Справа № 160/13602/20
Суддя: Сидоренко Дмитро Володимирович
Дата ухвалення: 2021-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сидоренка Д.В., розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними, визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -
Обставини справи: до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивач просить:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з відмови в зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) наступних періодів його роботи: з 08.09.1992 по 23.03.1993 - на посаді інженера в МГП «Агрегатстрой; з 23.03.1993 по 18.01.1996 - на посаді головного інженера у Фірмі «Агрегатстрой ЛТД»; з 19.01.1996 по 30.04.1996 - на посаді заступника директора по будівництву в ДП «Славутич» Акціонерного товариства «Славутич-1»; з 30.04.1996 по 30.06.1998 - на посаді директора ТОВ «Агрегатстрой ЛТД»; з 01.07.1998 по 11.12.2001 - здійснення підприємницької діяльності; за грудень 2015 р., з січня 2016 р. - по червень 2016 р. (включно), за вересень 2016 р., за лютий 2017 р., за січень 2018 р. та лютий 2018 р., з січня 2019 р. по вересень 2019 р. (включно) - період роботи головним інженером в Товаристві з обмеженою відповідальністю «ЕКСПЕРТНА ГРУПА "КОНТИНЕНТ"»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) від 21.04.2020 про призначення пенсії за віком, з обов`язковим врахуванням до страхового стажу наступних періодів його роботи, а саме: з 08.09.1992 по 23.03.1993 - на посаді інженера в МГП «Агрегатстрой; з 23.03.1993 по 18.01.1996 - на посаді головного інженера у Фірмі «Агрегатстрой ЛТД»; з 19.01.1996 по 30.04.1996 - на посаді заступника директора по будівництву в ДП «Славутич» Акціонерного товариства «Славутич-1»; з 30.04.1996 по 30.06.1998 - на посаді директора ТОВ «Агрегатстрой ЛТД»; з 01.07.1998 по 11.12.2001 - здійснення підприємницької діяльності; за грудень 2015 р., з січня 2016 р. - по червень 2016 р. (включно), за вересень 2016 р., за лютий 2017 р., за січень 2018 р. та лютий 2018 р., з січня 2019 р. по вересень 2019 р. (включно) - період роботи головним інженером в Товаристві з обмеженою відповідальністю «ЕКСПЕРТНА ГРУПА "КОНТИНЕНТ"».
В обґрунтування позову зазначено, що відмова в зарахуванні до страхового стажу періодів роботи є помилковою та такою, що не відповідає вимогам пенсійного законодавства, оскільки позивач не може нести відповідальності за правильність і повноту заповнення та ведення трудової книжки.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.10.2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
23.11.2020р. до суду надійшла відповідь на відзив в якій позивач зазначає про безпідставність тверджень відповідача оскільки в трудовій книжці відсутні будь-які виправлення; відповідач не вказав жодної норми чинного законодавства, яка б встановлювала, що відсутність у записі про звільнення посилання на Кодекс законів про працю є підставою для відмови в зарахуванні відповідного стажу; пенсійний фонд має повноваження вимагати документи (уточнюючи довідки) тільки у випадку, якщо трудова книжка містить неточності стосовно періоду роботи, а відсутність печатки не робить документи, які засвідченні нею, неправдивими; відповідач не вказав жодної норми чинного законодавства, яка б встановлювала відповідачу повноваження не брати до уваги уточнюючі довідки через відсутність в них дати видачі та номера; відповідачем не наведено підстав з яких він проігнорував надані йому накази; позивач не може відповідати за правильність та повноту оформлення первинних документів на підприємстві, а недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особа, яка допустила такі порушення. Також у відзиві позивач зазначає, зокрема, про достатність листа Соборної районної у місті Дніпрі Ради вих.№М-09/737 від 15.05.2019р. для зарахування відповідного періоду здійснення підприємницької діяльності до страхового стажу та про безпідставність заперечень відповідача з приводу судових витрат.
