Справа № 420/8150/20
Суддя: Іванов Е.А.
Дата ухвалення: 2021-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/8150/20
УХВАЛА

25 січня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі судді Іванова Е.А., розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в м. Одесі заяву про забезпечення позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про заборони вчиняти певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради про визнання протиправними дії відповідача щодо відмови позивачу в наданні листів-рішення та зобов`язання відповідача надати позивачу листи-рішення на розміщення елементів вуличної торгівлі за адресами: м. Одеса, вул. Генерала Бочарова, 41 та вул. Генерала Бочарова 43 для подальшого укладання договорів з Управлінням розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради.

Ухвалою суду від 07.09.2020 року суд відкрив позовне провадження в адміністративній справі та вирішив справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін.

Ухвалою суду від 06.11.2020 року розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

14.01.2021 року (під час знаходження судді у відпустці) позивачем подано до суду заяву про забезпечення позову вх.№1591/21, згідно якої останній просить суд здійснити заходи забезпечення позову шляхом:

- заборони Управлінню розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради та будь-яким іншим особам та/або суб`єктам господарювання провадити демонтувати або вчинювати дії та приймати рішення щодо демонтажу елементів вуличної торгівлі лотків по реалізації змішаної групи товарів, розташованих за адресою: м. Одеса, вул. Генерала Бочарова, 43 та АДРЕСА_1 , до набрання законної сили судовим рішенням в даній адміністративній справі;

- заборонити Суворовській районній адміністрації Одеської міської ради та іншим органам місцевого самоврядування перешкоджати використовувати елементи вуличної торгівлі лотки по реалізації змішаної групи товарів, розташованих за адресою: м. Одеса, вул. Генерала Бочарова, 43 та АДРЕСА_1 , до набрання законної сили судовим рішенням в даній адміністративній справі;

- заборонити Управлінню розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради вирішувати питання щодо надання згоди для передачі об`єкту оренди будь-яким іншим зацікавленим особам у користування до вирішеня спору по суті та набрання рішення суду законної сили;

- заборонити Суворовській районній адміністрації Одеської міської ради вирішувати питання щодо надання згоди для передачі об`єкту оренди будь-яким іншим зацікавленим особам у користування до вирішеня спору по суті та набрання рішення суду законної сили.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову, позивачем зазначено, що 19.11.2019 року за №01-05-4/318вх та №01-05-4/317вх Суворовська районна адміністрація ОМР надала позивачу позитивні листи-рішення щодо можливості розміщення елементів вуличної торгівлі та на підставі цих листів адміністрацією та Управлінням розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів укладено Договори на право користування місцями для розташування елементів вуличної торгівлі від 03.12.2019 року №УТ-379/19 та УТ-380/19 за адресом м. Одеса, вул. Генерала Бочарова 41-43.

Проте, як зазначає позивач згідно п.8.3. Договорів на право користування місцями для розташування елементів вуличної торгівлі від 03.12.2019 року №УТ-378/19 та УТ-380/19 за вказаними вище адресами, договори діють з 10.12.2019 по 10.12.2020 року.

Таким чином у зв`язку з тим, що строк договорів сплив з 10.12.2020 року, позивач не зможе користуватися місцями для розташування елементів вуличної торгівлі, які є предметом спору, розміщення лотків по реалізації змішаної групи товарів розташованих за адресою: м. Одеса, вул. Бочарова, 41 та 43, на підставі нечинних договорів на право тимчасового користування місцями для розташування елементів торгівлі, що є підставою для Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради для здійснення демонтажу зазначених елементів торгівлі, а також є очевидними ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, адже відповідач своїми незаконними рішеннями, діями, а саме: відмовою в наданні листів-рішень, які є підставою для укладення договору з Управлінням розвитку споживчого ринку ОМР відповідно до правил розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, порушує його права, свободи та інтереси.

Водночас позивачем вказано на те, що доказами щодо вчинення таких дій (демонтаж елементів вуличної торгівлі позивача) є вимога (припис) про демонтаж елементу вуличної торгівлі від 13.01.2021 року №112680 та №112682 надані управлінням, зі змісту яких вбачається, що якщо ОСОБА_1 не виконає письмові вимоги (приписи) у строк, управлінням буде здійснено примусовий демонтаж елементів вуличної торгівлі після якого як стверджує позивач він не зможе здійснювати свою господарську діяльність.

Відповідно до ст.152 КАС України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі і повинна містити: 1) найменування суду; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); поштовий індекс; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України; реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності; або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку, офіційну електронну адресу або адресу електронної пошти; 3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; 4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 5) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Судом встановлено, що подана заява позивачем про забезпечення позову відповідає встановленим вимогам КАС України щодо її форми та змісту, та за її подання позивачем сплачено судовий збір.

Вирішуючи питання про необхідність та доцільність вжиття заходів забезпечення позову, суд оцінює наявність обставин, що зумовлюють винесення відповідної ухвали, з урахуванням доказів, що містяться в матеріалах адміністративного позову та керуючись законом.

Згідно ч. 1 ст. 154 КАС України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ст. 150 КАС України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно ч. 1 ст. 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Таким чином, законодавством встановлено вичерпний перелік підстав для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а суд повинен, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи існує хоча б одна з названих підстав, і оцінити, чи не може застосування заходів забезпечення позову завдати більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 151 КАС України не допускається забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення суб`єкта владних повноважень, яке не є предметом оскарження в адміністративній справі, або встановлення заборони або обов`язку вчиняти дії, що випливають з такого рішення.

