Справа № 420/6664/20
Суддя: Бітов А.І.
Дата ухвалення: 2021-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/6664/20

Категорія: 0 Головуючий в 1 інстанції: Левчук О.А.

Місце ухвалення: м. Одеса

Дата складання повного тексту: 07.09.2020 р.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - Бітова А.І.

суддів - Лук`янчук О.В.

- Ступакової І.Г.

у зв`язку з відсутністю клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, справа розглянута згідно п.1 ч. 1 ст. 311 КАС України,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2020 року у справі за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2020 року Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі - ГУПФ України в Одеській області) звернулось до суду з позовом до Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі - УЗПВР в Одеській області) про визнання протиправною та скасування постанову начальника відділу примусового виконання рішень УЗПВР в Одеській області Коржової Ю.Е. від 02 липня 2020 року ВП №57478316 про накладення штрафу у розмірі 5 100 грн.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що на виконання рішення суду ГУПФ України в Одеській області нараховано компенсацію втрати частини доходів в сумі 17 138,13 грн., яка підлягає виплаті згідно з Порядком погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 року №649 (далі - Порядок №649), та Порядком ведення обліку рішення суду у реєстрі рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою, затвердженим Правлінням Пенсійного фонду України від 26 вересня 2018 року №20-1 (далі - Порядок №20-1), про що було повідомлено ДВС. Проте, будучи проінформованим про виконання рішення суду державний виконавець все одно виніс постанову про накладення штрафу. Пунктом 2 Постанови №649 встановлено, що для виконання рішень, якими на органи Пенсійного фонду України покладені зобов`язання з нарахування (перерахунку) пенсійних та інших пов`язаних з ними виплат, що фінансуються з державного бюджету, виплата коштів, нарахованих за період до набрання судовим рішенням законної сили, здійснюється відповідно до Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду, затвердженого цією постановою. Невиконання судового рішення в частині виплати коштів за відсутності фінансового забезпечення не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин. Таким чином, відповідач при винесенні постанови не врахував фактичні обставини, що призвело до порушення норм законодавства, що стосується притягнення боржника до відповідальності.

Відповідач позов не визнав, вказуючи, що ГУПФ України в Одеській області не виконано рішення суду, у зв`язку з чим винесено постанову про накладення штрафу. При цьому, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва та постановою Шостого апеляційного адміністративного суду по справі №640/5248/19 визнано протиправним та нечинними п.п.1 та 2 Постанови №649. Таким чином, боржник ухиляється від виконання рішення суду. Посилання на Постанову №649 є безпідставним, адже рішення суду є обов`язковими до виконання, а механізм погашення заборгованості грубим порушенням Конституції. За таких підстав, державний виконавець діяв в рамках, визначених законом, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2020 року відмовлено в задоволенні адміністративного позову ГУПФ України в Одеській області до УЗПВР в Одеській області про визнання протиправною та скасування постанови начальника відділу примусового виконання рішень УЗПВР в Одеській області Коржової Ю.Е. від 02 липня 2020 року ВП №57478316 про накладення штрафу у розмірі 5 100 грн., - в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ГУПФ України в Одеській області ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального права, а також у зв`язку з тим, що висновки суду не відповідають обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги:

- судом першої інстанції не враховані повідомлені ГУПФ України в Одеській області обставини, а саме, що на підставі окремої ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 02 березня 2020 року по справі №501/3633/19 ГУПФ України в Одеській області виконано постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 18 вересня 2018 року. Нарахована компенсація втрати частини доходів за період з 01 березня 2016 року по 31 травня 2017 в сумі 17 138,13 грн. підлягає виплаті у встановленому діючим законодавством порядку (тобто для виплати утвореної доплати передбачено алгоритм дій згідно з окремим нормативно-правовим актом);

- ГУПФ України в Одеській області при виплаті доплати пенсії діє у межах своїх повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією, законами України та Постановою №649, а також з використанням повноважень з метою, якого ці повноваження надано, обґрунтовано, безпосередньо, добросовісно та розсудливо і жодним чином не порушило права та законні інтереси стягувана;

- застосування ГУПФ України в Одеській області Постанови №649 є правомірним та відповідає нормам Конституції України та Законам України, забезпечує належний рівень пенсійного забезпечення стягувана. Крім того, вважаємо посилання суду на те, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 липня 2020 року по справі №640/5248/19 визнано протиправними та нечинними п.п.1 та 2 Постанови №649 є безпідставними, оскільки на момент виникнення оскаржуваних правовідносин, Постанова №649 була чинною;

- державним виконавцем при винесенні постанови про накладення штрафу не враховано викладені обставини (факт повного виконання рішення суду ГУПФ України в Одеській області в межах допустимих діючим законодавством до відкриття виконавчого провадження), що призвело до порушення норм законодавства, що стосується притягнення боржника до відповідальності згідно з вимогами Закону України "Про виконавче провадження".

Відзиву на апеляційну скаргу на адресу суду апеляційної інстанції не надходило.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ГУПФ України в Одеській області, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступного.

Обставини встановлені судом першої інстанції, підтверджені судом апеляційної інстанції та неоспорені учасниками апеляційного провадження:

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 18 вересня 2018 року у справі №501/2380/17 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 16 травня 2018 року у справі №501/2380/17, скасовано. Ухвалено нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до ГУПФ України в Одеській області визнання протиправними дій, стягнення суми боргу компенсаційних виплат пенсії, та зобов`язання вчинити певні дії, задоволено частково.

