Справа № 200/12047/20-а
Суддя: Ушенко С.В.
Дата ухвалення: 2021-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2021 р. Справа№200/12047/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Ушенка С.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) до Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (; 85323, Донецька обл., м. Мирноград, вул. Центральна, буд. 13) про визнання бездіяльності протиправною, визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправним і скасування рішення від 23.11.2020 № 7160 про відмову в призначенні пенсії за віком, визнання протиправною бездіяльності щодо неврахування при розгляді заяви про призначення пенсії за віком на пільгових умовах висновків Конституційного Суду України, викладених у рішенні від 23.01.2020 № 1-р/2020, зобов`язання повторно розглянути заяву від 16.11.2020 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах із врахуванням висновків Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020, зарахувавши до пільгового стажу період роботи з 20.12.1999 по 21.06.2000, до пільгового та страхового стажу період навчання у СПТУ № 80 м. Родинське з 01.09.1985 по 18.07.1988 та зобов`язання прийняти рішення про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

В обґрунтування позову посилається на те, що 20.11.2020 звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Рішенням відповідача від 23.11.2020 № 7160 їй відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку із недосягненням необхідного віку - 55 років.

На думку відповідача, страховий стаж позивача складає 33 роки 10 місяців 25 днів, в тому числі пільговий стаж - 16 років 09 місяців 24 дні.

Крім того, зазначає, що відповідачем протиправно не зараховано до її пільгового стажу період роботи в ДП «ВК «Краснолиманська» з 20.12.1999 по 21.06.2000 та період навчання в СПТУ № 80 м. Родинське з 01.09.1985 по 18.07.1988.

Вважає рішення та бездіяльність позивача протиправними і такими, що порушують її конституційні права.

Ухвалою суду від 28 грудня 2020 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач, не погоджуючись з позовними вимогами, надав до суду відзив на позовну заяву вмотивований тим, що позивач 20.11.2020 звернулася із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Рішенням від 23.11.2020 їй відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку із відсутністю права на призначення пенсії.

На думку відповідача, страхових стаж позивача складає 33 роки 10 місяців 25 днів, в тому числі пільговий за Списком № 2 -16 років 09 місяців 24 дні, а право на пенсію вона набуде після досягнення 55-річного віку, як це передбачено положеннями п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Щодо застосування висновків Конституційного Суду України, викладених у рішенні від 23.01.2020 № 1-р/2020, відповідач зазначив, що основним законом, який регулює правовідносини у сфері призначення пенсії за віком на пільгових умовах є Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», положення якого є чинними та неконституційними не визнавались.

Крім того, до пільгового стажу позивача не враховано період її роботи в ДП «ВК «Краснолиманська» з 20.12.1999 по 21.06.2000 у зв`язку із відсутністю наказів про атестацію робочих місць за цей період.

Період навчання позивача у СПТУ № 80 м. Родинське не зараховано до її пільгового стажу у зв`язку з тим, що позивач у подальшому працювала не за набутою професією.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , про що свідчить наявна в матеріалах справи копія паспорту громадянина України серії НОМЕР_2 (а.с. 6).

Відповідач в даних правовідносинах є суб`єктом владних повноважень у відповідності до приписів п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України.

20.11.2020 позивач звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах (а.с. 30, зворотній бік).

Рішенням відповідача від 23.11.2020 № 7160 позивачеві відмовлено у призначення пенсії за віком на пільгових умовах на підставі п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку із недосягненням 55-річного віку.

Крім того, до пільгового стажу позивача не зараховано період її роботи в ДП «ВК «Краснолиманська» з 20.12.1999 по 21.06.2000 у зв`язку із відсутністю наказів про проведення атестації робочих місць у вказаний період (а.с. 28-29).

Відомості щодо незарахування інших періодів роботи або навчання позивача до її пільгового стажу у спірному рішенні відсутні.

