Справа № 380/3678/20
Суддя: Лунь Зоряна Іванівна
Дата ухвалення: 2021-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2021 року справа №380/3678/20

зал судових засідань №10

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Лунь З.І.,

секретар судового засідання Демчини В.Ю.,

за участю:

представника позивача Юнко М.В.,

представника відповідача 2 Саган Ю.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці ДФС, Галицької митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу.

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) звернувся до суду з позовом до Львівської митниці ДФС (місцезнаходження: 79000, м.Львів, вул.Костюшка, 1, ), Галицької митниці Держмитслужби (місцезнаходження: 79000, м.Львів, вул. Костюшка, 1, ), в якому просить суд:

-визнати протиправним та скасувати наказ Львівської митниці ДФС від 13.04.2020 №92-о «Про звільнення ОСОБА_1 »;

-поновити ОСОБА_1 на посаді головного державного інспектора відділу митного оформлення №2 митного поста «Краковець» Львівської митниці ДФС;

-стягнути з Галицької митниці Держмитслужби на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_1 зазначає, що він обіймав посаду головного державного інспектора відділу митного оформлення №2 митного поста «Краковець» Львівської митниці ДФС, з якої його було протиправно звільнено без зазначення передбачених законом підстав. Наголошує, що відповідачами не було забезпечено дотримання вимог законодавства про працю, яке значно покращувало умови щодо держслужбовців, які підлягали вивільненню на час дії наказу Львівської митниці ДФС від 21.12.2019 №666 «Про попередження про наступне вивільнення»; відповідач не виконав умову про попередження профспілкового органу щодо запланованих заходів щодо звільнення; оскаржуваний наказ винесено без конкретизації причин звільнення; про незаконність дій відповідачів свідчить припис ГУ Держпраці у Львівській області; позивач звертався до відповідача 2 про переведення, однак такі заяві не були розглянуті. Просить позов задовольнити повністю.

Ухвалою від 18.05.2020 суддя відкрила провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 25.11.2020, занесеною до протоколу судового засідання, суд ухвалив відмовити у задоволенні клопотання представника позивача у залученні співвідповідача, Держмитслужби.

Відповідно до ухвали суду від 13.01.2021 суд закрив підготовче провадження та перейшов до розгляду справи по суті.

10.06.2020 на адресу суду надійшов відзив Галицької митниці Держмитслужби.

09.06.2020 на адресу суду надійшов відзив Львівської митниці ДФС.

10.07.2020 на адресу суду надійшла відповідь на відзив.

28.07.2020 на адресу суду надійшло заперечення на відповідь на відзив.

