Справа № 160/13374/20
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2020-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіПрудника С.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії, -
20 жовтня 2020 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання рішення протиправним, в якій позивач просить суд:
- рішення відділу з питань призначення пенсії управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком - визнати протиправним;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з дня звернення за призначенням пенсії - з 04 вересня 2020 року.
Означені позовні вимоги вмотивовані тим, що ПФУ безпідставно та необґрунтовано відмовлено позивачу у призначенні пенсії, оскільки посилання відповідача, як на підставу прийнятого ним рішення про відмову у призначенні пенсії, на неможливість зарахувати періоди роботи з 31.07.1979 року через відсутність печатки підприємства на титульній сторінці є незаконними. Позивачем було подано до органу ПФУ трудову книжку із належно оформленими записами про займану посаду та період виконуваної роботи. Усі записи про назви підприємства, печатки, тощо, читабельні. Записи у трудовій книжці про дату прийняття, дату звільнення, період роботи, обіймано посаду, зазначення відповідних номерів та дат наказів підприємства про прийняття та звільнення із роботи відповідають вимогам Постанови КМУ про порядок ведення трудових книжок. Відсутність печатки підприємства на титульній сторінці не є підставою для відмови у призначенні пенсії за віком, оскільки записи у трудовій книжці відповідають вимогам законодавства, а працівник не відповідає за дотримання роботодавцем законодавства, не може бути обмежений у конституційному праві на пенсійне забезпечення та не може з вказаних підстав бути позбавлений права на пенсію. Посилання відповідача на те, що у свідоцтві про народження дитини відсутній штамп про отримання паспорту, а також про необхідність надання з першого місця роботи довідки з вказаною датою народження повністю, та оригіналу свідоцтва про одруження також є неправомірними, оскільки наразі штампи у свідоцтві про народження на ставляться, у свідоцтві про народження дитини зазначені моє прізвище, ім`я та по-батькові; оригінал свідоцтва про одруження надати фізично неможливо, оскільки останнє було долучене до справи у суді у 2002 році (про розірвання шлюбу з ОСОБА_2 ) а після ухвалення судового рішення по закінченню строку зберігання документів - знищено. Якщо у відповідача є будь-які сумніви про достовірність актових записів, він може в межах своїх повноважень зробити запити до органів РАГС, або направити позивачу відповідне повідомлення про необхідність надання таких актових записів (додаткових документів), а не відмовляти з цих підстав у призначенні пенсії. Крім того, відомості про роботу позивача перед народженням дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазначені у трудовій книжці, а саме сторінка 8,9, запис №11 - 01.07.1993 року район Крайньої півночі Центральна районна аптека №45 м. Лабитнанш прийнята на посаду фармацевта - зав. аптекою. Отже, відповідач фактично не зарахував стаж з 30.07.1979 р., підтверджений записами у трудовій книжці, та безпідставно відмовив у призначенні пенсії за віком, обмеживши позивача у конституційному праві на пенсійне забезпечення.
16.11.2020 року від ГУ ПФУ в Дніпропетровській області до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач щодо задоволення позовних вимог заперечує. В мотивування означеного відповідач посилається на те, що 04.09.2020 року ОСОБА_1 звернулася до управління з особистою заявою і документами на призначення пенсії за віком згідно Закону України від 09 липня 2003 року 1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", зі змінами, внесеними Законом України від 03 жовтня 2017 № 2148Л/ІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій". Згідно ст. 26 Закон № 1058 жінки мають право на призначення пенсії за віком після досягнення 59 років 6 місяців за наявності страхового-стажу - з 1 січня 2020 по 31 грудня 2020 не менше 27 років. За наданими документами для призначення пенсії страховий стаж ОСОБА_1 складає 20 років 8 місяців 14 днів при необхідному - 27 років. До страхового стажу не враховано: періоди роботи по трудовій книжці НОМЕР_1 від 31.07.1979, оскільки відсутня печатка підприємства на титульній сторінці, що не відповідає Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях від 20.06.1974 № 162; період догляду за дитиною до 3-х років, оскільки у свідоцтві НОМЕР_2 про народження дитини - відсутній штамп про отримання паспорту. Для зарахування цього періоду до загального стажу необхідно долучити паспорт дитини. Також рекомендовано до управління надати довідку з першого місця роботи та свідоцтво про одруження оригінал. Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за № 637. Пунктом 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за № 637 передбачено, що якщо в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. Згідно ч. 4 ст. 24 вищевказаного Закону періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом. В п. 4.2. Порядку зазначено, що при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб до оформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі. Перевірку сумнівних періодів або документів управління проводить з метою не допущення переплати пенсії або незаконного її призначення. Періоди роботи не можуть бути врахований до загального стажу, оскільки трудова книжка ОСОБА_1 не відповідає вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок №58 працівників. Таким чином управління діяло у спосіб, прямо передбачений законодавством.