Відповідно до розрахунку стажу позивача, період її навчання з 01.09.1985 по 18.07.1988 зараховано до її страхового стажу, проте не зараховано до пільгового.

Суд зазначає, що у відповідності до вказаного вище розрахунку наступний період роботи позивача, тобто з 25.07.1988 по 09.03.1995 також враховано лише до її страхового стажу (а.с. 30).

Відповідно до записів у трудовій книжці позивача НОМЕР_3 , копія якої наявна в матеріалах справи (а.с. 7), позивач у спірні періоди:

- з 01.09.1985 по 18.07.1988 навчалася в СПТУ № 80 м. Родинське;

- з 25.07.1988 по 27.08.1988 працювала на ЦЗФ «Краснолиманська» ВО «Донецьквуглезбагачення», яке на час розгляду справи має назву Державне підприємство «Вугільна компанія «Краснолиманська», у якості прибиральника виробничих приміщень по насправленню СПТУ № 80;

- з 28.08.1988 по 31.10.1992 - на тому ж підприємстві у якості машиніста конвеєра 2-го розряду основного виробництва;

- з 01.11.1992 по 04.07.2012 - на тому ж підприємстві у якості апаратника вуглезбагачення 5-го розряду.

Відповідно до диплому № 428707 позивач з 01.09.1985 по 18.07.1988 навчалася у середньому професіональному технічному училищі № 80 м. Родинське де здобула освіту за спеціальністю «машиніст установок збагачування та брикетування» (а.с. 10).

Відповідно до довідки ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» від 09.11.2020 № 99 «про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», позивач з 10.03.1995 по 04.07.2012 працювала на вказаному підприємстві за професією «апаратник вуглезбагачення», що передбачена Списком № 2 розділом ІІ підрозділом «а», код КП 2а (а.с.11).

Наказом ЦЗФ «Краснолиманська» від 20.12.1994 № 211 проведено атестацію робочих місць за умовами праці, відповідно до якого професія апаратника вуглезбагачення відноситься до Списку № 2 (код 2030000а-10065) (а.с.12).

Наказом ДВАТ ЦЗФ «Краснолиманська» від 22.06.2000 № 130 проведено атестацію робочих місць за умовами праці, відповідно до якого професія апаратника вуглезбагачення відноситься до Списку № 2 (код 2030000а-10065) (а.с.13).

Наказом ЦЗФ «Краснолиманська» від 21.06.2005 № 190 проведено атестацію робочих місць за умовами праці, відповідно до якого професія апаратника вуглезбагачення відноситься до Списку № 2 (код 2030000а-10065) (а.с.14).

Наказом ЦЗФ «Краснолиманська» від 21.06.2010 № 298 проведено атестацію робочих місць за умовами праці, відповідно до якого професія апаратника вуглезбагачення відноситься до Списку № 2 (код 2а) (а.с.14).

Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правові норми належить застосувати до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV.

Громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, мають право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи (стаття 8 Закону № 1058).

Частиною другою статті 114 Закону № 1058 визначено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Частиною 1 статті 44 Закону України № 1058 передбачено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затверджений Постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року N 22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за N1566/11846.

Перелік документів, що додаються до заяви про призначення, перерахунок та поновлення пенсії визначений Розділом 2 цього Порядку.

Підпунктом 2 пунктом 2.1 Порядку № 22-1 передбачено, що до заяви про призначення пенсії додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу).

Згідно пункту 4.1 Порядку орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою.

Не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України (пункт 4.3 Порядку).

Пунктом 4.2 цього Порядку передбачено право органу, що призначає пенсію, вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Пунктом 4.7 Порядку передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Згідно ст. 62 Закону № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, у відповідності до ст. 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

В пункті 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, також закріплено положення, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 20 цього Порядку передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Крім того, згідно з частиною 3 статті 44 Закону № 1058-ІV, органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Отже, з наведених норм чинного законодавства вбачається дуже великий обсяг прав та обов`язків у органів Пенсійного фонду при вирішенні питання про призначення пенсії та перевірки наявного стажу роботи для її призначення..