Станом на 26.01.2021р. до суду не надходили заперечення на відповідь на відзив від відповідача.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -
Згідно наявної в матеріалах справи копії паспорта серії НОМЕР_2 , ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позивач на підтвердження своїх вимог надав до суду копію трудової книжки серії НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якій наявні наступні записи (мовою оригіналу):
«№8, 08.09.1992. Принят на должность инженера в фирму МГП «Агрегатстрой». Пр.№2 от 08.09.1992;
№9, 23.03.1993. Уволен в связи с ликвидацией МГП «Агрегатстрой» по переводу в фирму «Агрегатстрой ЛТД». Пр. №19 от 23.03.1993;
№10, 23.03.1993. Принят по переводу в фирму «Агрегатстрой ЛТД». Пр.№1 от 23.03.1993;
№11, 18.01.96. Уволен по переводу в ДП «Славутич-1». Пр.№7 от 18.01.1996;
№12, 19.01.96. Принят заместителем директора по строительству по переводу, Пр.№2 от 19.01.96г.;
№13, 30.04.96. Уволен по ст.38 КЗОМ Украины по собственному желанию. Пр.№6а от 30.07.96г.;
№14, 30.04.96. Принят директором фирмы. Пр.№5 от 10.04.96г.;
№15, 30.06.98. Уволен по ст.38 КЗОТ Украины (собственное желание). Пр.№30/6 от 30.06.98.
Крім того, позивачем надані копії довідки про період роботи для обчислення пенсії ТОВ «Фірма «Агрегатстрой ЛТД», згідно якої підтверджується робота позивача на підприємстві ТОВ «Агрегатстрой ЛТД» з 23.03.1993р. по 18.01.1996р. на посаді головного інженера (наказ про прийняття на роботу №1 від 23.03.1993р., наказ про звільнення з роботи №7 від 18.01.1996) та з 30.04.1996р. по 30.06.1998р. на посаді директора (наказ про прийняття на роботу №5 від 30.04.1996р., наказ про звільнення №30/6 від 30.06.1998р.).
Листом «Повідомлення про відмову в призначенні пенсії» від 05.05.2020р., відділом з питань призначення пенсій Управління застосування пенсійного законодавства ГУ ПФУ в Дніпропетровській області повідомлено позивача про те, що за результатом розгляду, наданих позивачем документів 21.04.2020 для призначення пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», в призначені пенсії відмовлено.
Також у листі зазначено наступне:
«За даними документами, Ваш страховий стаж враховано по 30.09.2019 та складає 20 років 08 місяців 04 дні.
До страхового стажу не враховано періоди роботи:
- з 08.09.1992 по 23.03.1993, оскільки у трудовій книжці у запису про звільнення з роботи немає посилання на КЗпП та є виправлення у даті звільнення. Необхідно надати уточнюючу довідку;
- з 23.03.1993 по 18.01.1996, оскільки у трудовій книжці у запису про звільнення з роботи немає посилання на КЗпП, а в уточнюючій довідці Агрегатстрой ЛТД немає номера та дати видачі. Зазначений період роботи буде врахована до страхового стажу після надання уточнюючої довідки та перевірки її відділом контрольно-перевірочної діяльності №1 управління контрольно-перевірочної роботи Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області;
- з 19.01.1996 по 30.04.1996, оскільки у трудовій книжці є виправлення у даті наказу про звільнення з роботи, а в наданій довідці за цей період немає номера та дати видачі;
- з 30.04.1996 по 30.06.1998, оскільки у трудовій книжці запис про роботу завірено печаткою, на якій немає ідентифікаційного коду підприємства, а в уточнюючій довідці Агрегатстрой ЛТД немає номера та дати видачі. Зазначений період буде враховано до загального стажу після надання уточнюючої довідки та перевірки її відділом контрольно-перевірочної діяльності №1 управління контрольно-перевірочної роботи Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
Враховуючи вищезазначене, Вам відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» через відсутність 26 років страхового стажу.».
Не погоджуючись із не зарахуванням вказаних періодів до загального страхового стажу, що мало наслідком відмову в призначенні пенсії, позивач звернулася до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.
Згідно частини 1 статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до якої громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закону №1058-IV).
Частиною 1 ст.26 Закону №1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:
з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;
з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років.
Частиною 4 статті 24 Закону № 1058-ІV визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
На підставі ч.1 ст.44 Закону № 1058-ІV, заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.
Документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.
Закон України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII від 05.11.1991 року (далі - Закон №1788-XII) відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.
Закон спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих.
Закон №1788-XII гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.
Відповідно до статті 39 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Згідно зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а в разі відсутності її чи відповідних записів у ній наявність трудового стажу підтверджується в Порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Постановою КМ України від 12.08.1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» (далі Порядок № 637).
