Справа № 380/2777/20
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2020-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2020 рокуЛьвівСправа № 380/2777/20 пров. № А/857/6575/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Глушка І.В. та Довгої О.І.,

з участю секретаря судового засідання - Мельничук Б.Б.,

а також сторін (їх представників):

від третьої особи - Семиренко П.Я.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській обл. на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 06.05.2020р. про забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській обл., третя особа без самостійних вимог на предмет спору Приватне підприємство «Озерна алея», про визнання протиправним та скасування рішення щодо скасування містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва (суддя суду І інстанції: Гулик А.Г.; час та місце ухвалення ухвали суду І інстанції: 06.05.2020р. м.Львів; дата складання повного тексту ухвали суду І інстанції: 06.05.2020р.),-

В С Т А Н О В И В:

Оскаржуваною ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 06.05.2020р. заяву третьої особи Приватного підприємства /ПП/ «Озерна алея» про забезпечення позову задоволено; зупинено дію рішення Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції /ДАБІ/ у Львівській обл. № 64-мб від 07.08.2018р., яким скасовані містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва на будівництво спортивно-рекреаційного комплексу з житловими одиницями, підземним паркінгом, та об`єктами громадського призначення на вул.Володимира Великого, 2-А, що затверджені рішенням Виконавчого комітету /ВК/ Львівської міської ради /ЛМР/ № 721 від 06.07.2018р., до набрання законної сили судовим рішенням у справі (а.с.30-33).

Не погодившись із вказаною ухвалою суду, її оскаржив відповідач Департамент ДАБІ у Львівській обл., який покликаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, просить оскаржувану ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвали нове судове рішення, яким у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити (а.с.37-39).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що позивачем не надано належних доказів, які свідчать про очевидність ознак протиправності спірного рішення відповідача, утруднення виконання рішення суду в подальшому, а наведені у заяві про забезпечення позову аргументи підлягають перевірці під час судового розгляду справи. Також сам факт подання позову не може вважатися єдиним та беззаперечним доказом очевидної ознаки протиправності рішення суб`єкта владних повноважень.

Таким чином, із поданої заяви про забезпечення позову не вбачається підставності для вжиття таких заходів, а лише вказано на незаконність припису, не наведено суду істотних обставин та не надано жодних доказів, які б вказували, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист та поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, або ж вказували на наявність очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення у зв`язку із цим прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду.

Крім того, щодо доводів заявника, викладених у заяві про забезпечення позову, слід віднестися критично, оскільки оцінку спірному припису буде надано за наслідками розгляду справи по суті заявлених позовних вимог, а не на стадії розгляду заяви про забезпечення позову. При цьому, порушене право заявника буде відновлене з моменту його порушення, якщо таке буде судом встановлено при розгляді справи по суті.

Таким чином, подана заява про забезпечення позову є необґрунтованою та непідтвердженою жодними доказами, а вжиттям такого заходу забезпечення позову фактично ухвалюється рішення без розгляду справи по суті, без встановлення будь-яких обставин, дослідження доказів у судовому засіданні, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову, тому у її задоволенні слід відмовити.

Отже, позивачем не доведено необхідність вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням положень ч.2 ст.150 КАС України.

Оскільки позивач у зв`язку із скасуванням містобудівних умов та обмежень на забудову земельної ділянки, виданих третій особі ПП «Озерна алея», не є учасником (суб`єктом) спірних правовідносин, передбачених таким рішенням як актом індивідуальної дії, тому оскаржуване рішення відповідача не породжує для позивача жодних прав та обов`язків, не надає права на захист, тобто, права на звернення до суду з розглядуваним адміністративним позовом.

Інші учасники справи не подали до суду апеляційної інстанції відзиви на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення представника третьої особи, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як слідує із матеріалів справи, ухвалою суду від 14.04.2020р. відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту ДАБІ у Львівській обл. про визнання протиправним та скасування рішення відповідача № 64-мб від 07.08.2018р., яким скасовані містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва на будівництво спортивно-рекреаційного комплексу з житловими одиницями, підземним паркінгом, та об`єктами громадського призначення на АДРЕСА_1 , що затверджені рішенням ВК ЛМР № 721 від 06.07.2018р.

Також до справи судом залучено в якості третьої особи без самостійних вимог ПП «Озерна алея».