У відзивах та запереченні на відповідь на відзив відповідачі просять у задоволенні позову відмовити повністю. Відзив обґрунтований тим, що з дня набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України про початок роботи Державної митної служби України повноваження Львівської митниці ДФС перейшли до Галицької митниці Держмитслужби. На підставі цього, 10.03.2020, позивачу було скеровано попередження про наступне вивільнення із займаної посади. Наказом Львівської митниці ДФС від 13.04.2020 №92-о ОСОБА_1 був звільнений 15.04.2020 із посади головного державного інспектора відділу митного оформлення №2 митного поста «Краковець» Львівської митниці ДФС відповідно до пункту 4 частини 1 статті 83, пункту 1 частини 1 статті 87 Закону України від 10 грудня 2015 року №889-VIII «Про державну службу», пункту 1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України. У відзиві відповідачі зазначають, що слід розмежовувати правовідносини щодо припинення юридичної особи та правовідносини, пов`язані із припиненням державної служби, адже такі врегульовані різними нормативно-правовими актами та починаються в різні моменти. Також у відзивах йдеться про те, що початок настання правовідносин, пов`язаних із припиненням державної служби є вручення працівнику попередження про наступне вивільнення. З огляду на те, що попередження про наступне вивільнення позивач отримав 10.03.2020, відтак підлягає застосуванню Закон України «Про державну службу», в редакції, чинній на момент такого вручення. Відповідачі також вважають, що твердження позивача про необхідність застосування до правовідносин, пов`язаних з вивільненням працівників положень ст.49-2 КзПП України, в редакції чинній станом на 28.11.2019 (дата початку реорганізації Львівської митниці ДФС) та якою передбачено двомісячний строк для попередження про наступне вивільнення, а також обов`язок роботодавця пропонувати іншу роботу (посаду) з врахуванням переважного права на залишення на роботі є безпідставним, оскільки правовідносини, пов`язані з припиненням державної служби виникли з моменту вручення позивачу попередження про наступне вивільнення, а відповідно до ч.3 ст.87 Закону України «Про державну службу», в редакції чинній на момент виникнення правовідносин, передбачено 30-денний строк для попередження про вивільнення, а також право, а не обов`язок) суб`єкта призначення або керівника державної служби пропонувати будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі. Відповідачі також наголошують, що наказом Львівської митниці ДФС «Про скасування наказу Львівської митниці ДФС від 21.12.2019 №666 «Про попередження про наступне вивільнення» від 07.02.2020 №03, наказ №666 був скасований з причин відсутності на роботі члена Комісії з реорганізації Львівської митниці ДФС, на якого було покладено обов`язок вжиття заходів щодо вручення попереджень про наступне вивільнення та закінчення повноважень голови Комісії з реорганізації Львівської митниці ДФС, та з огляду на те, що попередження про наступне вивільнення працівникам не було вручено, відтак даний наказ (№666 від 21.12.2019) було скасовано як такий, що не реалізований. Щодо твердження позивача, що звільнення було заплановано на 13.04.2020, однак його звільнили на дві дні пізніше є таким, що не суперечить закону, оскільки дотримано строк звільнення після попередження про звільнення. Відповідач вважає, що відсутні підстави для скасування наказу про звільнення позивача з посади, відтак не застосовуються правові наслідки скасування такого наказу.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, просила задовольнити позов повністю.

Представник відповідача 2, Галицької митниці Держмитслужби в судовому засіданні позовні вимоги заперечила з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Просить суд у задоволені позову відмовити повністю.

Суд встановив таке.

ОСОБА_1 , відповідно до записів у трудовій книжці (т.1, а.с.23), обіймав посаду головного державного інспектора відділу митного оформлення №2 митного поста «Краковець» Львівської митниці ДФС.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 02.10.2019 №858 «Про утворення територіальних органів Державної митної служби» утворено Галицьку митницю Держмитслужби та реорганізовано Львівську митницю ДФС шляхом її приєднання до Галицької митниці Держмитслужби.

Згідно з наказом ДФС України від 25.11.2019 №30-рг «Про реорганізацію митниць ДФС» розпочато процедуру реорганізації Львівської митниці ДФС, а саме: утворено комісію з реорганізації Львівської митниці ДФС та встановлено тримісячний строк проведення реорганізації митниць ДФС з дня опублікування повідомлення про рішення щодо припинення юридичної особи.

24.04.2020 наказом ДФС України внесено зміни до пункту 4, зокрема, наказу ДФС України від 25.11.2019 №30-рг, в якому слова «три місяці» замінено на «шість місяців».

28.11.2019 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено інформацію про рішення щодо припинення юридичної особи - Львівської митниці ДФС.

14.11.2019 проведена державна реєстрація як юридичної особи - Галицької митниці Держмитслужби.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України про початок роботи Державної митної служби України повноваження Львівської митниці ДФС перейшли до Галицької митниці Держмитслужби з 00.00 год. 08.12.2019.

21.12.2019 керівником комісії з реорганізації Львівської митниці ДФС прийнято наказ №666 «Про попередження про наступне вивільнення», яким наказано письмово попередити про наступне вивільнення із займаних посад працівників Львівської митниці ДФС відповідно до пункту 1 частини 1 статті 87 Закону України від 10 грудня 2015 року №889-VIII «Про державну службу» згідно зі списком, в який був включений ОСОБА_1 . Вручення попереджень про наступне вивільнення працівників доручено члену Комісії з реорганізації Львівської митниці ДФС Дацій Т.М.

07.02.2020 наказом Львівської митниці ДФС №03 від скасовано наказ №666 від 21.12.2020, як такий, що не реалізований з причин відсутності на роботі члена Комісії з реорганізації Львівської митниці ДФС, на якого було покладено обов`язок вжиття заходів щодо вручення попереджень про наступне вивільнення, які не були вручені.

