Справа № 380/8257/20
Суддя: Костецький Назар Володимирович
Дата ухвалення: 2021-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2021 року справа № 380/8257/20

Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Костецького Н.В., розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Солонківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Управління Дежавної казначейської служби України у Пустомитівському районі Львівської області про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Солонківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення № 4870 від 20 серпня 2020 року XXXI позачергової сесії VIII демократичного скликання Солонківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області щодо відмови у задоволенні поданого ОСОБА_1 клопотання від 04.08.2020 щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею -0,12 гектара, для індивідуального садівництва, за рахунок категорії земель згідно з КВЦПЗ - землі сільськогосподарського призначення - 01:05, яка розташована за адресою: Львівська обл., Пустомитівський район, Солонківська сільська рада, в межах населеного пункту с. Нагоряни (Додаток 1) з бажаним місцем розташування згідно з графічним додатком до клопотання (Додаток 2);

- зобов`язати Солонківську сільську раду Пустомитівського району Львівської області повторно сесійно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 04.08.2020 щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею - 0,12 гектара, для садівництва, за рахунок категорії земель згідно з КВЦПЗ - землі сільськогосподарського призначення - 01:05, яка розташована за адресою; Львівська обл., Пустомитівський район, Солонківська сільська рада, в межах населеного пункту с. Нагоряни (Додаток 1) з бажаним місцем розташування згідно з графічним додатком до клопотання (Додаток 2) та надати відповідний дозвіл;

- стягнути з казначейських рахунків, відкритих в Управлінні державної казначейської служби України у Пустомитівському районі Львівської області, Солоннківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області на користь ОСОБА_1 за завдану протизаконним рішенням моральну шкоду з розрахунку статистичної середньомісячної заробітної плати в липні 2020 року по Львівській області в сумі - 10 530 грн. пропорційно терміну що триває порушення прав відповідачем та на момент подання заяви становить: 10 530 х (1+34/30) = 22464,00 грн.

Ухвалою від 12.10.2020 прийнято позовну заяву та відкрито провадження в адміністративній справі. Залучено до участі в справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Управління Дежавної казначейської служби України у Пустомитівському районі Львівської області.

Протокольною ухвалою від 24.11.2020 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що ним відповідно довимог Земельного кодексу України подано до Солонківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області клопотання щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального садівництва. Згідно з оскаржуваним рішенням позивачу відмовлено у наданні відповідного дозволу у зв`язку із не відповідністю об`єкта генеральному плану с.Нагоряни. Проте, позивач вказує, що на оприлюдненому генеральному плані с.Нагоряни колір позначення території, на якій обрано земельну ділянку, зазначено як існуюча територія «сінокосіння». Окрім того позивач вказує, що сам факт визнання судом протиправним рішення суб`єкта владних повноважень одночасно вказує на факт спричинення моральної шкоди людині відносно якої було прийнято таке рішення і додаткового доказування не потребує. Якщо розглядати якісні характеристики моральної шкоди, то Верховним Судом така визначається, зокрема, підривом авторитету до держави і при визначенні сум шкоди, судам слід виходити з превентивного характеру рішення та тривалості обмеження позивача в правах.

Представник відповідача подов до суду відзив на позовну заяву від 08.12.2020 (вх. 65859), вказує, що відмова у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не є рішенням, без якого не може бути реалізоване право на отримання земельної ділянки у власність. Відтак, відмова Солонківською сільською надою у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, навіть якщо вона, на думку позивача, є протиправною, не має наслідком порушення прав та інтересів позивача, який має намір отримати земельну ділянку.

Представник третьої особи подав до суду пояснення від 27.10.2020 та відзив на позовну заяву від 19.11.2020 (вх. № 61588), відповідно до яких зазначає, що розгляд земельних питань не входить до компетенції органів Державної казначейської служби України. Рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів. Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення регламентується Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - Порядок), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №845. Пунктом 24 Порядку передбачено, що стягувані, на користь яких прийняті рішення про стягнення коштів з рахунків боржника, подають до органу Казначейства, в якому обслуговується боржник, документи, зазначені у пункті 6 цього Порядку.

Позивач в судовому засіданні 13.01.2021 позов підтримав з підстав викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити.

В судове засідання 08.12.2020 представник відповідача не прибув, про причини неприбуття суд не повідомив, проте належним чином був повідомлений про розгляд справи, що підтверджується повідомленням про врученя судової повістки. В судове засідання 13.01.2021 представник відповідача повторно не прибув, про причини неприбуття суд не повідомив, проте належним чином був повідомлений про розгляд справи, що згідно електронного підтвердження скерування судової повістки на офіційну електронну адресу відповідно до ч. 3 ст. 124 КАС України.

За приписами ч. 3 ст. 205 КАС України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Відтак, суд розглянув справу 13.01.2021 за відсутності представника відповідача.