За відомостями з витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.10.2020 року зазначена вище справа розподілена та 21.10.2020 року передана судді Пруднику С.В.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.10.2020 року відкрито провадження в адміністративній справі, призначено розгляд за правилами спрощеного провадження без виклику учасників справи.
Справа розглянута в межах строку розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, встановленого статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України - в межах шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Дослідивши всі документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Судом установлено, матеріалами справи підтверджено, що позивач, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 04.09.2020 року звернулася до ПФУ з особистою заявою і документами на призначення пенсії за віком згідно Закону України від 09 липня 2003 року 1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", зі змінами, внесеними Законом України від 03 жовтня 2017 № 2148Л/ІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій".
Слід зазначити, що на момент звернення до ПФУ із відповідною заявою щодо призначення пенсії за віком, позивач досягла 59 років та більш 6 місяців.
Означена відмова вмотивована тим, що згідно статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" жінки мають право на призначення пенсії за віком після досягнення 59 років 6 місяців за наявності страхового стажу з 1 січня 2020 по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років. За наданими документами для призначення пенсії страховий стаж позивача складає 20 років 8 місяців 14 днів при необхідному - 27 років. До страхового стажу не враховано: періоди роботи по трудовій книжці НОМЕР_1 від 31.07.1979 року, оскільки відсутня печатка підприємства на титульній сторінці, що не відповідає Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях від 20.06.1974 № 162; період догляду за дитиною до 3-х років ( ОСОБА_3 ), оскільки у свідоцтві НОМЕР_3 про народження дитини - відсутній штамп про отримання паспорту. Для зарахування цього періоду до загального стажу, позивачу до свідоцтва про народження дитини, необхідно долучити паспорт дитини. Також слід надати довідку з першого місця роботи з вказаною датою народження повністю, та свідоцтво про одруження надати оригінал. Відтак, в призначенні пенсії за віком згідно наданої заяви від 04.09.2020 року відмовлено, за відсутності необхідного загального страхового стажу.
Вважаючи такі дії відповідача протиправними та такими, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, позивач звернулася з даним позовом до суду.
Вирішуючи спірні правовідносини, суд зазначає наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики України. Пенсійний фонд України у своїй діяльності керується Конституцією України та законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства соціальної політики України, іншими актами законодавства України, а також дорученнями Президента України та Міністра.
Отже, відповідач має діяти в межах та у спосіб, встановлених законодавчих норм.
У статті 46 Конституції України закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058).
Відповідно до частин 1-3 статті 24 Закону №1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.
Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності) та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.
Відповідно до частини 1 статті 26 Закону №1058 особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:
з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;
з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;
з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років;
з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;
з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років;
з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;
з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року;
з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років;
з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років;
з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років;
починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.