10.03.2020 наказом Львівської митниці ДФС №07 «Про попередження про наступне вивільнення» зобов`язано Комісію з реорганізації Львівської митниці ДФС письмово попередити про наступне вивільнення працівників Львівської митниці ДФС із займаних посад на підставі пункту 4 частини 1 статті 83, пункту 1 частини 1 статті 87 Закону України від 10 грудня 2015 року №889-Vlll «Про державну службу», зі змінами, у якому зазначено ОСОБА_1 .

Наказом Львівської митниці ДФС від 13.04.2020 №92-о ОСОБА_1 звільнено 15.04.2020 із посади головного державного інспектора відділу митного оформлення №2 митного поста «Краковець» Львівської митниці ДФС відповідно до пункту 4 частини 1 статті 83, пункту 1 частини 1 статті 87 Закону України від 10 грудня 2015 року №889-VIII «Про державну службу», пункту 1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України. Як на підставу звільнення вказано попередження про наступне вивільнення від 10.03.2020.

ОСОБА_1 , вважаючи наказ про звільнення протиправними, звернувся до суду з позовом про його скасування, поновлення на роботі на посаді, з якої його було звільнено та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

При ухваленні рішення суд виходить з такого.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Щодо аргументів відповідача про те, що факт реорганізації Львівської митниці ДФС став єдиною і безумовною підставою для звільнення позивача з посади.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 02.10.2019 №858 «Про утворення територіальних органів Державної митної служби» утворено Галицьку митницю Держмитслужби та реорганізовано Львівську митницю ДФС шляхом її приєднання до Галицької митниці Держмитслужби.

Згідно з наказом ДФС України від 25.11.2019 №30-рг «Про реорганізацію митниць ДФС» розпочато процедуру реорганізації Львівської митниці ДФС, а саме: утворено комісію з реорганізації Львівської митниці ДФС та встановлено тримісячний строк проведення реорганізації митниць ДФС з дня опублікування повідомлення про рішення щодо припинення юридичної особи.

28.11.2019 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено інформацію про рішення щодо припинення юридичної особи - Львівської митниці ДФС.

Як видно з матеріалів справи 24.04.2020 наказом ДФС України внесено зміни до пункту 4, зокрема, наказу ДФС України від 25.11.2019 №30-рг, в якому слова «три місяці» замінено на «шість місяців». Отже, в період з 01.03.2020 по 24.03.2020 строк проведення реорганізації Львівської митниці ДФС не був продовжений, тому вчинення дій щодо реорганізації Львівської митниці ДФС, відбувалося з порушенням строку та за відсутності правової підстави.

14.11.2019 проведена державна реєстрація як юридичної особи - Галицької митниці Держмитслужби.

Постановою Кабінету Міністрів України №1074 від 20.10.2011 (зі змінами і доповненнями) затверджено Порядок здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади (далі порядок №1074). Цей Порядок визначає механізм здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та їх територіальних органів.

Відповідно до пунктів 4, 5 та 6 Порядку №1074 орган виконавчої влади утворюється шляхом утворення нового органу виконавчої влади або в результаті реорганізації (злиття, поділу, перетворення) одного чи кількох органів виконавчої влади. Орган виконавчої влади припиняється шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. Права та обов`язки органів виконавчої влади переходять, зокрема, у разі приєднання одного або кількох органів виконавчої влади до іншого органу виконавчої влади - до органу виконавчої влади, до якого приєднано один або кілька органів виконавчої влади.

Пунктом 12 Порядку №1074 передбачено, що орган виконавчої влади, утворений в результаті реорганізації, здійснює повноваження та виконує функції у визначених Кабінетом Міністрів України сферах компетенції з дня набрання чинності актом Кабінету Міністрів України щодо можливості забезпечення здійснення таким органом повноважень та виконання функцій органу виконавчої влади, що припиняється. Орган виконавчої влади, щодо якого набрав чинності акт Кабінету Міністрів України про його припинення, продовжує здійснювати повноваження та виконувати функції з формування і реалізації державної політики у визначеній Кабінетом Міністрів України сфері до набрання чинності актом Кабінету Міністрів України щодо можливості забезпечення здійснення утвореним органом виконавчої влади його повноважень та виконання функцій.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України «Питання Державної митної служби» від 04.12.2019 №1217-р погоджено пропозицію Міністерства фінансів України щодо можливості забезпечення здійснення з 08.12.2019 Державною митною службою покладених на неї постановою Кабінету Міністрів України від 6 грудня 2019 року №227 «Про затвердження положень про Державну податкову службу України та Державну митну службу України», функцій і повноважень Державної фіскальної служби, що припиняється, з реалізації державної митної політики, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування законодавства з питань державної митної справи.

