Справа № 206/6432/19
Суддя: Сухоруков А. О.
Дата ухвалення: 2020-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа 206/6432/19
Провадження 2-а/206/39/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2020 року у залі суду в м. Дніпрі Самарський районний суду м. Дніпропетровська

у складі:

головуючий суддя Сухоруков А.О.,

за участю секретаря Ільїна І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспектора, старшого лейтенанта поліції 1 батальйону 4 роти у м. Бориспіль УПП Київської області Ільїна Олега Ігоровича про визнання протиправною та скасування постанови,

за участю

представника позивача Жукова Є.Б.

ВСТАНОВИВ:

20 листопада 2019 року до Самарського районного суду м. Дніпропетровська надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Інспектора, старшого лейтенанта поліції 1 батальйону 4 роти у м. Бориспіль УПП Київської області Ільїна Олега Ігоровича про визнання протиправною та скасування постанови, в якому він просить суд визнати протиправною та скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення, серія ЕАК № 1588273 від 05.10.2019 року, винесену інспектором батальйону патрульної поліції у м. Бориспіль УПП Київської області, бат. 1 рота 4, лейтенантом поліції Ільїним Олегом Ігоровичем, адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 126 КУпАП у вигляді штрафу 425 грн., а справу про адміністративне правопорушення щодо нього закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що постановою у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАК № 1588273 від 05.10.2019 року, винесеною відповідачем, його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. за порушення вимог пункту 2.4а ПДР України. Позивач вважає накладене на нього стягнення незаконним та необґрунтованим, оскільки порушено порядок накладення адміністративних стягнень та в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення. З оскаржуваної постанови вбачається, що на 76 км автодороги Київ-Харків позивач був за кермом автомобіля «Mercedes-Benz E 250 D» д.н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи за кермом він не був пристебнутий ременем безпеки, а також не пред`явив для перевірки посвідчення водія, чим порушив п. 2.4а ПДР України. На думку позивача, вищевказані обставини є надуманими та не підтверджуються жодним належним доказом. Вищевказані обставини не були зафіксовані в автоматичному режимі, інших доказів, ідентифікуючих місце та наявність правопорушення, що інкримінуються позивачу, також немає, про що він повідомив відповідача, але останній жодної уваги на його пояснення не звернув. Відповідачем наполегливо стверджувалося про те, що позивач порушив п. 2.4а ПДР України. Відповідач на прохання позивача надати йому відеозапис події нібито скоєння ним адміністративного правопорушення відмовився це зробити, продовжував наполягати на тому, що позивач винний та все одно складе постанову про адміністративне правопорушення. Позивач зазначає, що відповідач при винесенні постанови порушив вимоги статей 258, 276, 283 КУпАП, адже постанова розглядається за місцем вчинення адміністративного правопорушення, що у відповідності до Рішення КСУ № 5/рп-2015 від 26.05.2015 року означає місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справи. У порушення вимог КУпАП та положень Рішення КСУ справа була розглянута на місці вчинення правопорушення, а саме на дорозі. Крім того, позивач зауважує, що розгляд справи на місці, без підготовки та надання йому часу для звернення за правовою допомогою і надання інших доказів, підтверджуючих його невинуватість, взагалі неможливий. Таким чином, позивач стверджує, що його вина у вчиненні даного адміністративного правопорушення відсутня, а за відсутності вини він не може бути притягнутий до адміністративної відповідальності (а.с. 1-5).

18 травня 2020 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач зазначає, що вважає твердження позивача, викладені у позові, хибними, а позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, та просить суд відмовити у задоволенні позову. Відповідач у відзиві також вказує, що розглядуючи справу про адміністративне правопорушення, діяв на підставі, в межах повноважень, що передбачені Конституцією України, КУпАП, Законом України «Про національну поліцію» та іншими нормативними актами (а.с. 105-109).

Представник позивача Жукова Є.Б. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила задовольнити, а також пояснила суду, що відповідач не мав повноважень складати дану постанову, відсутні докази, які підтверджують факти, що у позивача витребувалось посвідчення водія та що він його не надав, крім того, відповідач вів себе зухвало, агресивно розмовляв, також було порушено процедуру розгляду постанови, тому дана постанова є незаконною та складеною у невідповідний спосіб.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, у прохальній частині відзиву просив суд розглядати справу без його участі (а.с. 109).

Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень ст. 268 КАС України, не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши позицію представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що постановою Інспектора, старшого лейтенанта поліції 1 батальйону 4 роти у м. Бориспіль УПП Київської області Ільїна Олега Ігоровича серії ЕАК № 1588273 від 05 жовтня 2019 року позивача було визнано винним у порушенні п. 2.4 «а» Правил дорожнього руху України, тобто у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 425 грн. Підставою притягнення до адміністративної відповідальності, згідно з наведеною постановою, стало те, що 05.10.2019 о 04 год. 53 хв. у Київській області на 76 км автодороги Київ-Харків водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом без пристебнутого ременя безпеки, не пред`явив для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив п.2.4 «а» ПДР, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП (а.с. 22-25).

З вказаної постанови також вбачається, що на момент її складення позивач керував транспортним засобом «Mercedes-Benz E 250 D» д.н.з. НОМЕР_1 (а.с. 22).

В графі 9 зазначеної постанови «до постанови додається» нічого не зазначено (а.с. 22).

Відповідно до положень ч. 4 ст. 9 КАС України для повного і об`єктивного з`ясування всіх обставин справи судом з власної ініціативи здійснено запит до Інспектора, старшого лейтенанта поліції 1 батальйону 4 роти у м. Бориспіль УПП Київської області Ільїна О.І. з метою отримання примірнику аудіо-, відеозапису, який було здійснено при складанні постанови серії ЕАК № 1588273 від 05.10.2019 року (а.с. 118).

06 серпня 2020 року від Батальйону патрульної поліції УПП у Київській області надійшла відповідь на запит суду, в якій вказано, зокрема, що на момент звернення до відділу зв`язку та телекомунікації сплили строки зберігання відеозапису в підрозділі поліції, надати відеозапис за 05.10.2019 з нагрудної камери поліцейського є неможливим (а.с. 121).

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оскільки предметом оскарження є постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, суд повинен перевірити законність та обґрунтованість винесення постанови та дослідити, чи було дотримано порядок притягнення особи до адміністративної відповідальності, чи виконано вимоги закону при розгляді справи та інше.

Відповідно до ч. 1 ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, частина друга статті 44-3, стаття 89, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116-2, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п`ята, шоста, восьма, десята і одинадцята статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 122, частина перша статті 123, 124-1, 125, частини перша, друга і четверта статті 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128-129, частина перша статті 132-1, частини перша, друга та п`ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев`ята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, частини шоста, сьома і восьма статті 152-1, статті 161, 164-4, статтею 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 192, 194, 195).

Частиною 2 статті 222 КУпАП також визначено, що від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Як передбачено п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Положення п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначає, що у випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Таким чином, аналіз законодавчих норм, чинних на момент виникнення спірних правовідносин, дає підстави для обґрунтованого висновку, що працівники підрозділів Національної поліції мають право виносити постанови у справах про адміністративні правопорушення за порушення ПДР (статті 126 КУпАП) на місці вчинення такого правопорушення.

Єдиний порядок дорожнього руху на території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року.

Пунктом 2.1.а) ПДР України чітко передбачено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Частиною 1 статті 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка") у вигляді накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно зі статтею 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні порушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам передбаченим статтями 283 та 284 КпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався порушник чи встановлених останнім доводів.

Згідно із частиною другою статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи,та інші обставини,що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Так, єдиним доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення є сама оскаржувана постанова по справі про адміністративне правопорушення, в якій зафіксовано порушення водієм правил дорожнього руху. Однак, суд вважає, що зазначена постанова є саме предметом спору між сторонами та не може розглядатись як доказ за відсутності інших доказів на підтвердження обставин вказаних в оскаржуваній постанові.

У свою чергу, позивачем надано до суду завірену копію належному йому, ОСОБА_1 , посвідчення водія категорії А1 А B1 B C1 C D1 D BE C1E CE D1E DE, серії НОМЕР_2 , виданого 06.10.2017 року центром 1249 (а.с. 123). Також на момент складення постанови про адміністративне стягнення ОСОБА_1 мав чинний поліс ОСЦПВВТЗ на транспортний засіб «Mercedes-Benz E250CDI» (а.с. 126).