До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку:
55 років - які народилися по 30 вересня 1956 року включно;
55 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1956 року по 31 березня 1957 року;
56 років - які народилися з 1 квітня 1957 року по 30 вересня 1957 року;
56 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1957 року по 31 березня 1958 року;
57 років - які народилися з 1 квітня 1958 року по 30 вересня 1958 року;
57 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1958 року по 31 березня 1959 року;
58 років - які народилися з 1 квітня 1959 року по 30 вересня 1959 року;
58 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року;
59 років - які народилися з 1 квітня 1960 року по 30 вересня 1960 року;
59 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року;
60 років - які народилися з 1 квітня 1961 року по 31 грудня 1961 року.
Як встановлено матеріалами справи та не заперечується відповідачем, на час звернення позивача із заявою про призначення пенсії за віком, позивач досяг 60 років.
Частиною 1 статті 44 Закону №1058 встановлено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.
Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності (частина 3 статті 44 Закону №1058).
Також, приписами пункту 3.3 розділу 3 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 (далі - Порядок №22-1) встановлено, що орган, що призначає пенсію надає: роз`яснення підприємствам, установам, організаціям та особам з питань призначення та виплати пенсій; у разі необхідності бланки документів; допомогу особам, зазначених у п. 1.1 і 1.2 розділу І вказаного порядку, щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії; у разі необхідності - допомогу щодо визначення права на пенсію до звільнення особи з посади, яка дає право на її призначення.
Пунктом 4.2 розділу 4 Порядку №22-1 передбачено, що при прийманні документів орган, що призначає пенсію:
1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж;
2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;
3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).
Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі;
4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 4), копія якої зберігається у пенсійній справі.
З аналізу викладених норм слід дійти висновку, що у разі сумніву органу, що призначає пенсію, у належності та обґрунтованості поданих заявником документів, в нього є право перевірити надані заявником документи шляхом звернення до установ, підприємств, організацій, де працював заявник, із відповідними запитами.
Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 року, передбачено що трудова книжка є основним документом, що підтверджує стаж роботи.
Відповідач в обґрунтування відмови у призначенні пенсії позивачу посилається на те, що оскільки відсутня печатка підприємства на титульній сторінці, що не відповідає Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях від 20.06.1974 № 162; період догляду за дитиною до 3-х років ( ОСОБА_3 ), оскільки у свідоцтві НОМЕР_3 про народження дитини - відсутній штамп про отримання паспорту.
З цього приводу суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до пункту 1.1. Інструкції про ведення трудових книжок, яка затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року №58 (далі - Інструкція №58) трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.
Відповідно до пунктів 2.3, 2.4 Інструкції №58 записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.
Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними).
Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Суд зазначає, що обов`язок належного оформлення документів покладається не на працівника, а на роботодавця чи інших уповноважених осіб.
Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист. Та обставина, що уповноважена особа підприємства (установи), де працювала позивач не засвідчила запис в трудовій книжці позивача печаткою належного підприємства або здійснила запис не у точній відповідності з формуванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону, не робить такі записи неправдивими. Відповідач не позбавлений права перевірити інформацію, яка зазначена у трудовій книжці, як того вимагає частина 3 статті 44 Закону №1058.