Як вже зазначалось судом, позивач у відповідності до записів у її трудовій книжці у спірні періоди:

- з 01.09.1985 по 18.07.1988 навчалася в СПТУ № 80 м. Родинське;

- з 25.07.1988 по 27.08.1988 працювала на ЦЗФ «Краснолиманська» ВО «Донецьквуглезбагачення», яке на час розгляду справи має назву Державне підприємство «Вугільна компанія «Краснолиманська», у якості прибиральника виробничих приміщень по насправленню СПТУ № 80;

- з 28.08.1988 по 31.10.1992 - на тому ж підприємстві у якості машиніста конвеєра 2-го розряду основного виробництва;

- з 01.11.1992 по 04.07.2012 - на тому ж підприємстві у якості апаратника вуглезбагачення 5-го розряду.

Стосовно періоду роботи позивача з 20.12.1999 по 21.06.2000, суд зазначає наступне.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 № 442 (далі також - Порядок № 442), та розробленими на виконання цієї постанови Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України від 01.09.1992 № 41 (далі також - Методичні рекомендації).

Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає в регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу в несприятливих умовах.

Згідно з пунктом 4 Порядку №442 та підпунктом 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій атестація проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

Атестація робочих місць відповідно до Порядку №442 та Методичних рекомендацій передбачає установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.

Відповідно до пунктів 8 та 9 Порядку №442 проведення атестації робочих місць відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінсоцполітики разом з Міністерством охорони здоров`я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Системний аналіз зазначених норм дає змогу дійти висновку, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо.

Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 10.12.2020 в адміністративній справі № 372/403/17.

Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи.

Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 30.10.2020 в адміністративній справі № 165/1961/15-а.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд не приймає до уваги доводи відповідача стосовно того, що позивачем не надано належних документів на підтвердження його пільгового стажу роботи з 20.12.1999 по 21.06.2000 та приходить до висновку про протиправність дій відповідача щодо незарахування зазначеного періоду роботи до пільгового стажу позивача за Списком № 2 з підстав їх необґрунтованості.

Щодо періоду навчання позивача в СПТУ № 80 м. Родинське з 01.09.1985 по 18.07.1988, суд зазначає наступне.

За приписами ч. 4 ст. 24 Закону № 1058 періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Перелік видів трудової діяльності, що зараховується до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію, визначено ст. 56 Закону № 1788-ХІІ, підпунктом "д" пункту 1 якого передбачено, що до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію, зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Час навчання у професійно-технічному навчальному закладі зараховується до трудового стажу учня, слухача, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців (абзац 1 частини першої статті 38 Закону України від 10.02.1998 № 103/98-ВР "Про професійно-технічну освіту").

Аналогічна, за змістом, вимога міститься і у абзаці 1 пункту 26 Положення про професійно-технічний навчальний заклад, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.1998 № 1240, відповідно до якого час навчання у професійно-технічному навчальному закладі зараховується до трудового стажу учня, слухача, у тому числі до безперервного і до стажу роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за одержаною професією не перевищує трьох місяців.

Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду України від 10.07.2019 в адміністративній справі № 426/17400/16-а.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач закінчила повний курс середнього професійного технічного училища № 80 м. Родинське 18.07.1988 за спеціальністю «машиніст установок збагачування і брикетування».

Згідно записів у трудовій книжці остання з 25.07.1988 працювала на ЦЗФ «Краснолиманська» ВО «Донецьквуглезбагачення» у якості прибиральника виробничих приміщень по направленню з СПТУ № 80, а з 28.08.1988 по 31.10.1992 - у якості машиніста конвеєра 2-го розряду основного виробництва.

Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 № 383 затверджено Порядок застосування Списків 1 і 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (далі - Порядок № 383).

Пунктом 3 Порядку № 383 встановлено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.92 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.92.

Постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 № 1173 «Про затвердження списків виробництв, цехів, професій та посад, робота на яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах та у пільговому розмірі» передбачено, що до Списку № 2 віднесено робітників (в тому числі машиністів, мотористів та їх помічників), зайняті на грохотах, дробинках, перекачки реагентів, відсадочних, флотаційних та промивних машинах, мийних комбінатів та желобах, вакуум-фільтрах, столах «Тельсмітта», сепараторах, брикетних пресах, сушильних та обмаслюючи установках, дозувальних пристроях, обезпилювачах, конвеєрах та транспортерах, елеваторах, згущувачах та центрифугах (Розділ ІІІ. п «а»).

Постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 № 10 «Про затвердження списків виробництв, цехів, професій та посад, робота на яких дає право пільгове пенсійне забезпечення» визначено, що до Списку № 2 віднесено машиністів конвеєрів (код 2030000а-13777).

З урахуванням вищевикладеного, оскільки позивач з 28.08.1988 працювала за професією, яку віднесено до Списку № 2, суд приходить до висновку, що остання має право на зарахування періоду її навчання з 01.09.1985 по 18.07.1988 в СПТУ № 80 м.Родинське до пільгового стажу за Списком № 2.

Як вбачається з відзиву відповідача та доданого до нього розрахунку стажу позивача, вказаний період навчання зараховано до її страхового стажу у повному обсязі.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що в цій частині позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо висновків Конституційного Суду, викладених у рішенні від 23.01.2020 № 1-р/2020, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону № 1058-IV (у редакції, чинній на момент звернення позивача до УПФУ і на момент досягнення нею 50 років) установлено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається: 2) працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 55 років - з 1 жовтня 1969 року по 31 грудня 1970 року.

Відповідно до вимог статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (у редакції Закону України від 02.03.2015 р. N 213-VIII) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 55 років - з 1 жовтня 1969 року по 31 грудня 1970 року.

Разом з тим, Конституційний Суд України у рішенні № 1-р/2020 від 23.01.2020р. визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) ст.13, ч.2 ст.14, п.п. б - г ст. 54 Закону України № 1788-XII від 05.11.1991р. «Про пенсійне забезпечення», зі змінами, внесеними Законом України № 213-VIII від 02.03.2015р. «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», та які втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Пунктом 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020р. встановлено, що застосуванню підлягають ст.13, ч.2 ст.14, п.п. б - г ст.54 Закону України № 1788-XII від 05.11.1991р. «Про пенсійне забезпечення» в редакції до внесення змін Законом України № 213-VIII від 02.03.2015р. «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

При цьому, Конституційний Суд України зазначив, що змінами, внесеними Законом України №213-VIII від 02.03.2015р. «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», якими передбачено поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років для працівників, визначених у вказаних нормах, порушують легітимні очікування таких осіб, а отже, суперечать ч.1 ст.8 Конституції України, тобто порушують принцип верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.

Відповідно до статті 151-2 Конституції України рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обов`язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Отже, з 23.01.2020р. (дня набрання чинності рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020р. в справі № І-р/2020) діють положення статті 13 Закону № 1788-ХІІ в редакції, яка була чинна до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах.

Разом з тим, залишилися чинними відповідні положення Закону № 1058-IV.

Відтак, з 23.01.2020 в Україні існують два закони, які одночасно регламентують правила призначення пенсій для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, за якими пенсії за віком призначаються на пільгових умовах, а саме: пункт «б» статті 13 Закону № 1788-ХІІ у редакції до внесення змін Законом № 213-VІІІ та пункт 2 частини 2 статті 114 Закону № 1058-IV у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2148-VІІІ.

У спірних правовідносинах норми вказаних законів містять розбіжність у величині показника вікового цензу, який складає: 50 років за ст. 13 Закону 1788-ХІІ (у редакції до внесення змін Законом № 213-VІІІ); 55 років за пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV у редакції Закону України від 03.10.2017р. № 2148-VІІІ.