Пунктом 1 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
У відповідності до пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
У відповідності пункту 2.2. до Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, що затверджена постановою Держкомпраці СРСР № 162 від 20.06.1974 (далі Інструкція № 162), заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства у присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу.
Пунктом 2.3. Інструкції № 162 всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільненні - в день звільнення мають точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Згідно з пунктом 2.5. Інструкції № 162 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення та ін. Виправлення виробляється адміністрацією того підприємства, де було зроблено відповідний запис. Адміністрація за новим місцем роботи зобов`язана надати працівникові в цьому необхідну допомогу.
Відповідно до пункту 2.13 Інструкції № 162 в графі 2 розділу «Відомості про роботу» у вигляді заголовку пишеться повне найменування підприємства. Під цим записом в графі 1 ставиться порядковий номер внесеного запису, в графі 2 вказується дата прийняття на роботу.
При звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів (п. 4.1. Інструкції № 162).
Адміністрація зобов`язана видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення (п. 4.1. Інструкції № 162).
У відповідності з пунктом 2.2. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 р. №58 (далі - Інструкція №58), заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу або прийняття студента вищого, учня професійно-технічного навчального закладу, що здобули професію (кваліфікацію) за освітньо-кваліфікаційним рівнем "кваліфікований робітник", "молодший спеціаліст", "бакалавр", "спеціаліст" та продовжують навчатися на наступному освітньо-кваліфікаційному рівні, на стажування.
До трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди. Стягнення до трудової книжки не заносяться.
Пунктом 2.3 Інструкції №58 передбачено, що записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.
Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення (п.2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників).
Згідно пункту 2.14 Інструкції №58 у графі 3 розділу "Відомості про роботу" як заголовок пишеться повне найменування підприємства. Під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу.
Згідно з пунктом 4.1. Інструкції №58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
Під час розгляду справи, судом встановлено, що відповідач відмовив, при розрахунку загального стажу, у зарахуванні періодів роботи з 08.09.1992 по 23.03.1993, з 23.03.1993 по 18.01.1996, з 19.01.1996 по 30.04.1996 та з 30.04.1996 по 30.06.1998 зокрема, у зв`язку з відсутністю у записах про звільнення з роботи посилання на КЗпП, а в уточнюючих довідках номера та дати видачі, у зв`язку з відсутністю на печатці підприємства коду ОКПОУ та у зв`язку з виправленнями у датах.
Суд вважає необхідним звернути увагу на те, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року № 301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи-працівника, а отже, й не може впливати на її особисті права та інтереси. З огляду на вищевикладене позивач не несе відповідальність за порушення вимоги ведення трудових книжок третіми особами.
Також, на думку суду, ті обставини, що на печатці підприємства відсутній ідентифікаційний код суб`єкта підприємницької діяльності, а у довідці про період роботи для обчислення пенсії ТОВ «Фірма «Агрегатстрой ЛТД» відсутні номера та дати видачі, не робить документи, які засвідчені такою печаткою, та відомості, які викладені в такій довідці неправдивими. Також відсутність посилання на положення КЗпП України у записах про звільнення не свідчить про неправильність запису.
Приймаючи до уваги наведене в сукупності та враховуючи встановлені обставини, суд дійшов висновку про безпідставність відмови у зарахуванні до загального стажу періодів роботи з 08.09.1992 по 23.03.1993, з 23.03.1993 по 18.01.1996, з 19.01.1996 по 30.04.1996 та з 30.04.1996 по 30.06.1998.
Щодо відмови при розрахунку загального стажу, у зарахуванні періоду з 01.07.1998 по 11.12.2001 - здійснення підприємницької діяльності, суд зазначає наступне.
Підпунктом 2 пункту 3-1 розділу XV Закону №1058-IV передбачено, що до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку:
з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності;
з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).
Пунктом 4 Порядку №637 також передбачено, що періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 1 січня 1998 р. по 31 грудня 2003 р. зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з 1 січня 2004 р. по 31 грудня 2017 р. за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.
Тобто, вказаними змінами законодавець передбачив зарахування як до трудового так і до страхового стажу фізичних осіб - підприємців періоди провадження ними господарської діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, незалежно від сум сплачених ними страхових внесків (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).