Визнано протиправними дії ГУПФ України в Одеській області щодо відмови в здійсненні компенсації несвоєчасно одержаних ОСОБА_1 сум пенсії; присуджено до стягнення з ГУПФ України в Одеській області суму компенсації витрати частини доходів станом на 01 лютого 2016 року у розмірі 72 277,46 грн., зобов`язано ГУПФ України в Одеській області вчинити певні дії щодо розрахунку та виплати суми компенсації втрати частини доходів ОСОБА_1 станом на наступний час, тобто станом на червень 2017 року, та виплатити грошові кошти у повному обсязі. У іншій частині позовних вимог відмовлено.

22 жовтня 2018 року ВПВР УДВС ГТУЮ в Одеській області на підставі заяви та виконавчого листа по справі №501/2380/17 відкрито виконавче провадження №57478316.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 02 березня 2020 року у справі №501/2380/17 винесено окрему ухвалу, визнано протиправними, та такими, що ускладнюють виконання судового рішення, а саме: постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 18 вересня 2018 року по адміністративній справі №501/2380/17, та порушують права ОСОБА_1 , дії ГУПФ України в Одеській області щодо надання до ВПВР УДВС ГТУЮ в Одеській області, у листі за вихідним №18293/03 від 02 листопада 2018 року, неправдивої інформації про відсутність боргу компенсаційних виплат несвоєчасно одержаних ОСОБА_1 сум пенсії; зобов`язано ГУПФ України в Одеській області виконати постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 18 вересня 2018 року по адміністративній справі №501/2380/17, та виплатити суму компенсації втрати частини доходів ОСОБА_1 , станом на 01 червня 2017 року у розмірі 17 138,13грн.

14 квітня 2020 року начальником відділу примусового виконання рішень УЗПВР в Одеській області Коржовою Ю.Е. винесено вимогу №10.03-3680 про виконання виконавчого листа № 501/2380/17, виданого Іллічівським міським судом Одеської області від 09 жовтня 2018 року (а.с. 21, 100-101).

Листом №1500-0225-8/21703 від 04 травня 2020 року ГУПФ в Одеській області повідомлено ВПВР УЗПВР в Одеській області, що компенсація буде виплачена у сумі 17 138,13 грн. згідно Порядку №649, та Порядком №20-1.

02 липня 2020 року начальником ВПВР УЗПВР в Одеській області Коржовою Ю.Е. в межах ВП №57478316 винесено постанову про накладення на ГУПФ України в Одеській області штрафу у розмірі 5 100 грн. за невиконання рішення суду.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що начальник ВПВР УЗПВР в Одеській області Коржова Ю.Е. приймаючи постанову від 02 липня 2020 року ВП №57478316 про накладення штрафу у розмірі 5 100 грн. діяла на підставі Закону України "Про виконавче провадження" та у межах своїх повноважень, а доводи позивача щодо відсутності підстав для накладення штрафу є необґрунтованими та спростовують зібраними по справі доказами.

Судова колегія вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст. 129-1 Конституції України, ст.ст. 2, 6-12, 73, 74, 77 КАС України, ст. 1, п.1 ч.2 ст. 18, ст.ст. 63, 75 Закону України "Про виконавче провадження".

Судова колегія не приймає до уваги доводи апелянта, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України та є обов`язковими для виконання. Аналогічні положення закріплені в Законі України "Про судоустрій і статус суддів" і в процесуальному законодавстві України.

Законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року №1404-VIII (далі Закон №1404-VIII).

Відповідно до ст. 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (п.1 ч.2 ст. 18 Закону №1404-VIII).

Статтею 63 Закону №1404-VIII встановлено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного ч.6 ст. 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

Згідно ст. 75 Закону №1404-VIII у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Отже, підставою для застосування до боржника відповідальності, передбаченої ст. 75 Закону №1404-VIII, є невиконання ним рішення суду без поважних причин, встановлене державним виконавцем.

Колегія суддів вважає за необхідне також зазначити, що Європейський суд з прав людини у рішенні "Юрій Миколайович Іванов проти України" наголосив на тому, що право на суд, захищене ст. 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

У такому контексті відсутність у стягувача можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном. Відповідно, необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування.

Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

Як вбачається з матеріалів справи, у відповідь на вимогу відповідача від 14 квітня 2020 року про надання документів стосовно фактичного виконання рішення суду, позивач надав витяг з реєстру рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою (а.с.23).

Разом з тим, вищевказаний витяг не може бути належним доказом виконання рішення Одеського апеляційного адміністративного суду від 18 вересня 2018 року в частині зобов`язання ГУПФ України в Одеській області розрахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів, оскільки останнім лише нараховано, але фактично не виплачено належної суми компенсації.

Таким чином, колегія суддів констатує, що рішення суду апеляційної інстанції у справі №501/2380/17 виконано не в повному обсязі, а тому державним виконавцем правомірно прийнято постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 5 100 грн.

Разом з тим, безпідставними є доводи ГУПФ України в Одеській області щодо необхідності застосування положень Порядку №649, в якості нормативного обґрунтування виплати компенсації стягувану за виконавчим провадженням, оскільки рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва у справі №640/5248/19 від 12 листопада 2019 року (із змінами внесеними постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 липня 2020 року), п.п.1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України від 22 травня 2018 року №649 "Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду" визнані протиправними та нечинними, а, отже, втратив чинність.

Інші доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, повністю спростовуються матеріалами справи та обставинами, які повно та об`єктивно були встановлені судом першої інстанції при вирішенні спірного питання.

За таких обставин, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про відмову в задоволені позовних вимог ГУПФ України в Одеській області.

Враховуючи все вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судова колегія не змінює розподіл судових витрат відповідно ст. 139 КАС України.

Оскільки дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, ч.5 ст. 328 КАС України, судова колегія, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 25 січня 2021 року.

Головуючий: Бітов А.І.

Суддя: Лук`янчук О.В.

Суддя: Ступакова І.Г.