою для звернення до суду.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до ст.17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення від 06.07.1999 року №8рп та від 20.03.2002 року №5рп).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей.

Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційноправових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Виходячи з висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій військовослужбовців та прирівняних до них осіб, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Згідно ст. 1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей соціальний захист військовослужбовців діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст.5 Закону України №203/98-ВР Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист ветеранами військової служби, ветеранами органів внутрішніх справ, ветеранами Національної поліції, ветеранами податкової міліції, ветеранами державної пожежної охорони, ветеранами Державної кримінально-виконавчої служби України, ветеранами служби цивільного захисту, ветеранами Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України визнаються громадяни України:

1) які бездоганно прослужили на військовій службі, в органах внутрішніх справ, Національній поліції, податковій міліції, державній пожежній охороні, Державній кримінально-виконавчій службі України, органах і підрозділах цивільного захисту, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України 25 і більше років у календарному або 30 та більше років у пільговому обчисленні (з яких не менше 20 років становить вислуга у календарному обчисленні) і звільнені в запас або у відставку відповідно до законодавства України або колишнього Союзу РСР чи держав СНД;

2) особи з інвалідністю I та II групи, інвалідність яких настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, служби у військовому резерві під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, чи при виконанні службових обов`язків по охороні громадського порядку, боротьбі із злочинністю та ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій;

3) особи з інвалідністю I та II групи, інвалідність яких настала внаслідок захворювання, одержаного в період проходження військової служби і служби в органах внутрішніх справ, Національній поліції, податковій міліції, державній пожежній охороні, Державній кримінально-виконавчій службі України, органах і підрозділах цивільного захисту, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, і які мають вислугу військової служби і служби в органах внутрішніх справ, Національній поліції, державній пожежній охороні, Державній кримінально-виконавчій службі України, органах і підрозділах цивільного захисту, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України 20 років і більше;

4) військові пенсіонери, нагороджені медаллю "Ветеран Збройних Сил СРСР" за законодавством колишнього Союзу РСР;

5) які бездоганно прослужили на військовій службі 20 і більше років у календарному або 25 та більше років у пільговому обчисленні і звільнені з військової служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України.

Стаття 10 вищезгаданого Закону №203/98-ВР передбачає, що ветеранам військової служби, ветеранам органів внутрішніх справ, ветеранам Національної поліції, ветеранам податкової міліції, ветеранам державної пожежної охорони, ветеранам Державної кримінально-виконавчої служби України, ветеранам служби цивільного захисту, ветеранам Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України вручаються посвідчення та нагрудні знаки.

Відповідно до ч.2 ст. 10 Закону №203/98-ВР зразки посвідчень, нагрудних знаків та порядок їх виготовлення і вручення визначаються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1601 від 30.08.1999 року затверджено Порядок видачі посвідчення і вручення нагрудного знаку Ветеран військової служби,

Згідно п.1 Порядку №1601 Посвідчення та нагрудні знаки Ветеран військової служби видаються (вручаються) особам, які набули статусу ветеранів військової служби відповідно до Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист".

П. 2 Порядку №1601 передбачено, що посвідчення Ветеран військової служби: є документом, що підтверджує статус ветерана військової служби і його право на отримання відповідних пільг згідно із Законом України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист, іншими актами законодавства.

Згідно п.п.5 п. 3 Порядку №1601 підставою для видачі посвідчення і вручення нагрудного знака "Ветеран військової служби" є: наказ про звільнення з військової служби в запас або у відставку для осіб, зазначених у пункті 5 статті 5 Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист".

Законом України №113-ІХ від 19.09.2019 року Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів з реформи органів прокуратури передбачено припинення діяльності військових прокуратур.

Позивач проходив військову службу в Головній військовій прокуратурі Генеральної прокуратури України, військовослужбовці якої входили до штатної чисельності Збройних Сил України, а тому припинення діяльності військових структур являється зменшенням штатної чисельності Збройних Сил України та фактичним реформуванням Збройних Сил України.

Як встановлено судом, згідно наказу тимчасово виконуючого обов`язків Міністра оборони України від 12.02.2020 року №68 ОСОБА_2 (по особовому складу) позивача було звільнено з військової служби у запас за п.п. г п.2 ч.5 ст.26 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу (у зв`язку із скороченням штатів або проведення організаційних заходів).

Відтак суд критично оцінює посилання відповідача на відсутність в наказі про звільнення ОСОБА_1 запису: Звільняється у зв`язку із реформуванням Збройних Сил України, адже Законом України Про військовий обов`язок та військову службу такої підстави для звільнення військовослужбовців не передбачено. Натомість, в таких випадках повинно застосовуватись положення п.п. г п.2 ч.5 ст.26 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу звільнення у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, відповідно до якого позивач і був звільнений з військової служби в запас.

Тому, суд приходить до висновку про протиправність дій Київського міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки, які полягають у відмові видати ОСОБА_1 відповідне посвідчення і вручити нагрудний знак Ветеран військової служби відповідно до п.5 ст.5 Закону України Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист.

Системний аналіз наведених вище норм свідчить про те, що звільнення позивача з військової служби (з вислугою 24 роки 6 місяців у календарному обчисленні) відбулося у зв`язку з припиненням діяльності Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України, військовослужбовці якої входили до штатної чисельності Збройних Сил України, тобто у зв`язку з реформуванням останніх, а тому ОСОБА_1 набув статусу ветерана військової служби відповідно до Закону України Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист.

З огляду на наведене, вимоги позивача підлягають задоволенню шляхом зобов`язання Київського міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки, відповідно до п.5 ст.5 Закону України Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист та п.1 Порядку видачі посвідчення і вручення нагрудного знаку Ветеран військової служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 року №1601 видати (вручити) ОСОБА_1 відповідного посвідчення та нагрудного знаку Ветеран військової служби.

Згідно з вимогами ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч.2 ст,77 КАС України).

Відповідно до ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, на підставі наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, сплачений позивачем судовий збір у розмірі 840,80 грн. підлягає стягненню на користь позивача з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області за рахунок бюджетних асигнувань.

Керуючись ст.ст.2, 9, 14, 73-78, 90, 132, 139, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до Київського міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправними дій, зобов`язання до вчинення дій задоволити повністю.

Визнати протиправними дії Київського міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо відмови у видачі ОСОБА_1 , відповідно до п.5 ст.5 Закону України Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист, відповідного посвідчення і вручення нагрудного знаку Ветеран військової служби, які оформлені листом №ВСЗ/5758 від 12.11.2020 року;

Зобов`язати Київський міський територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, відповідно до п.5 ст.5 Закону України Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист та п.1 Порядку видачі посвідчення і вручення нагрудного знаку Ветеран військової служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 року №1601 видати ОСОБА_1 відповідне посвідчення та нагрудний знак Ветеран військової служби.

Стягнути з Київського міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки (04112, м. Київ, вул. Парково-Сирецька 19; ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати по сплаті судового збору у сумі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України, з урахуванням гарантій, встановлених пунктом 3 Розділу VI Прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до пп.15.5 п.15 Розділу VII Перехідні положення КАС України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 26.01.2021 року.

Суддя Сасевич О.М.