04.05.2020р. третя особа ПП «Озерна алея» подала до суду заяву про забезпечення позову, в якій просила зупинити дію рішення відповідача № 64-мб від 07.08.2018р., яким скасовані містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва на будівництво спортивно-рекреаційного комплексу з житловими одиницями, підземним паркінгом, та об`єктами громадського призначення на АДРЕСА_1 , що затверджені рішенням ВК ЛМР № 721 від 06.07.2018р. (а.с.1-4).

Вимоги своєї заяви обґрунтовувала тим, що оскаржуваним рішенням відповідача заборонено третій особі здійснювати будь-які роботи, у тому числі проектування об`єкта будівництва, необхідні для забезпечення належним умов для подальшого ведення будівництва об`єкта нерухомого майна.

Єдиним джерелом надходження грошових коштів та отримання прибутку від здійснення господарської діяльності для заявника є діяльність пов`язана з будівництвом нерухомого майна (житлових будинків, об`єктів соціальної інфраструктури тощо).

Крім того зазначає, що між ПП «Озерна алея» (забудовником) та Товариством з обмеженою відповідальністю /ТзОВ/ «Компанія з управління активами «Оптимум» (інвестором) укладені інвестиційні договори будівництва об`єкта нерухомості № 30/07-2018 від 30.07.2018р. та № 30/07-2018-1 від 30.07.2018р., предметом яких є участь інвестора у будівництві комплексу з отриманням у власність сторін відповідної частки у комплексі на умовах і в порядку, передбачених Договором.

02.08.2018р. між позивачем (замовник) та ТзОВ «Енерджі Плюс Україна» (підрядник) укладений договір підряду № 02/08-2018, згідно умов якого підрядник зобов`язується виконати за завданням замовника загальні будівельні роботи по будівництву спортивно-рекреаційного комплексу з житловими одиницями, підземним паркінгом та об`єктами громадського призначення на земельній ділянці за адресою: м.Львів, вул.Володимира Великого, 2-А, площею 0,3869 га з кадастровим номером :07:005:0028, а замовник зобов`язується прийняти і оплатити виконані роботи згідно з умовами даного договору.

Таким чином, факт дії спірного рішення про скасування містобудівних умов та обмежень зумовлює відсутність у позивача можливості виконання своїх договірних зобов`язань.

Отже, спірне рішення відповідача перешкоджає законній господарській діяльності ПП «Озерна алея», може ускладнити або унеможливити досягнення поставленої мети на об`єкті будівництва, включаючи порушення строків виконання робіт, а також інших цивільно-господарських зобов`язань, у зв`язку з простоєм будівельної техніки та тимчасової втрати роботи значною кількістю колективу.

Звідси, відповідач оскаржуваним рішенням порушує право ПП «Озерна алея» на свободу підприємницької діяльності, а також таким чином безпосередньо втручається та перешкоджає його господарської діяльності.

Водночас, фактична реалізація оскаржуваного рішення відповідача може стати передумовою для скасування отриманого ПП «Озерна алея» дозволу на виконання будівельних робіт № ІУ 43 від 29.08.2019р., виданого ДАБІ України, що, у свою чергу, однозначно призведе до незворотних наслідків у вигляді остаточного припинення будівництва житлового комплексу, в результаті чого права інвесторів будівництва будуть порушені і не підлягатимуть відновленню у майбутньому.

Згідно оскаржуваної ухвали мотивами задоволення вищевказаного клопотання і вжиття судом заходів забезпечення позову є те, що для залучення грошових коштів на будівництво спортивно-рекреаційного комплексу з житловими одиницями, підземним паркінгом та об`єктами громадського призначення ПП «Озерна алея» уклало відповідні договори з інвесторами. Зупинення будівництва неминуче призведе до збільшення термінів будівництва, що вплине на права та інтереси покупців, та прямо впливає на збільшення ризиків для ПП «Озерна алея». Зупинення здійснення будівництва матиме наслідком також недотримання календарного плану виконання робіт, несвоєчасне використання закуплених матеріалів та неефективне використання трудових та інших ресурсів, значні штрафні санкції за невиконання договорів. Шкода, спричинена зупиненням будівництва, буде заподіяна не лише генеральному підряднику, замовнику та інвесторам у будівництво, а й працівникам, які працевлаштовані на підприємстві, у вигляді виплати заробітної плати у меншому розмірі внаслідок простою, під яким розуміють призупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами, а отже у випадку задоволення позову ПП «Озерна Алея» не зможе ефективно захистити та поновити права, порушені оскарженим рішенням, а тому суд вважав, що дія оскарженого рішення може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів ПП «Озерна алея».