Згідно абзацу 3 підпункту 2 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою ПФУ №22-1 від 25.11.2005 період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, з 01 липня 2000 року підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01 січня 2004 року - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Для визначення права на призначення пенсії за віком згідно зі статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" за період ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку з 01 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно надається довідка про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності.
Згідно листа вих.№М-09/737 від 13.05.2019р. виконавчого комітету Соборної районної у місті Дніпрі раді повідомлено, що станом на 01 липня 2004р. виконком Жовтневої районної у м.Дніпропетровську раді, ОСОБА_1 (іпн НОМЕР_1 ) був зареєстрований, як приватний підприємець, 19 березня 1993 року, рішення №358. Реєстрація скасована 11 грудня 2001 року, реєстраційна справа №04052459ф0050322.
У вищенаведених листах відсутні дані про ведення позивачем підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що відповідач правомірно не врахував позивачу до загального страхового стажу період реєстрації її в якості фізичної особи підприємця.
Щодо періодів грудень 2015 р., з січня 2016 р. - по червень 2016 р. (включно), вересень 2016 р., лютий 2017 р., січень 2018р. - лютий 2018 р., з січня 2019 р. по вересень 2019 р. (включно) - період роботи головним інженером в Товаристві з обмеженою відповідальністю «ЕКСПЕРТНА ГРУПА "КОНТИНЕНТ"», суд зазначає наступне.
Відповідно до положень ст.1 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.
Згідно Додатку 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Форма ОК-5 Індивідуальні відомості про застраховану особа - ОСОБА_1 , періоди грудень 2015, січень-червень, вересень 2016, січень-лютий 2018, та січень - вересень 2019, містять позначку про не сплату страхових внесків, внаслідок чого відповідач правомірно не врахував позивачу до загального страхового стажу вказані періоди.
Крім того, звернення до контролюючого органу з питань звіряння відомостей по платнику податків ТОВ «Експертна група «Континент», не змінює статус відомостей Форми ОК-5, до внесення відповідних змін (уточнень) до Реєстру застрахованих осіб.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Оцінюючи правомірність дій та рішень органу владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, які повинні дотримуватися при реалізації дискреційних повноважень владного суб`єкта, встановлюючи чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Так, принципи прийняття рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України та прийняття рішення, вчинення дії обґрунтовано, що є одночасно і орієнтирами при реалізації повноважень владного суб`єкта, який вимагає від останнього діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним, з дотриманням встановленої законом процедури, та із рахуванням як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказують законодавчі акти, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації.
Разом з тим, за загальним правилом, діями суб`єкта владних повноважень є сукупність вчинків здійснених у межах наданих чинним законодавством повноважень.
До адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено, оскільки підставою для звернення особи до суду з позовом є її суб`єктивне уявлення, особисте переконання в порушенні прав чи свобод. Однак обов`язковою умовою здійснення такого захисту судом є об`єктивна наявність відповідного порушення права або законного інтересу саме позивача. При цьому, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб`єктивних прав та обов`язків, тобто припинення можливості чи неможливість реалізації її законного права та/або виникнення додаткового обов`язку.
В даному випадку, права позивача порушуються не діями Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області, а спірним рішенням про відмову в призначенні пенсії, у зв`язку з чим суд вважає необхідним залишити вимоги про визнання протиправними дій без задоволення.
Щодо решти позовних вимог про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) від 21.04.2020 про призначення пенсії за віком, з обов`язковим врахуванням до страхового стажу наступних періодів його роботи, а саме: з 08.09.1992 по 23.03.1993 - на посаді інженера в МГП «Агрегатстрой; з 23.03.1993 по 18.01.1996 - на посаді головного інженера у Фірмі «Агрегатстрой ЛТД»; з 19.01.1996 по 30.04.1996 - на посаді заступника директора по будівництву в ДП «Славутич» Акціонерного товариства «Славутич-1»; з 30.04.1996 по 30.06.1998 - на посаді директора ТОВ «Агрегатстрой ЛТД»; з 01.07.1998 по 11.12.2001 - здійснення підприємницької діяльності; за грудень 2015 р., з січня 2016 р. - по червень 2016 р. (включно), за вересень 2016 р., за лютий 2017 р., за січень 2018 р. та лютий 2018 р., з січня 2019 р. по вересень 2019 р. (включно) - період роботи головним інженером в Товаристві з обмеженою відповідальністю «ЕКСПЕРТНА ГРУПА "КОНТИНЕНТ"», суд зазначає наступне.