Із системного аналізу вимог наведених норм слідує, що заходи забезпечення позову повинні відповідати і бути співмірними заявленим позовним вимогам, безпосередньо пов`язаними з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.

Так, позивачем заявлено позовні вимоги про визнання протиправними дії відповідача щодо відмови позивачу в наданні листів-рішення та зобов`язання відповідача надати позивачу листи-рішення на розміщення елементів вуличної торгівлі за адресами: м.Одеса, вул. Генерала Бочарова, 41 та вул. Генерала Бочарова 43 для подальшого укладання договорів з Управлінням розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради.

Як вбачається з матеріалів наданих разом із заявою про забезпечення позову 13.01.2021 року Управлінням розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів винесено вимоги (приписи) про демонтаж елементів вуличної торгівлі №112680 та №112682, згідно яких елементи вуличної торгівлі ФОП ОСОБА_1 за адресами АДРЕСА_1 та 43 останньому необхідно демонтувати власними силами та за власний рахунок.

При цьому суд зазначає, що у справі 420/8150/20 позивач не оскаржує вищенаведені вимоги (приписи) про демонтаж елементів вуличної торгівлі.

З огляду на зазначене ті заходи забезпечення позову, які позивач просить суд застосувати не пов`язані з предметом позову, що, в свою чергу, виключає можливість задоволення заяви про забезпечення позову у цій частині (відповідно до приписів п.5 ч.3 ст.151 КАС України).

Також суд, відхиляє доводи заявника, що захист його прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття заходів забезпечення позову, з огляду на наступне.

Так, розміщення елементів вуличної торгівлі не передбачає влаштування фундаменту, тобто при їх примусовому демонтажі може відбуватись лише перенесення останніх в будь-яке інше місце для подальшого зберігання, що не впливає на цінність відповідного майна.

Щодо посилань позивача на те, що такі елементи вуличної торгівлі вагою в 200 кілограмів, площа однієї 6 кв.м., які не просто взяти та перенести у друге місце, а тому такі дії необхідно вчинити за допомогою спеціальної техніки, а саме погрузити та перевезти на площадку для зберігання то суд вказує про те що це не є обставиною, яка у разі задоволення позову унеможливить виконання рішення.

Отже, навіть якщо припустити можливий демонтаж елементу вуличної торгівлі позивача, вказане не свідчить про неможливість або ускладнення поновлення у подальшому прав, які позивач вважає порушеними, оскільки мова йде про елемент вуличної торгівлі, який не є капітальною спорудою та, у разі поновлення прав позивача у судовому порядку, може бути повернутим на попереднє місце розташування.

Крім того, наявність ознак протиправності листів-рішень відповідача, на які посилається позивач у своїй заяві про забезпечення позову, може бути встановлена судом тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, оцінки належності, допустимості та достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за наслідком розгляду справи по суті.

Сама лише думка позивача з приводу ускладнення в майбутньому виконання рішення суду не може бути визнана судом достатньою підставою для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову у спірних правовідносинах, оскільки є суб`єктивним судженням позивача, без зазначення існуючої очевидної небезпеки заподіяння шкоди позивачу.

З цих підстав суд вважає твердження позивача про імовірне існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди його правам та інтересам до ухвалення рішення у справі, неможливість захисту цих прав без вжиття заходів забезпечення позову, необґрунтованими, у зв`язку з чим воно не може бути підставою для задоволення заяви про вжиття заходів забезпечення позову.

З приводу забезпечення шляхом заборони Управлінню розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради та Суворовській районній адміністрації Одеської міської ради вирішувати питання щодо надання згоди для передачі об`єкту оренди будь-яким іншим зацікавленим особам у користування до вирішеня спору по суті та набрання рішення суду законної сили, суд зазначає наступне.

За приписами п. 17 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ" від 06.03.2008 № 2, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування обставин, які б свідчили про наявність зазначених вище підстав для забезпечення позову.

Отже, забезпечення адміністративного позову - це вжиття адміністративним судом, в провадженні якого знаходиться справа, певних процесуально-правових заходів щодо охорони прав, свобод та інтересів позивача, які б гарантували виконання рішення суду, у разі задоволення позову; для задоволення судом поданої позивачем заяви про забезпечення адміністративного позову останній має обґрунтувати необхідність задоволення такого клопотання та довести, що незадоволення клопотання призведе хоча б до одного із наслідків, передбачених ч. 2 ст. 150 КАС України.

Аналіз наведених вище норм дає підстави вважати, що для вжиття заходів забезпечення позову необхідні поважні підстави та обґрунтування таких підстав належними доказами.

Проте, позивачем не наведено жодних істотних обставин та належних доказів, які б вказували на наявність очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до набрання рішенням у даній адміністративній справі законної сили, а також того, що без вжиття заходів забезпечення позову стане неможливим захист цих прав свобод та інтересів або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Доводи позивача стосовного того, що відповідач та/або третя особа можуть надати згоди для передачі об`єкту користування будь-яким іншим зацікавленим особам у користування до вирішення спору по суті та набрання рішення суду законної сили, суд вважає необґрунтованими, оскільки такі доводи є надуманими, передчасними та не підтверджені належними доказами.

Відтак, станом на дату вирішення заяви про забезпечення позову, судом не встановлена наявність обставин, які свідчать про необхідність вжиття заходів забезпечення позову у даній справі у заявлений позивачем спосіб.

Керуючись ст.ст.150-154, 241-244, 248, 256 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви позивача про забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили в порядку та строки встановлені ст.256 КАС України.

Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Суддя Іванов Е.А.