Справа № 640/7391/19
Суддя: Журавель В.О.
Дата ухвалення: 2021-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2021 року м. Київ справа №640/7391/19

Суддя Київського окружного адміністративного суду Журавель В.О., розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ПФУ у Київській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Управління Пенсійного фонду України в місті Ірпені Київської області (далі - відповідач), у якому позивач просив суд:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у проведенні перерахунку та виплати щомісячного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з 4 грудня 2018 р.;

- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судці у відставці за період з 4 грудня 2018 року по 31 грудня 2018 року згідно довідки Апеляційного суду Луганської області від 26 грудня 2018 р. №5/1613/2018 про розмір суддівської винагороди, яка враховується при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці рівня позивача, та з 1 січня 2019 року і наступні місяці - згідно довідки Апеляційного суду Луганської області від 6 лютого 2019 р. №5/101/2019 про розмір суддівської винагороди, яка, враховується при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці рівня позивача.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач вважає, що судді України, які перебувають у відставці, мають беззаперечне право на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання залежно від зміни розміру складових суддівської винагороди працюючого на відповідній посаді судді. Оскільки змінились складові суддівської винагороди, то виникли правові підстави для проведення перерахунку його щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, проте відповідачем протиправно відмовлено йому у здійсненні такого перерахунку.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 2 травня 2019 р. цю справу передано на розгляд до Київського окружного адміністративного суду за підсудністю.

11 червня 2019 р. протоколом автоматизованого розподілу судових справ між суддями справу передано на розгляд судді цього адміністративного суду Журавлю В.О .

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 13 червня 2019 р. відмовлено у прийнятті до провадження адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в місті Ірпені Київської області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії та повернуто адміністративну справу № 640/73991/19 до Окружного адміністративного суду міста Києва для усунення недоліків. Після усунення недоліків справу повторно направлено до Київського окружного адміністративного суду.

27 лютого 2020 р. протоколом автоматизованого розподілу судових справ між суддями справу передано на розгляд судді цього адміністративного суду Журавлю В.О .

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 3 березня 2020 р. відкрито спрощене позовне провадження без проведення судового засідання. Крім того, у цій ухвалі відповідачу запропоновано протягом десяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати до суду відзив на позовну заяву.

18 травня 2020 р. від відповідача надійшов до суду відзив на позовну заяву, в якому він позову не визнав, у його задоволенні просив відмовити у повному обсязі. Стверджує, що судді, які виходили у відставку до 30 вересня 2016 р., не розраховували і не могли розраховувати на поширення на них нового розміру довічного грошового утримання судді у відставці, оскільки не працювали за «новими правилами», не отримували суддівську винагороду у розмірі, визначеному Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 р. Водночас, рівень довічного грошового утримання, який вони утримують за «старими» правилами, не менше ніж той, який був їм забезпечений до цього та відповідає попередньому рівню оплати їх праці.

Пенсійний орган вважає, що виплата щомісячного грошового утримання судді у розмірі суддівської винагороди суддів, які не пройшли кваліфікаційне оцінювання і працюють у тому самому судді, не містять ознак зменшення змісту або обсягу прав особи, оскільки відповідає оцінці допустимого рівня забезпечення суддів у відставці на підставі Рішення Конституційного Суду України від 8 червня 2016 р. № 4-рп/2016 та не зумовлює зменшення рівня розміру гарантій забезпечення у порівнянні з чинною на момент здійсненням ними професійних обов`язків.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Позивач перебуває на обліку в Ірпінському ОУ ПФУ Київської області з 1 серпня 2014 р. як особа, яка переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, що підтверджується довідкою про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції від 26 листопада 2014 р. № .

Позивачу призначено та виплачується щомісячне грошове утримання судді у відставці у розмірі 80 % суддівської винагороди, звільненого від сплати податків та зборів.