Представник третьої особи в судове засідання 13.01.2021 не прибув, належним чином був повідомлений про розгляд справи. Згідно поданих пояснень від 27.10.2020 та відзиву на позовну заяву від 19.11.2020 (вх. № 61588) просить розглядати справу за відсутносі представника.

В судовому засіданні 13.01.2021 суд заслухав вступну промову позивача, дослідив письмові докази та перейшов до письмового провадження. Позивач підтримав перехід до письмого провадження.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та пояснення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

04.08.2020 ОСОБА_1 звернувся до Солонківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області із клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеутрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею - 0,12 га, для індивідуального садівництва за рахунок категорії земель згідно з КВЦПЗ - землі сільськогосподарського призначення - 01:05, яка розташована за адресою: Львівська область, Пустомитівський район, Солонківська сільська рада, в межах населеного пункту с. Нагоряни. До клопотання долучено: викопіювання з кадастрової карти (плану), копію документа що посвідчує особу, копію документа про присвоєння ідентифікаційного номеру, довідка про участь в АТО.

Рішенням від 20.08.2020 № 4870 ХХХІ позачергової сесії VII демократичного скликання Солонківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області «Про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального садівництва» ОСОБА_1 у зв`язку із невідповідністю генеральному плану с. Нагоряни відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустробю щодо відаведення земельної ділянки для індивідуального садівництва.

Позивач, не погодившись із рішенням від 20.08.2020 № 4870 ХХХІ позачергової сесії VII демократичного скликання Солонківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області «Про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального садівництва» , звернувся із даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд врахував наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 14 Конституції України закріплено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Правовідносини у сфері забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель регулюються Земельним кодексом України (далі - ЗК України).

Згідно з ст. 19 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі.

Відповідно до ст. 22 ЗК України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування, зокрема, громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Згідно з ч. 1 ст. 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: а) для ведення фермерського господарства - в розмірі земельної частки (паю), визначеної для членів сільськогосподарських підприємств, розташованих на території сільської, селищної, міської ради, де знаходиться фермерське господарство. Якщо на території сільської, селищної, міської ради розташовано декілька сільськогосподарських підприємств, розмір земельної частки (паю) визначається як середній по цих підприємствах. У разі відсутності сільськогосподарських підприємств на території відповідної ради розмір земельної частки (паю) визначається як середній по району; б) для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара; в) для ведення садівництва - не більше 0,12 гектара; г) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара; ґ) для індивідуального дачного будівництва - не більше 0,10 гектара; д) для будівництва індивідуальних гаражів - не більше 0,01 гектара.

Відповідно до ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до ч. 7 ст. 118 ЗК України визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Таким чином відповідно до ч. 7 ст. 118 ЗК України визначений перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за результатами розгляду належним чином оформлених клопотання та додатків до нього, а саме:

- невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів;

- невідповідність місця розташування об`єкта вимогам прийнятих відповідно до цих законів нормативно-правових актів;

- невідповідність місця розташування об`єкта вимогам генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Відтак, Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Судом встановлено, 04.08.2020 ОСОБА_1 звернувся до Солонківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області із клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею - 0,12 га, для індивідуального садівництва за рахунок категорії земель згідно з КВЦПЗ - землі сільськогосподарського призначення - 01:05, яка розташована за адресою: Львівська обл., Пустомитівський район, Солонківська сільська рада, в межах населеного пункту с. Нагоряни. До клопотання долучено: викопіювання з кадастрової карти (плану), копію документа що посвідчує особу, копію документа про присвоєння ідентифікаційного номеру, довідка про участь в АТО.

Рішенням від 20.08.2020 № 4870 ХХХІ позачергової сесії VII демократичного скликання Солонківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області «Про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального садівництва» ОСОБА_1 у зв`язку із невідповідністю генеральному плану с. Нагоряни відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустробю щодо відведення земельної ділянки для індивідуального садівництва.

Відтак, суд вказує, що Солонківською сільською радою Пустомитівського району Львівської області відмовлено позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального садівництва у зв`язку із невідповідністю об`єкта генеральному плану с. Нагоряни.

Відповідно до п. 2, 9 ч.1 ст.1 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" визначені терміни:

- генеральний план населеного пункту - містобудівна документація, що визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" Генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту.

Судом встановлено, що згідно з Генеральним планом сіл Мелечковичі та Нагоряни Пустомитівського району Львівської області, земельна ділянка щодо якої позивач звернувся із клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального садівництва знаходиться в межах земель сількогосподарського призначення (сінокоси) (https://data.gov.ua/dataset/0761efc0-afb9-4780-b799-c49ce5262117/resource/a3759aa7-dfd3-443b-9fbb-ce47b7ca46f4).

Суд вказує, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування, зокрема, громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Таким чином, місце розташування об`єкта, а саме земельної ділянки з клопотання позивача про надання дозволу на розроблення проекту земелеустрою, відповідає вимогам генерального плану населеного пунку села Нагоряни Пустомитівського району Львівської області.