Враховуючи в сукупності обставини справи, колегія суддів приходить до переконливого висновку про підставність та обґрунтованість вжитих заходів забезпечення позову і дотримання судом першої інстанції при винесенні оскаржуваної ухвали вимог ст.150 КАС України.

Наведений висновок обґрунтовується наступним.

Згідно з ч.2 ст.150 КАС України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Із змісту вимог ч.2 ст.151 КАС України слідує, що заходи забезпечення позову повинні відповідати і бути співрозмірними заявленим позовним вимогам, повинні бути безпосередньо пов`язаними з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.

Системний аналіз ст.150 КАС України дає підстави для висновку, що заходи забезпечення позову можуть вживатися виключно у випадках, коли невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Відповідно до положень ч.1 ст.151 КАС України позов може бути забезпечено, крім іншого, шляхом: зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору.

Згідно роз`яснень, які наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006р. «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Тобто, інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

При цьому, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, необхідність вжиття заходів забезпечення позову мотивована тим, що дія спірного рішення відповідача може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення або ефективний захист, поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів ПП «Озерна алея».

Колегія суддів вважає, що зазначені третьою особою у клопотанні про забезпечення позову доводи свідчать про наявність законних та переконливих підстав для вжиття заходів забезпечення позову, передбачених ст.151 КАС України.

Як слідує із змісту заявленого позову та клопотання про забезпечення позову, предметом розглядуваного спору є вимоги про визнання протиправним та скасування рішення відповідача № 64-мб від 07.08.2018р., яким скасовані містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва на будівництво спортивно-рекреаційного комплексу з житловими одиницями, підземним паркінгом, та об`єктами громадського призначення на вул.Володимира Великого, 2-А, що затверджені рішенням ВК ЛМР № 721 від 06.07.2018р.

Аналіз поданого клопотання про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову та матеріалів справи свідчить про те, що позивачем наведені вагомі докази та обґрунтування того, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Зокрема, заявлене клопотання фактично обгрунтовано необхідністю продовження здійснення господарської діяльності ПП «Озерна Алея» щодо ведення будівництва та виконання прийнятих зобов`язань перед іншими договірними сторонами.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач виступає замовником виконання будівництва спортивно-рекреаційного комплексу з житловими одиницями, підземним паркінгом та об`єктами громадського призначення на земельній ділянці за адресою: м.Львів, вул.Володимира Великого, 2-А, а будівництво даного об`єкту здійснюється ТзОВ «Енерджі Плюс Україна» на підставі укладеного договору підряду № 02/08-2018 від 02.08.2018р. (а.с.15-19).

Відповідно до дозволу на виконання будівельних робіт № ІУ 43 від 29.08.2019р., виданого ДАБІ України, генеральним підрядником вказаного будівництва визначено ПП «ВІР-ЗАХІДБУД» (а.с.20-21).

Отже, судом першої інстанції належним чином встановлено, яка саме господарська діяльність позивача, як замовника виконання будівельних робіт, є зупиненою внаслідок прийняття відповідачем оскаржуваного у справі рішення.

Оцінюючи в сукупності викладене, колегія суддів приходить до переконання про те, що позивачем наведено вагомі мотиви, які б давали підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову в подальшому може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

На цій підставі колегія суддів формує висновок про те, що судом першої інстанції надано правильну правову оцінку підставам застосування заходів забезпечення адміністративного позову, заявленим у заяві про забезпечення позову, на відповідність їх вимогам ч.2 ст.150 КАС України і, як наслідок, судом застосовані заходи забезпечення позову за наявності підстав, визначених ч.2 ст.150 КАС України.

Забезпечуючи позов, суд першої інстанції підставно врахував принципи, що висловлені Рекомендацією № R (89)8 про тимчасовий захист у адміністративних справах, прийнятою Комітетом Міністром Ради Європи 13.09.1989р.