Із 1 січня 2018 р. було підвищено розміри грошової винагороди суддям, у зв`язку з чим позивачу видано довідку Апеляційного суду Луганської області від 26 грудня 2018 р. № 5/1613/2018 для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Відповідно до цієї довідки станом на 4 грудня 2018 р. його суддівська винагорода, яка враховується при призначенні/перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці складає 43 609 грн. 50 коп., у тому числі:

- посадовий оклад - 29 073 грн. 00 коп.;

- доплата за вислугу років 50% - 14 536 грн. 50 коп.

Із 1 січня 2019 р. було підвищено розміри грошової винагороди суддям , у зв`язку з чим позивачу видано довідку Апеляційного суду Луганської області від 6 лютого 2019 р. №5/101/2019 для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Відповідно до цієї довідки станом на 1 січня 2019 р. його суддівська винагорода, яка враховується при призначенні/перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці складає 47 545 грн. 50 коп., у тому числі:

- посадовий оклад - 31 697 грн. 00 коп.;

- доплата за вислугу років 50% - 15 848 грн. 50 коп.

21 лютого 2019 р. позивач звернувся до Ірпінського ОУ ПФУ Київської області із заявою, в якій просив здійснити перерахунок його щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно з довідкою Апеляційного суду Луганської області від 6 лютого 2019 р. №5/101/2019. Заява позивача від 21.02.2019 ним підписана, виконана на відповідному бланку Ірпінського ОУ ПФУ, на ній є відбиток печатки цього органу ПФУ та підписи спеціаліста і начальника відділу обслуговування громадян цього органу ПФУ.

11 березня 2019 р. листом Ірпінського ОУ ПФУ Київської області № 143/Ш-03 позивача повідомлено, що з урахуванням довідки про суддівську винагороду від 26 грудня 2018 року № 5/1613/2018 розпорядженням управління від 22 січня 2019 року проведено перерахунок довічного грошового утримання суддям у відставці з 1 січня 2019 року.

Розмір довічного грошового утримання судді у відставці з 1 січня 2019 року складає 35759 грн. 79 коп., де: 29073 грн. 00 коп. - посадовий оклад (1762 грн. 00 коп. х 15 х 1,1); 14536 грн. 50 коп. - доплата за вислугу років 50%.

Розрахунок довічного грошового утримання: (29073 грн. 00 коп. + 14536 грн. 50 коп.) х 82% = 35759 грн. 79 коп.

Із дня набрання чинності Закону України «Про судоустрій і статус судців» від 2 червня 2016 р. №1402-VІІІ (далі - Закон №1402), Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 р. №2453-VІ (далі - Закон №2453) втратив чинність, крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402.

Тобто, у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судці, який працює на відповідній посаді, перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання здійснюється для суддів, які не пройшли кваліфікаційного оцінювання відповідно до норм Закону №2453, а для суддів, які пройшли таке оцінювання згідно із нормами Закону №1402.

Перерахунок щомісячного довічного грошового утримання проводиться з 1 числа місяця наступного за місяцем, у якому змінилися розміри складових суддівської винагороди судді (пункт 4 розділу II Порядку подання документів для призначення (перерахунку), виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 січня 2008 р. № 3-1.

У листі орган ПФУ звертає увагу, що згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 4 грудня 2018 р. № 11-р у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення частини третьої статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визнано таким, що відповідає Конституції Україні (є конституційним) та підлягає застосуванню у його первинній редакції, а саме: «Посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється у розмірі 15 мінімальних заробітних плат визначених законом».

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 6 грудня 2016 р. №1774-VIII (зі змінами) встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 1 січня 2018 року становить 1762 грн. 00 коп. Законом України «Про Державний, бюджет України на 2019 рік», розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 1 січня 2019 року становить 1921 гривня.

З огляду на зазначене та прийняті норми Рішенням Конституційного Суду України від 4 грудня 2018 р. № 11-р перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці здійснюється з 1 січня 2019 року та 1 лютого 2019 року.