Так, як було встановлено судом під час розгляду справи згідно записів у трудовій книжці (серія НОМЕР_4 , заведеної 31.07.1979 року на ім`я ОСОБА_1 ) маються наступні записи про роботу:
31.07.1979 року - прийнята на роботу на посаду асистента в аптеку;
29.11.1979 року - посада асистента аптеки перейменована на посаду фармацевта-технолога;
16.08.1980 року - звільнена з посади згідно поданої заяви;
12.09.1980 року - прийнята на посаду товарознавця Салехарської МРК;
15.01.1981 року - переведена на посаду завідуючого відділу аптечного складу м. Лабитнанш; звільнена переводом в об`єднання «Ямалгеофізика»;
14.11.1983 року - прийнята за переводом на посаду фармацевта медпункту Ямало-Ненецького ордена «Знак Почета» виробничого геологічного об`єднання по геофізичним роботам «Ямалгеофізика»;
31.08.1988 року - медпункт перейменовано в лікарську амбулаторію;
07.09.1993 року- звільнена за скороченням чисельності працівників, п.1 ст. 33 КЗпП РФ;
01.07.1993 року - район Крайньої півночі Центральна районна аптека №45 м. Лабитнанш
прийнята на посаду фармацевта - зав.аптекою;
24.11.1994 року - звільнена по догляду за дитиною до досягнення дошкільного віку;
01.03.1996 року - прийнята на посаду фармацевта ТОВ «Медіум»;
30.04.1997 року - переведена на посаду завідуючого складом аптеки «Медіум»;
14.05.1997 року - переведена на посаду фармацевта ТОВ «Медіум»;
03.04.2006 року - звільнена з посади фармацевта за ст. 38.1 КЗпПУкраїни;
10.04.2006 року - прийнята на посаду фармацевта в аптеку №3 м. Марганець ТОВ «Аптеки Доктор МОМ»;
30.10.2014 року - звільнена з посади фармацевта за власним бажанням ст.38 КЗпП України;
31.10.2014 року - прийнята на посаду фармацевта аптеки №3 м. Марганець ТОВ «Веліт М»;
25.09.2017 року - звільнена з посади за угодою сторін ст. 36 п.1 КЗпП України;
05.10.2017 року - прийнята на посаду фармацевта аптеки №82 ТОВ «Менго»;
07.08.2020 року - звільнена з посади за згодою сторін п.1 ст.36 КЗпП України.
Суд зазначає, що посилання відповідача, як на підставу прийнятого ним рішення про відмову у призначенні пенсії, на неможливість зарахувати періоди роботи з 31.07.1979 року через відсутність печатки підприємства на титульній сторінці є безпідставним.
Позивачем було подано до органу ПФУ трудову книжку із належно оформленими записами про займану посаду та період виконуваної роботи. Усі записи про назви підприємства, печатки, тощо, читабельні. Записи у трудовій книжці про дату прийняття, дату звільнення, період роботи, обійману посаду, зазначення відповідних номерів та дат наказів підприємства про прийняття та звільнення із роботи відповідають вимогам Постанови КМУ про порядок ведення трудових книжок.
На думку суду, відсутність печатки підприємства на титульній сторінці не є підставою для відмови у призначенні пенсії за віком, оскільки записи у трудовій книжці відповідають вимогам законодавства, а працівник не відповідає за дотримання роботодавцем законодавства, не може бути обмежений у конституційному праві на пенсійне забезпечення та не може з вказаних підстав бути позбавлений права на пенсію.
До того ж, як пояснила позивач у поданій до суду позовній заяві, так як було встановлено судовим розглядом, у свідоцтві про народження дитини зазначені прізвище, ім`я та по-батькові позивача; оригінал свідоцтва про одруження надати позивачем фізично неможливо, оскільки останнє було долучене до справи у суді у 2002 році (про розірвання шлюбу з ОСОБА_2 ) а після ухвалення судового рішення по закінченню строку зберігання документів - знищено. Якщо у відповідача є будь-які сумніви про достовірність актових записів, він може в межах своїх повноважень зробити запити до органів РАГС, або направити позивачу відповідне повідомлення про необхідність надання таких актових записів (додаткових документів), а не відмовляти з цих підстав у призначенні пенсії.
Крім того, відомості про роботу позивача перед народженням дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазначені у трудовій книжці, а саме сторінка 8, 9, запис №11 -01.07.1993 район Крайньої півночі Центральна районна аптека №45 м. Лабитнанш прийнята на посаду фармацевта - зав.аптекою.
Отже, суд вважає, що відповідач фактично не зарахував стаж позивача з 30.07.1979 року, підтверджений записами у трудовій книжці, та безпідставно відмовив у призначенні пенсії за віком.
Суд звертає увагу, що згідно з пунктом 4.7 Порядку № 22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.
Таким чином, відповідач в межах своїх повноважень, зобов`язаний розглянути та за необхідності перевірити відповідність поданих для призначення пенсії документів, зокрема, записів у трудовій книжці, визначити на їх підставі достатність або відсутність підстав для призначення позивачу пенсії за віком.
