Справа № 640/19177/20
Суддя: Земляна Галина Володимирівна
Дата ухвалення: 2021-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2021 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів: Мєзєнцева Є.І., Файдюка В.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 жовтня 2020 року

у справі №640/19177/20 (розглянуто у порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін)

за позовом ОСОБА_1

до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві

про зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2020 року до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулася ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ) з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (надалі - відповідач), в якому просила суд:

- визнати пропуск строків на подання документів на призначення пенсії по інвалідності ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2 ) поважним;

- зобов`язати відповідача визнати право на пенсію по інвалідності ОСОБА_2 ;

- зобов`язати відповідача призначити пенсію по інвалідності ОСОБА_2 з дня встановлення інвалідності по день смерті, а саме: з 01 квітня 2020 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що після встановлення чоловіку позивача - ОСОБА_2 інвалідності, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Так, 15 квітня 2020 року при зверненні до відповідача для оформлення пенсії по інвалідності, працівником відповідача повідомлено, що на час проведення карантинних заходів прийом документів не здійснюється, за виключенням документів для отримання допомоги на поховання.

Проте, ОСОБА_2 мав всі підстави для призначення пенсії. Після смерті чоловіка позивач зверталась до відповідача про призначення йому пенсії, проте їй відмовлено, оскільки відсутня реєстрація будь-яких заяв її чоловіка щодо призначення пенсії.

Таким чином, позивач стверджує, що призначення пенсії не відбулось у зв`язку з введенням карантинних заходів та смертю її чоловіка до закінчення таких заходів.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 жовтня 2020 року відмовлено в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням позивачем (надалі - апелянт) подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 жовтня 2020 року та прийняти нове, яким задовольнити адміністративний позов у повному обсязі. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ`єктивність рішення суду, порушення судом норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права. В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що оформлення пенсії по інвалідності не відбулося у зв`язку із введенням на території України карантинних заходів та смертю мого чоловіка до закінчення таких заходів. Апелянт зазначає, що її чоловік, ОСОБА_2 , мав право на призначення пенсії по інвалідності з « 01» квітня 2020 року, відповідно до ст. 30 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а судом першої інстанції не враховано дані обставини.

Відповідач заперечує проти апеляційної скарги у повному обсязі з підстав зазначених у письмовому відзиві на апеляційну скаргу.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Відповідно до положень статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду слід залишити без змін, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_1 була дружиною ОСОБА_2 , який згідно з довідкою МСЕК мав групу інвалідності І "А" з 01 квітня 2020 року довічно та помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (стор. 5, 8, 10 том І).

Позивач 05 червня 2020 року звернулась до відповідача з заявою про призначення її чоловікові пенсії по інвалідності.

Листом від 03 липня 2020 року №14391-14649/С-02/8-2600/20 відповідач повідомив позивача, що за результатами перевірки підсистеми ІКІС ПФУ "Звернення" з 01 січня 2020 року відсутня реєстрації будь-яких заяв ОСОБА_2 щодо призначення пенсії по інвалідності, тому призначити такий вид пенсії, після смерті ОСОБА_2 - немає підстав. (стор. 23-25 том І).

Позивач вважає таку відмову відповідача протиправною та такою, що не відповідає вимогам діючого законодавства, звернулась до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що не заперечується позивачем, за результатами перевірки підсистеми ІКІС ПФУ "Звернення" з 01 січня 2020 року відсутня реєстрації будь-яких заяв ОСОБА_2 щодо призначення пенсії по інвалідності. Разом з тим, суд першої інстанції зазначив, що чинним законодавством не передбачено призначення пенсії посмертно.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування розроблений Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (надалі - Закон № 1058-IV), який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій.

Згідно з пункту 1 частини 1 статті 11 Закону № 1058-IV (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) громадяни України, іноземці (якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України) та особи без громадянства, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, створених відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, у філіях, представництвах, відділеннях та інших відокремлених підрозділах цих підприємств та організацій, у громадських об`єднаннях, у фізичних осіб - підприємців, осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, та в інших фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або працюють на інших умовах, передбачених законодавством, або виконують роботи (надають послуги) на зазначених підприємствах, в установах, організаціях чи у фізичних осіб за договорами цивільно-правового характеру.

Частиною 1 статті 32 Закону № 1058-IV встановлено, що особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією: для осіб з інвалідністю I групи: до досягнення особою 25 років включно - 1 рік; від 26 років до досягнення особою 28 років включно - 2 роки; від 29 років до досягнення особою 31 року включно - 3 роки; від 32 років до досягнення особою 34 років включно - 4 роки; від 35 років до досягнення особою 37 років включно - 5 років; від 38 років до досягнення особою 40 років включно - 6 років; від 41 року до досягнення особою 43 років включно - 7 років; від 44 років до досягнення особою 48 років включно - 8 років; від 49 років до досягнення особою 53 років включно - 9 років; від 54 років до досягнення особою 59 років включно - 10 років.

На підставі частини 1 статті 44 Закону №1058-IV, заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" врегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 року (надалі - Порядок №22-1).

Пунктом 1 Порядку №22-1 передбачено, що заява про призначення пенсії непрацюючим громадянам і членам їх сімей подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації), або законним представником відповідно до законодавства за місцем проживання (реєстрації) заявника.

Відповідно до пункту 1.7 Порядку №22-1 днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви. Якщо заява пересилається поштою (крім випадків призначення (поновлення) пенсій), днем звернення за пенсією вважається дата, що зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

Як встановлено судом першої інстанції та не спростовано апелянтом, що за результатами перевірки підсистеми ІКІС ПФУ "Звернення" з 01 січня 2020 року по червень 2020 року відсутня реєстрації будь-яких заяв ОСОБА_2 щодо призначення пенсії по інвалідності.

Твердження апелянта, що під час дії карантину відповідачем не було прийнято заяву, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки в матеріалах справи відсутні докази звернення чоловіком позивача або нею до відповідача шляхом направлення поштою або електронними засобами заяву про призначення пенсії ОСОБА_2 по інвалідності.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що так як позивачем не надано суду будь-яких доказів на підтвердження звернення з заявою про призначення пенсії ОСОБА_2 по інвалідності до пенсійного фонду, а отже підстав для задоволення позову не вбачається.

Колегія суддів звертає увагу апелянта, що остання не позбавлена права подати до Пенсійного фонду заяву у зв`язку з втратою годувальника, оскільки, як вбачається з матеріалів справи на утриманні ОСОБА_2 перебували двоє неповнолітніх (малолітніх) дітей, згідно ст. 36 Закону №1058-IV.

При цьому апеляційна скарга не містять посилання на обставини, передбачені статтями 317-319 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись 34, 242, 243, 246, 308, 311, 316, 321,322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 жовтня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку виключно з підстав, зазначених у п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Г. В. Земляна

Судді: Є.І. Мєзєнцев

В.В. Файдюк