На момент початку здійснення діяльності Галицькою митницею Держмитслужби в цьому органі були затверджені структура, штатний розпис та кошторис видатків на його утримання відповідно до пункту 13 Порядку №1074, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1074 від 20.10.2011.

Згідно з штатним розписом Галицької митниці Держмитслужби на 2019 рік, затвердженим головою Державної митної служби України 29.11.2019, штатна кількість працівників становила 1150 осіб, з місячним фондом заробітної плати за посадовими окладами 5 480 870 грн.(т.1, а.с.91) (в тому числі по митному посту «Краковець» - 131 штатна одиниця з фондом оплати праці 643610 грн.) (т.1, а.с.115).

Штатний розпис Львівської митниці ДФС на 2019 рік, з урахуванням внесених змін, станом на 11.11.2019 становив 948 штатних одиниць з місячним фондом заробітної плати за посадовими окладами 4 446 466 грн. (в тому числі по митному посту «Краковець» - 125 штатних одиниць).

Таким чином, загальна штатна чисельність працівників Львівської митниці ДФС (948) на момент її реорганізації шляхом приєднання до Галицької митниці, була меншою на 202 штатних одиниць від затвердженого штатного розпису Галицької митниці Держмитслужби (1150 штатних одиниць). При цьому по митному посту «Краковець» - на 6 одиниць менше.

Отже, в результаті реорганізації Львівської митниці ДФС не відбулось скорочення штатної чисельності працівників. При цьому у штатному розписі Галицької митниці Держмитслужби збільшено штатні одиниці.

Сам факт реорганізації державного органу, що фактично не потягнув зміни в організації праці, не може бути підставою для беззаперечного звільнення працівника з роботи. Якщо реорганізація державного органу є підставою для припинення відносин державної служби незалежно від скорочення чисельності або штату державних службовців, мають бути інші об`єктивні підстави для звільнення державних службовців, однак не лише бажання суб`єкта призначення.

Водночас, відповідач не навів жодного аргументу, що сам факт реорганізації став єдиною і безумовною підставою для звільнення позивача з посади.

Щодо аргументів відповідача про правове регулювання припинення державної служби позивача виключно спеціальним законом.

Правове регулювання загального порядку припинення трудового договору з працівником з ініціативи власника, у разі проведення реорганізації юридичної особи здійснюється відповідно до п.1 ч.1, ч.2 та ч.4 ст.40 КЗпП України (чинний на час існування спірних відносин між сторонами) трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частин першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус.

Правове регулювання припинення державної служби здійснюється статтею 83 Закону України «Про державну службу» (чинний на час існування спірних відносин між сторонами) визначені підстави для припинення державної служби. Зокрема, державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення (статті 87, 87-1 цього Закону) (п.4 ч.1 ст. 83 Закону).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу» підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.

Станом на момент початку процедури реорганізації Львівської митниці ДФС Закон України «Про державну службу» не передбачав особливостей процедури звільнення державних службовців у зв`язку з реорганізацією державного органу.

На момент початку процедури реорганізації Львівської митниці ДФС діяли загальні норми щодо порядку припинення трудового договору з ініціативи власника у зв`язку з реорганізацією підприємства, установи, організації, що визначені КЗпП України.

Частиною 2 ст.40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зокрема, реорганізації підприємства, установи чи організації допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до ч.4 ст.36 КЗпП України у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40).

Згідно з ч.1-3 ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України «Про зайнятість населення», власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що станом на дату початку процедури реорганізації Львівської митниці ДФС, законодавством був визначений обов`язок Комісії з реорганізації Львівської митниці ДФС попередити працівників про наступне звільнення не пізніше ніж за два місяці до звільнення.