Враховуючи зазначене, після проведеного перерахунку з 1 січня 2019 року сума доплати за січень 2019 року становить в сумі 11919 грн. 93 коп.

Крім того, звернув увагу, що постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 р. №335 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 8 червня 2016 р. №365» (набрала чинності 12 травня 2018 року) визначено порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам (далі - Порядок). Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

Нарахована сума доплати за січень 2019 року обліковується в управлінні та буде виплачуватись на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України (після його прийняття).

Щодо питання проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці повідомив наступне. Заява про перерахунок з урахуванням довідки про суддівську винагороду від 6 лютого 2019 року, видану Апеляційним судом Луганської області станом на 1 січня 2019 року, позивачем до управління не подавалась.

Позивач вважає дії відповідача щодо не перерахунку та виплати йому щомісячного грошового утримання протиправними, у зв`язку з чим звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до вимог ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання суддівської винагороди, перерахунку грошового утримання судді у відставці у 2016-2020 рр. зазнавало змін.

На час звернення позивача до органу ПФУ із заявами про перерахунок грошового утримання судді у відставці та вирішення органом ПФУ цих звернень правове регулювання цих правовідносин було предметом дослідження у зразковій справі.

Так, з цього приводу була сформульована така правова позиція Верховного Суду у постанові від 1 листопада 2018 р. у зразковій справі №0640/3835/18, яка залишена без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 13 травня 2020 р.

Верховний суд у цьому рішенні вказав, що «у контексті спору ключовим правовим питання є питання щодо "відповідної" посади, зокрема чи є "відповідною" для перерахування щомісячного довічного грошового утримання позивача посада судді апеляційного суду Житомирської області, який пройшов кваліфікаційне оцінювання.

Вирішуючи це правове питання, Суд виходить з наступного.

Конституційний Суд України у рішенні № 4-рп/2016 від 8 червня 2016 р. у справі за конституційними поданнями Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої, абзаців першого, другого, четвертого, шостого частини п`ятої статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та положень пункту 5 розділу III "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" (справа про щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці) зазначив, що конституційний статус судді дає підстави ставити до судді високі вимоги і зберігати довіру до його компетентності та неупередженості, передбачає надання йому в майбутньому статусу судді у відставці, що також є гарантією належного здійснення правосуддя.

Конституційний Суд України підкреслив обов`язковість відповідності судді критеріям компетентності та неупередженості, що в подальшому гарантує надання йому статусу судді у відставці, який дає право на довічне утримання.

Конституційний Суд України також звертав увагу, що "підставою для отримання матеріального забезпечення судді після припинення його повноважень є виключно конституційно визначений статус професійного судді. Тому таке забезпечення суддів залежить від умов, пов`язаних зі статусом судді та його професійною діяльністю щодо здійснення правосуддя, і не може залежати від інших умов, у тому числі соціального забезпечення, яке призначається і виплачується на загальних засадах та передбачене іншими, крім Закону № 2453-VI, законами України" (пп. 6.2 п. 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 2013 р. № 3-рп/2013). Таким чином, умови та порядок здійснення професійних повноважень суддею визначають рівень його забезпечення у відставці.

Встановлення різних правових підстав для отримання довічного грошового утримання суддями (які пішли або підуть у відставку) за критеріями проходження ними кваліфікаційного оцінювання та підтвердження своєї відповідності займаній посаді засновано на конституційних приписах та вимогах Закону "Про судоустрій і статус суддів" від 2 червня 2016 р., якими ці приписи реалізовані.

Без проходження кваліфікаційного оцінювання на відповідність критеріям компетентності та доброчесності, а також без дотримання інших обов`язкових умов, передбачених Законом України "Про судоустрій і статус суддів" від 2 червня 2016 р. на протязі щонайменше трьох років, суддя, навіть за наявності підстав для виходу у відставку, не може отримувати довічне утримання у розмірі, визначеному в статті 142 цього Закону.