Відтак, відмова ГУ ПФУ в Дніпропетровській області про призначення пенсії позивачу, яка викладена у листі від 17.09.2020 року за №0400-030508/2308 «Повідомлення про відмову в призначенні пенсії» є протиправною та підлягає до скасування.
З огляду на викладене та враховуючи те, що відповідність поданих ОСОБА_1 документів для призначення пенсії була досліджена відповідачем поверхнево, неповно та не всебічно у суду відсутня можливість задоволення позову в частині зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком.
Отже, відповідач, відмовляючи позивачу у призначенні пенсії за віком не надав оцінку відомостям наявним або відсутнім в трудовій книжці позивача, в той час як суд, як орган уповноважений виключно на перевірку законності та обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, позбавлений можливості приймати таке рішення, оскільки це буде свідчити про перебирання на себе судом повноважень наданих виключно органу Пенсійного фонду.
Аналогічний правовий висновок міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 04.04.2019 у справі №204/362/17.
Отже, у даному випадку, не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальною обставиною є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах у певний період, у випадку визначення пільгового стажу роботи ще проведення атестації робочих місць за умовами праці, а не правильність оформлення трудової книжки.
Отже, аналізуючи вище наведене, на думку суду, період роботи ОСОБА_1 повинен зарахуватися до стажу під час призначення пенсії позивачу органом ПФУ.
Що стосується обраного позивачем способу захисту порушеного права, суд зазначає наступне.
Частиною 2 статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про:
-визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2);
-визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3);
-визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4);
-інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
З практики Європейського суду витікає наступне: в національному праві має бути передбачено засіб правового захисту від довільних втручань органів державної влади в права, гарантовані Конвенцією. Будь-яка законна підстава для здійснення дискреційних повноважень може створити юридичну невизначеність, що є несумісною з принципом верховенства права без чіткого визначення обставин, за яких компетентні органи здійснюють такі повноваження, або, навіть, спотворити саму суть права. Отже, законом повинно з достатньою чіткістю бути визначено межі дискреції та порядок її здійснення, з урахуванням легітимної мети певного заходу, аби убезпечити особі адекватний захист від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Конкретна норма закону повинна містити досить чіткі положення про рамки і характер здійснення відповідних дискреційних повноважень, наданих органам державної влади. У разі, якщо ж закон не має достатньої чіткості, повинен спрацьовувати принцип верховенства права.
Відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», призначення, розрахунок, нарахування та виплата пенсії здійснюється органами Пенсійного фонду України, тобто, в даному випадку відповідач має виключну компетенцію щодо призначення позивачу пенсії.
Суд зазначає, що відмова відповідача у призначенні позивачу пенсії була обґрунтована відсутністю необхідного стажу. Зобов`язавши відповідача врахувати періоди роботи позивача до стажу, суд не може зобов`язати призначити пенсію, оскільки саме на пенсійний орган покладено обов`язок обрахування стажу роботи особи та встановлення всіх необхідних умов для призначення пенсії. Тому відповідачу слід повторно розглянути ОСОБА_1 від 04.09.2020 року про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків суду та прийняти рішення згідно з вимогами законодавства.
Також, суд звертає увагу позивача на те, що у відповідності до абзацу другого пункту 1 частини першої статті Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи викладене, системно проаналізувавши приписи законодавства України, з`ясувавши всі обставини справи, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви до суду в розмірі 840,80 грн., що документально підтверджується фіскальним чеком АТ «УКРПОШТА» від 15.10.2020 року.
Отже, сплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви до суду в сумі 840,80 грн. підлягає стягненню з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань.
Керуючись ст. ст. 2, 77, 78, 139, 242-243, 245-246, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 , викладене в листі від 17.09.2020 року за №0400-030508/2308 «Повідомлення про відмову в призначенні пенсії».
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 04.09.2020 року з урахуванням висновків суду.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С. В. Прудник