В цій частині аргументи відповідача є безпідставними.

Суд встановив, що наказ №666 від 21.12.2019 «Про попередження про наступне вивільнення» не реалізований, попередження про наступне звільнення працівникам Львівської митниці ДФС не надсилалися.

Аргументи представника відповідача 2 щодо поважності причин невиконання наказу №666 від 21.12.2019 «Про попередження про наступне вивільнення» у зв`язку з перебуванням з 23.12.2019 в стані тимчасової непрацездатності Голови комісії з реорганізації Львівської митниці ДФС Лозинського О.Р. та перебуванням у відпустці відповідального за виконання цього наказу члена комісії ОСОБА_2 є безпідставними з огляду на принцип наступності виконання обов`язків керівника його заступником та неналежний стан здійснення контролю за виконанням плану заходів керівниками відповідачів, наслідком чого стало порушення строків процедури реорганізації Львівської митниці ДФС.

Сторони не заперечують, що в результаті зазначених вище дій відповідальних осіб, позивач, не був попереджений про наступне вивільнення та йому не було запропоновано вакантні посади для переведення до новоствореного митного органу.

Відповідно до ч.6 ст.49-2КЗпП України (набрала чинності 02.02.2020) вивільнення працівників, які мають статус державних службовців відповідно до Закону України «Про державну службу», здійснюється у порядку, визначеному цією статтею, з урахуванням таких особливостей: про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за 30 календарних днів; у разі вивільнення працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 цього Кодексу не застосовуються положення частини другої статті 40 цього Кодексу та положення частини другої цієї статті; не пізніше ніж за 30 календарних днів до запланованих звільнень первинним профспілковим організаціям надається інформація щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також проводяться консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень».

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи» з 13.02.2020 набрали чинності зміни до Закону України «Про державну службу», відповідно до яких частину 3 статті 87 Закону доповнено новим абзацом першим такого змісту: «Суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення».

Таким чином, на момент звільнення позивача з займаної посади не було змінено підстав припинення державної служби (реорганізація державного органу), однак було змінено строк попередження державного службовця про наступне звільнення (не пізніше ніж за 30 календарних днів), а також передбачений до цього часу обов`язок пропонувати вакантну посаду державному службовцю при звільненні у зв`язку з реорганізацією державного органу, замінено дискрецією керівника державного органу щодо надання пропозицій про переведення державних службовців до реорганізованого органу. При цьому суд зазначає, що така дискреція не може бути свавільною, а повинна бути такою, що відповідає вимогам закону, обґрунтованою, та такою, що відповідає принципу юридичної визначеності.

Відповідно до ст.41 Закону України «Про державну службу» державний службовець з урахуванням його професійної підготовки та професійних компетентностей може бути переведений без обов`язкового проведення конкурсу: 1) на іншу рівнозначну або нижчу вакантну посаду в тому самому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням керівника державної служби або суб`єкта призначення; 2) на рівнозначну або нижчу вакантну посаду в іншому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, з якого переводиться державний службовець, та суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, до якого переводиться державний службовець. Державний службовець, призначений на посаду без конкурсу, не може бути переведений на вищу посаду державної служби без проведення конкурсу. Переведення здійснюється лише за згодою державного службовця.

Таким чином, дискреційні дії (рішення) керівника державного органу щодо пропозиції державному службовцю вакантної посади, не можуть відбуватися поза законом та без правового обгрунтування.

Прийняття керівником рішення про надання пропозиції державному службовцю про переведення на іншу посаду має відбуватися відповідно певних критеріїв, як-от: рівень професійної підготовки та компетентність державного службовця.

Водночас відповідачами не надано доказів проведення перевірок рівня компетенції та професійних навиків щодо осіб, які були переведені.

Як видно з матеріалів справи, 10.01.2020 та 07.02.2020 позивач звертався до керівника Галицької митниці Держмитслужби з заявою про переведення на таку ж посаду у новоствореному органі (т.1, а.с.31-32). Листом від 13.01.2020 відповідач-2 повідомив позивача про те, що його заява від 10.01.2020 буде врахована та додатково розглянута при заповненні вакантних посад Галицької митниці Держмитслужби, з урахуванням кваліфікаційних вимог та досвіду роботи у термін, визначений для проведення реорганізації митниць ДФС (т.1, а.с.33).