На підставі наведеного, суд вказує, що рішення Солонківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області ХХХІ позачергової сесії VII демократичного скликання від 20.08.2020 № 4870 «Про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального садівництва» є протиправним та підлягає скасуванню.

Суд враховує, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є адміністративним актом, прийняттю якого повинна передувати визначена законом адміністративна процедура. Видача такого дозволу без необхідних дій суб`єкта владних повноважень в межах адміністративної процедури не гарантує забезпечення прав позивача у передбачений законом спосіб.

Така правова позиція узгоджується з практикою Верховного Суду, викладеною у постановах Верховного Суду від 19 червня 2018 року, 24 січня 2019 року, 15 серпня 2019 року у справах №№ 806/2687/17, 806/2981/17, 806/3097/17.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 06.11.2019 у справі № 509/1350/17 зазначила, що суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

При цьому, застосування такого способу захисту у цій справі вимагає з`ясування судом, чи виконано позивачем усі визначені законом умови, необхідні для одержання дозволу на розробку проекту землеустрою.

Суд вказує, що ОСОБА_1 виконав всі визначені законом умови, необхідні для одержання дозволу на розробку проекту землеустрою, долучив необхідні документи визначені ЗК України, проте відповідач протиправно відмовив ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку прокту землеустрою.

Відтак, судом встановлено належність поданих позивачами документів, що виключає в подальшому можливість повторно відмовити у наданні дозволів на розробку проектів землеустрою з підстав неналежності чи неповноти наданих заявниками документів.

За наявності належним чином поданих позивачем документів та з урахуванням позиції суду про необґрунтованість причин відмови у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою, є підстави вважати, що у суб`єкта владних повноважень відсутні перешкоди у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30.09.2020 у справі № 367/8720/16-а.

Таким чином, обираючи належний спосіб захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати Солонківську сільську раду Пустомитівського району Львівської області повторно сесійно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 04.08.2020, щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею - 0,12 гектара, для садівництва, за рахунок категорії земель згідно з КВЦПЗ - землі сільськогосподарського призначення - 01:05, яка розташована за адресою.- Львівська обл., Пустомитівський район, Солонківська сільська рада, в межах населеного пункту с. Нагоряни з бажаним місцем розташування згідно з графічним додатком до клопотання від 04.08.2020 та надати відповідний дозвіл.

Щодо позовної вимоги про стягнення з казначейських рахунків, відкритих в Управлінні державної казначейської служби України у Пустомитівському районі Львівської області, Солоннківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області на користь ОСОБА_1 за завдану протизаконним рішенням моральну шкоду з розрахунку статистичної середньомісячної заробітної плати в липні 2020 року по Львівській області в сумі - 10 530 грн. пропорційно терміну що триває порушення прав відповідачем та на момент подання заяви становить: 10 530 х (1+34/30) = 22464,00 грн, суд зазначає, що така вимога не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 23 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також, ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також, з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Статтею 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 (далі - Постанова) встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктами 4, 5 Постанови визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суди, зокрема, повинні з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно з пунктом 9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків (пункт 3 Постанови). Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Позивачем не доведено, що протиправне рішення завдало наслідків, які зумовили страждання позивача та спричинили йому моральну шкоду. У справі немає доказів, які б вказували на це, так само як і обґрунтування її розміру.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.03.2020 у справі №159/751/17.

Закріплений у ч. 1 ст. 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У розумінні ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Матеріали справи свідчать, що відповідні положення відповідачем дотримані не були, що в свою чергу зумовило необхідність звернення позивача за захистом свого порушеного права до суду.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими частково, а тому позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати стягненню не підлягають.

Керуючись статтями 242-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаціний номер НОМЕР_1 ) до Солонківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області (с. Солонка, Пустомитівський район, Львівська область, ), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Управління Дежавної казначейської служби України у Пустомитівському районі Львівської області (вул. Грушевського, 45, м. Пустомити, Пустомитівський район, Львівська область, ) про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди - задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення ХХХІ позачергової сесії VII демократичного скликання Солонківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 20.08.2020 № 4870 «Про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального садівництва».

3. Зобов`язати Солонківську сільську раду Пустомитівського району Львівської області повторно сесійно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 04.08.2020 щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею - 0,12 гектара, для садівництва, за рахунок категорії земель згідно з КВЦПЗ - землі сільськогосподарського призначення - 01:05, яка розташована за адресою: Львівська область, Пустомитівський район, Солонківська сільська рада, в межах населеного пункту с. Нагоряни з бажаним місцем розташування згідно з графічним додатком до клопотання від 04.08.2020 та надати відповідний дозвіл.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Судовий збір стягненню не підлягає.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст судового рішення складено 25.01.2021.

Суддя Костецький Н.В.