Разом з тим, відповідачем станом на день розгляду справи не надано до суду будь-яких доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП. Таким чином, відповідачем не доведено факту порушення позивачем п. 2.1 «а» ПДР України.

З приводу доводів позивача щодо неправомірності розгляду справи на місці зупинки транспортного засобу суд зазначає наступне.

У Рішенні Конституційним судом України 26.05.2015р. по справі №5-рп/2015 (п. 2.3) зазначено, що у частинах першій, другій статті 258 Кодексу (у редакції Закону №767-VII від 23.02.2014) визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення (…) Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом. Скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Застосування посадовою особою процедури скороченого провадження в інших випадках, які не визначені законом, тобто розгляд справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення, призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності

Таким чином, КСУ зазначив, що перелік адміністративних правопорушень, які підлягають розгляду у скороченому провадженні (тобто фіксація адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення) є вичерпним і може бути змінений лише законом, зокрема, такий перелік порушень передбачений ч. 1 та ч. 2 ст. 258 Кодексу (у редакції Законами № 767-VII від 23.02.2014)

Разом з тим, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» від 14.07.15р. № 596-VIII, внесено зміни до ст. 258 КУпАП та передбачено, що скорочене провадження у справах про адміністративне правопорушення застосовується і до правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 КУпАП (в редакції Закону від 14.07.2015 № 596-VIII), протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

При цьому, відповідно до ч. 5 ст. 258 КУпАП, навіть якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа не складає протокол про адміністративне правопорушення про притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі.

Згідно з ч. 4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Таким чином, згідно з положеннями статті 258 КУпАП встановлені випадки здійснення скороченого провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення, в тому числі у справі за ч.1 ст.126 КУпАП відносно позивача. Рішення КСУ 26.05.2015р. по справі №5-рп/2015 приймалось до внесення змін до ч. 2 ст. 258 КУпАП в редакції Закону від 14.07.2015 № 596-VIII, а тому на ці випадки не поширюються.

У зв`язку з цим, інспектор мав право розглянути справу у скороченому провадженні та на місці вчинення правопорушення винести постанову у справі про адміністративне правопорушення, тому ці обставини не є самостійними підставами для скасування постанови.

У відповідності до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, коли маються підстави для звільнення від доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, відповідач у справі зобов`язаний довести правомірність свого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, та, зокрема, довести факт вчинення позивачем порушення ПДР відповідними доказами.

Між тим, всупереч даним вимогам, відповідачем до суду не надано жодного доказу в обґрунтування своїх доводів, а у відзиві відповідач лише посилається на статті КУпАП та інших нормативно-правових актів для підтвердження своєї позиції, не обґрунтовуючи правомірність своїх дій відповідними фактичними доказами.

За таких обставин, враховуючи, що на момент складення постанови про адміністративне стягнення відповідач мав чинне посвідчення водія відповідної категорії, а також чинний поліс ОСЦПВВТЗ, та той факт, що відповідач не надав належних та допустимих доказів в обґрунтування винесеної постанови, суд приходить до висновку, що факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП є недоведеним.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до Інспектора, старшого лейтенанта поліції 1 батальйону 4 роти у м. Бориспіль УПП Київської області Ільїна Олега Ігоровича про визнання протиправною та скасування постанови є обґрунтованим та підлягає задоволенню, а постанова серії ЕАК №1588273 від 05.10.2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП і накладення на нього стягнення у виді штрафу у розмірі 425 грн. підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю.

Керуючись ст.ст.2,6-10, 77,122, 241-246, 255,257,263, 295 КАС України, ст. 293 КУпАП, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Інспектора, старшого лейтенанта поліції 1 батальйону 4 роти у м. Бориспіль УПП Київської області Ільїна Олега Ігоровича про визнання протиправною та скасування постанови - задовольнити.

Скасувати постанову серії ЕАК №1588273 від 05.10.2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладення на нього стягнення у виді штрафу у розмірі 425 грн у зв`язку із відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення, а провадження про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 - закрити.

Апеляційна скарга на рішення суду, у відповідності до ст.ст.286,297та пп. 15.5 п. 15Перехідних положень КАС України, подається до Третього апеляційного адміністративного суду через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження у відповідності до ч. 2 ст. 295 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя А.О. Сухоруков