Відповідач не надав доказів повторного розгляду вказаної заяви позивача.

Відповідач також не надав доказів проведення такої перевірки рівня професійної підготовки чи професійної компетентності щодо переведених працівників щодо позивача.

Таким чином, відповідач не обґрунтував своєї бездіяльності щодо ненадання пропозиції позивачу зайняття вакантної посади у Галицькій митниці Держмитслужби та причин відмови у задоволенні його заяви про переведення до новоствореного органу.

Щодо змісту оскаржуваного наказу про звільнення.

Як видно з оскаржуваного наказу про звільнення позивача з посади, він містить лише посилання на пункт 4 частини 1 статті 83, пункт 1 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VІІІ із змінами, пункт 1 частини 1 статті 40 КЗпП України без зазначення конкретної причини та підстави звільнення, з покликанням на всі наявні три правові підстави передбачені вищенаведеним законом (скорочення чисельності або штату державних службовців; скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців; реорганізація державного органу»).

Відповідно до пункту 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді спорів про звільнення за пунктом 1 статті 40 КЗпП України суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення.

Наказ про звільнення повинен обов`язково містити підставу звільнення з нормативним посилання, тобто роботодавець повинен зазначити як причину, так і підставу звільнення з покликанням на назву, статтю, її частину, абзац, пункт, підпункт нормативно-правового акту на підставі якого проводиться звільнення працівника.

Отже наказ відповідача про звільнення позивача прийнято без конкретизації причин та підстав, а лише містить формальний перелік пунктів передбачених ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу», які по своїй юридичні природі є різними, а тому потребують чіткого правового визначення та диференціації, оскільки відсутність чіткої та однозначної причини звільнення призводить до порушення принципу «правової визначеності», адже загальні формулювання унеможливлюють чітке розуміння підставності звільнення.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 24.04.2019 у справі №815/1554/17, принцип правової визначеності має застосовуватись не лише на етапі нормотворчої діяльності, а й під час безпосереднього застосування існуючих норм права, що даватиме можливість особі в розумних межах передбачати наслідки своїх дій, а також послідовність дій держави щодо можливого втручання в охоронювані Конвенцією та Конституцією України права та свободи цієї особи.

Отже, покликання відповідача в наказі про звільнення на пункт 1 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу» без зазначення конкретної підстави для звільнення, породжує для позивача негативні наслідки у вигляді стану юридичної невизначеності щодо підстав такого звільнення.

Таким чином, оскаржуваний наказ прийнято з порушенням ст. 87 Закону України «Про державну службу».

Щодо виявлених ГУ Держпраці у Львівській області порушень трудового законодавства Львівською митницею ДФС.

При ухваленні рішення у цій справі суд бере до уваги, що посадовою особою ГУ Держпраці у Львівській області проведено інспекційне відвідування Львівської митниці ДФС, за результатами якого 27.07.2020 складено акт №ЛВ13637/2007/АВ (далі - акт).

Згідно з Актом за результатами інспекційного відвідування виявлено порушення Львівською митницею ДФС вимог п.5 ч.1 ст.36 КЗпП України, а саме: керівництвом установи не забезпечено реалізацію свого права окремими працівниками на переведення в іншу установу, так як прийнято рішення про переведення лише вибіркових працівників у Галицьку митницю Держмитслужби, в яку реорганізовано Львівську митницю ДФС, без жодного на це обґрунтування та без визначених критеріїв відбору таких працівників, які продовжили свою роботу у новоствореній Галицькій митниці Держмитсужби. При цьому, частина працівників Львівської митниці ДФС звільнена відповідно до п.1 ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу» без обґрунтування такого рішення з повідомленням про відсутність рівнозначної посади або іншої роботи, що не відповідало дійсності на момент такого повідомлення; ст.46 КЗпП України, ч.1 ст.116 КЗпП України, ч.1 ст.83 КЗпП України, абз.6 п.2 розділу ІІ постанови Кабінету Міністрів України №100.