Так, Комітет Міністрів, виходячи з того, що негайне і повне виконання адміністративних актів, які стали або можуть стати предметом оскарження, спроможні за деяких обставин завдавати інтересам осіб непоправної шкоди і що необхідно, заради справедливості, не допускати таких наслідків, виходячи з доцільності гарантувати особам, які цього потребують, тимчасовий захист з боку судів, не ігноруючи при цьому необхідність забезпечення ефективності адміністративної діяльності, рекомендував урядам держав-членів керуватися в своєму праві та адміністративній практиці, зокрема, наступним.

Згідно Рекомендацій, термін «адміністративний акт» означає будь-який окремий захід чи рішення, вжитий/прийняте в межах реалізації владних повноважень, який/яке, з огляду на свій характер, безпосередньо впливає на права, свободи чи інтереси осіб.

У випадку, коли у провадженні суду знаходиться позов проти адміністративного акту, і цей суд ще не виніс стосовно нього свого рішення, заявник може вимагати від цього суду або від іншого компетентного судового органу вжити заходів тимчасового захисту стосовно цього адміністративного акта.

Приймаючи рішення щодо необхідності надання особі тимчасового захисту, суд бере до уваги всі фактори та інтереси, які мають відношення до цієї справи. Рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта.

Заходи тимчасового захисту, про вжиття яких розпорядився правомочний суд, можуть мати форму повного або часткового призупинення виконання адміністративного акта, повного або часткового відновлення ситуації, яка існувала на момент прийняття цього адміністративного акта або після його прийняття, а також покладення судом, згідно з його повноваженнями, відповідного обов`язку на адміністративний орган влади.

Таким чином, вжиття заходів забезпечення позову за заявою позивача не є вирішенням публічного-правового спору по суті без фактичного його розгляду судом. Зупинення дії оскаржуваного рішення не скасовує його чинність, ніяк не змінює обсягу прав та обов`язків сторін у спорі, а лише тимчасово забороняє застосування передбачених ним заходів до вирішення спору в даній справі.

Оцінюючи в сукупності обставини справи та враховуючи вищенаведені норми законодавства, колегія суддів приходить до переконання про те, що заявлене клопотання про вжиття заходів забезпечення позову є підставним та обґрунтованим, через що підлягало до задоволення, з вищевикладених мотивів.

Окрім цього, на час апеляційного розгляду справи ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 15.07.2020р. задоволено заяву представника позивача та позовну заяву ОСОБА_1 до Департаменту ДАБІ у Львівській обл., третя особа без самостійних вимог на предмет спору ПП «Озерна алея», про визнання протиправним та скасування рішення щодо скасування містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва, залишено без розгляду.

Також постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 23.06.2020р. у справі № 1.380.2019.000591 підтверджено неправомірність рішення відповідача № 64-мб від 07.08.2018р., яким скасовані містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва на будівництво спортивно-рекреаційного комплексу з житловими одиницями, підземним паркінгом, та об`єктами громадського призначення на АДРЕСА_1 , що затверджені рішенням ВК ЛМР № 721 від 06.07.2018р.

Згідно з приписами ч.6 ст.157 КАС України після набрання законної сили ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 15.07.2020р. про залишення позову без розгляду вжиті заходи забезпечення втратили свою дію.

Отже, на час апеляційного розгляду в судовому порядку підтверджено неправомірність рішення відповідача № 64-мб від 07.08.2018р., яким скасовані містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва на будівництво спортивно-рекреаційного комплексу з житловими одиницями, підземним паркінгом, та об`єктами громадського призначення на АДРЕСА_1 , що затверджені рішенням ВК ЛМР № 721 від 06.07.2018р., в вжиті заходи забезпечення відповідно до спірної ухвали від 06.05.2020р. втратили свою дію.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно та повно встановив обставини справи, ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків ухвали суду, а тому підстав для скасування ухвали суду колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на неї слід залишити без задоволення.

В силу приписів ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги належить покласти на апелянта.

Керуючись ст.139, ч.3 ст.243, ст.ст.310, 312, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській обл. на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 06.05.2020р. про забезпечення позову в адміністративній справі № 380/2777/20 залишити без задоволення, а вказану ухвалу суду без змін.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді І. В. Глушко
О. І. Довга
Дата складення повного тексту судового рішення: 16.09.2020р.