Згідно ч.4 ст.245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.
Отже, дискреційне право органу виконавчої влади обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.
Наділивши державні органи дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.
Такі рішення приймаються на підставі звернення зацікавленої особи та за результатами аналізу поданих нею документів.
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що задоволення повністю вказаних позовних вимог, без перевірки суб`єктом владних повноважень, дотримання заявником усіх визначених законом умов, буде втручанням у дискреційні повноваження відповідача, а відтак в цій частині позов слід задовольнити частково, шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) від 21.04.2020 про призначення пенсії за віком з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
За вказаних обставин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (частина 1 статті 143 КАС України).
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду в загальному розмірі 840,80 грн.
Отже, враховуючи визнання протиправною відмову в призначенні пенсії, судовий збір у сумі 840,80 грн. підлягає поверненню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.
Також, згідно із ч.1 ст.132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Частиною 3 ст.132 КАС України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Частиною 3 ст.134 КАС України чітко визначено, що для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно із ч.4 ст.134 КАС України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Матеріалами справи підтверджується, що з метою отримання професійної правничої допомоги позивачем було укладено з Адвокатським об`єднанням «Киселиці Івана Юрійовича» договір №37 про надання правової допомоги від 27.07.2020р., згідно з умовами якого клієнт доручає , а бюро приймає на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним договором та додатковими угодами до нього.
Додатковою угодою №1 до договору про надання правової допомоги №37 від 27.07.2020р., сторони погодило, що орієнтовна вартість послуг по договору з надання правової допомоги у суді першої інстанції складає 8000,00 грн., яка може бути збільшена залежно від обсягу та складності наданих бюро послуг.
Відповідно до квитанції №9 від 22.10.2020р. позивачем сплачено бюро 4000,00 грн.
Відповідно до ч.5 ст.134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: ) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При цьому розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Конституційний Суд України зазначив і про те, що гарантування кожному права на правову допомогу в контексті ч.2 ст.3, ст.59 Конституції України покладає на державу відповідні обов`язки щодо забезпечення особи правовою допомогою належного рівня. Такі обов`язки обумовлюють необхідність визначення в законах України, інших правових актах порядку, умов і способів надання цієї допомоги. Проте не всі галузеві закони України, зокрема процесуальні кодекси, містять приписи, спрямовані на реалізацію такого права, що може призвести до обмеження чи звуження змісту та обсягу права кожного на правову допомогу.
При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Відповідно до ст.28 Правил адвокатської етики, схвалених Установчим З`їздом адвокатів України від 17.11.2012, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час на виконання доручення.
Таким чином, усі ці витрати повинні перебувати у безпосередньому причинному зв`язку із наданням правової допомоги у конкретній справі, а їх розмір повинен бути розумним.
У зазначеному рішенні ЄСПЛ також підкреслено, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою (269).
Так, згідно з п.4 ч.1 ст.1 Закону України від 5 липня 2012 року №5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон №5076-VI), договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Пунктом 9 ч.1 ст.1 Закону №5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п.6 ч.1 ст.1 Закону №5076-VI).
Відповідно до ст.19 Закону №5076-VI, видами адвокатської діяльності є:
1) надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;
2) складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;
3) захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення;
4) надання правової допомоги свідку у кримінальному провадженні;
5) представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні;
6) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами;
7) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб, держави, органів державної влади, органів місцевого самоврядування в іноземних, міжнародних судових органах, якщо інше не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана ВРУ;
8) надання правової допомоги під час виконання та відбування кримінальних покарань.
Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.
Відповідно до ч.9 ст.139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що у наданих документах відсутні відомості щодо вартості години оплати послуг адвоката, що унеможливлює перевірку співмірності розміру витрат на оплату послуг адвокату у порядку п.5 ст.134 КАС України в розмірі 4000,00 грн., тому суд вважає необґрунтованою до предмета спору загальну суму витрат у розмірі 4000,00 грн.
Відповідно до ч.5 ст.250 КАС України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 9, 73-78, 90, 139, 241 - 246, 250, 291 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позов задовольнити частково.
В задоволенні інших позовних вимог - відмовити.
Суддя Д.В. Сидоренко