На підставі вищевказаного Акту 27.07.2020 винесено припис про усунення виявлених порушень №ЛВ13637/2007/АВ/П, яким зобов`язано Львівську митницю ДФС в особі в.о. начальника Марченка О.С. усунути встановлені в акті порушення у строк до 07.08.2020.

З урахуванням викладеного вище, суд дійшов висновку, що оскаржуваний позивачем наказ є таким, що прийнятий не у відповідності до закону, безпідставно, не у спосіб, визначений законом, без урахування всіх обставин, що мають значення для справи, відтак є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо аргументів представника позивача щодо недотримання строків вивільнення, а саме, що відповідач повинен був звільнити позивача 13.04.2020, як заплановано, а не 15.04.2020, як відбулося, то таке не порушує прав позивача, оскільки відповідає визначеному законодавством тридцяти денному строку, що минає після попередження про звільнення.

Щодо аргументів представника позивача про порушення відповідача законодавства про зайнятість населення в частині подання інформації до центру зайнятості про масове вивільнення працівників, то таке не стосується предмета спору і не впливає на порушення прав позивача.

Щодо аргументів представника позивача про те, що відповідач не провів розрахунку з позивачем при звільненні, то такі спростовується доказами, що надані відповідачем 2: розрахунковим листом за лютий 2020 та березень 2020 та відомістю про нарахування коштів (т.1, а.с.210-219).

Згідно з ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Пунктом 2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, зазначається, що днем звільнення вважається останній день роботи.

З огляду на те, що позивача було звільнено з Львівської митниці ДФС 15.04.2020, суд дійшов висновку, що позивач підлягає поновленню на тій посаді та у тому органі, з якого він був протиправно звільнений, а саме на посаді головного державного інспектора відділу митного оформлення №2 митного поста «Краковець» Львівської митниці ДФС, з 16.04.2020.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема у постановах від 28.02.2019 у справі № 817/860/16 та від 03.10.2019 у справі № 826/10460/16.

Частиною 2 ст. 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок №100).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Пунктом 8 Порядку №100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Суд встановив, що середньомісячна заробітна плата позивача складає 5884,39грн., середньоденна - 403,30грн. З урахуванням того, що час вимушеного прогулу позивача становив 191 робочий день, відтак на його користь з Галицької митниці Держмитслужби підлягає стягненню середній заробіток на суму 77030,30грн.

Відповідно до п.2 та п.3 ч.1 ст.371 КАС України негайно виконуються рішення суду про: присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Таким чином, рішення суду в частині поновлення на посаді та виплати середнього заробітку у межах суми стягнення за один місяць (5884,39грн. )слід допустити до негайного виконання.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити повністю.

Відповідно до ст.139 КАС України, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», такий поверненню позивачу не підлягає.

Керуючись ст.ст. 242-246, 250, 257-262 КАС України, суд, -

в и р і ш и в :

адміністративний позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Львівської митниці ДФС (місцезнаходження: 79000, м.Львів, вул.Костюшка, 1, ), Галицької митниці Держмитслужби (місцезнаходження: 79000, м.Львів, вул.Костюшка, 1, ) про визнання протиправним і скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати наказ в.о. начальника Львівської митниці ДФС, Голови комісії з реорганізації Львівської митниці ДФС Романа Антоняка від 13.04.2020 №92-о «Про звільнення ОСОБА_1 ».

Поновити ОСОБА_1 на посаді головного державного інспектора відділу митного оформлення №2 митного поста «Краковець» Львівської митниці ДФС з 16.04.2020.

Стягнути з Галицької митниці Держмитслужби (місцезнаходження: 79000, вул.Костюшка, 1, м.Львів, ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 77030 (сімдесят сім тисяч тридцть)грн. 30 коп. з відрахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів.

Рішення суду в частині поновлення на посаді ОСОБА_1 та стягнення середнього заробітку за один місяць в сумі 5884(п`ять тисяч вісімсот вісімдесят чотири) грн. 39 коп. з відрахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів - допустити до негайного виконання.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду із врахуванням п.п 15.5 п.5 розділу VII Перехідних положень КАС України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 26.01.2021.

Суддя Лунь З.І.