За таких умов, суд вважає за можливе застосувати правила розв`язання колізій між діючими актами права однакової сили та з одного і того ж предмету із застосуванням приписів статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на користь невладного суб`єкта - приватної особи.

Враховуючи, що на день звернення із заявою про призначення пенсії за віком позивачці виповнилось 50 років, суд дійшов висновку про те, що вона досягла необхідного віку для призначення пенсії на пільгових умовах з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 справа №1-5/2018(746/15) від 23.01.2020р.

У відповідності до частини 2 статті 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Згідно із статтею 21 Конституції України усі люди є вільними у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.

Виходячи із зазначеного принципу та гарантування Конституцією судового захисту конституційних прав і свобод, судова діяльність має бути спрямована на захист цих прав і свобод від будь-яких посягань шляхом забезпечення своєчасного та якісного розгляду конкретних справ.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові або службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд не приймає до уваги доводи відповідача стосовно того, що позивачем не надано належних документів на підтвердження її пільгового стажу роботи за спірний період часу, і приходить до висновку про протиправність його дій щодо незарахування зазначеного періоду роботи до пільгового стажу позивача за Списком № 2 з підстав їх необґрунтованості.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами адміністративної справи, відповідачем за результатами розгляду заяви позивача від 20.11.2020 № 7160 прийнято рішення від 23.11.2020 № 7160 про відмову у призначенні пенсії, яким певні періоди навчання і роботи позивача не зараховано до її пільгового стажу за Списком № 2.

Отже саме це рішення як індивідуальний акт суб`єкта владних повноважень безпосередньо впливає на права та інтереси позивача у спірних правовідносинах.

Таким чином, враховуючи вищезазначене, а також те, що рішення відповідача щодо спірних правовідносин є індивідуальним актом, суд вважає за необхідне з метою ефективного захисту порушених прав та інтересів позивача визнати його протиправним та скасувати.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання відповідача зарахувати спірні періоди до трудового стажу позивача та прийняття рішення про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, суд зазначає наступне.

Статтею 58 Закону № 1058 визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення пенсій громадянам, та на свій розсуд розраховувати пільговий та страховий стаж позивача.

З урахуванням дискреційних повноважень пенсійного органу на прийняття рішення про призначення пенсії (переведення з одного виду пенсії на інший) та визначення підстав, за яких призначається пенсія або приймається рішення про відмову в її призначенні, суд дійшов висновку, що належним способом захисту порушеного права позивача буде саме зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 20.11.2020 № 7160 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Таким чином, позов ОСОБА_1 до Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання бездіяльності протиправною, визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії підлягає частковому задоволенню.

Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 8 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у випадку якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторонни, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Як вбачається з матеріалів справи за подання адміністративного позову позивачем відповідно до квитанції №29856 від 14.12.2020 сплачено судовий збір у сумі 840,80 грн.

Таким чином, суд вважає за можливе покласти судові витрати, пов`язані з розглядом цієї справи, на відповідача, оскільки спір виник внаслідок його неправильних дій.

Враховуючи наведене вище, судовий збір у сумі 840,80 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 9, 72-77, 139, 241-246, 255, 263, 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) до Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (; 85323, Донецька обл., м. Мирноград, вул. Центральна, буд.13) про визнання бездіяльності протиправною, визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (; 85323, Донецька обл., м. Мирноград, вул. Центральна, буд.13) від 23.11.2020 № 7160 про відмову в призначенні пенсії.

Зобов`язати Покровське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області (; 85323, Донецька обл., м. Мирноград, вул. Центральна, буд.13) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) від 20.11.2020 №7160 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 2 з урахуванням висновків суду.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (; 85323, Донецька обл., м. Мирноград, вул. Центральна, буд.13) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 )судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 26 січня 2021 року.

Суддя С.В. Ушенко