Різниця у правах суддів, які вийшли у відставку до 30 вересня 2016 р., і суддів, які вийдуть у відставку, відпрацювавши в нових умовах щонайменше через три роки після проходження кваліфікаційного оцінювання, має конституційну основу та випливає з різних вимог, за яких особа набуває (підтверджує) статус судді та у яких здійснюється правосуддя.

Така різниця має місце і щодо працюючих суддів, оскільки право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених Законом від 2 червня 2016 р. мають лише ті з них, хто за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.

Розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці залежить від розміру суддівської винагороди працюючого судді, а виплата збільшеного розміру суддівської винагороди відповідно до Закону від 2 червня 2016 р. залежить від проходження та результату кваліфікаційного оцінювання.

Якщо проходження і результат кваліфікаційного оцінювання має значення для визначення розміру суддівської винагороди працюючих суддів а також для визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді, який йде у відставку через три роки після оцінювання, то ця ж сама обставина повинна братися до уваги і під час перерахунку цього ж виду утримання і для суддів, які вийшли у відставку раніше, до 30 вересня 2016 р..

Інше застосування положень частини 4 статті 143 Закону від 2 червня 2016 р. призвело б до того, що судді, які вийшли у відставку до 30 вересня 2016 р. і жодного дня не працювали в умовах, коли конституційні вимоги до судді суттєво підвищилися, отримували б грошове утримання у розмірі, більшому, ніж судді, які підтвердили відповідність цим вимогам (пройшли кваліфікаційне оцінювання) і відпрацювали в таких умовах щонайменше три роки.

Таке застосування Закону не узгоджується з метою кваліфікаційного оцінювання суддів та суперечить п. 25 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону від 2 червня 2016 р..

Відтак, посада судді, який вийшов у відставку до 30.09.2016, не є "відповідною", рівнозначною посаді судді того самого суду, який пройшов кваліфікаційне оцінювання, підтвердив здатність здійснювати судочинство і продовжує працювати у цьому суду.

З наведеного Суд дійшов висновку, що для застосування частини 4 статті 143 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 2 червня 2016 р. з метою перерахунку розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які пішли у відставку до набрання чинності Законом України "Про судоустрій і статус суддів" № 1402-VIII від 2 червня 2016 р., тобто до 30 вересня 2016 р., "відповідною" є посада судді, який працює в тому самому суді до проходження кваліфікаційного оцінювання. Відповідно до пункту 23 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону від 2 червня 2016 р. такий суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 (стаття 133).

Подібного висновку Верховний Суд дійшов також у справі № 803/253/17 (п. 29 постанови від 26 червня 2018 р.).

Доводи позивача щодо звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України та законом гарантій незалежності судді та порушення ч. 7 ст.48 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №1402-УІІІ від 2 червня 2016 р., суд відхиляє.

З часу виходу у відставку розмір щомісячного довічного грошового утримання позивача як судді у відставці періодично перераховувався і на теперішній час складає 31398 грн. 84 коп., що становить 90% розміру суддівської винагороди суддів, які працюють в апеляційному суді Житомирської області і не пройшли кваліфікаційне оцінювання.

Такий розмір утримання співмірний з рівнем суддівської винагороди, яку позивач отримував до відставки та відповідає приписам пункту 6.4 Європейської хартії про закон "Про статус суддів" від 10 липня 1998 р., відповідно до якої статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді.

Крім того, відповідно до Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи від 13 жовтня 1994 р. № (94)12, від 17 листопада 2010 р. № (2010)12, мають існувати гарантії виплат у зв`язку з відставкою суддів, які повинні відповідати попередньому рівню оплати праці суддів.

Судді, які виходили у відставку до 30 вересня 2016 р., не розраховували і не могли розраховувати на поширення на них нового розміру довічного грошового утримання судді у відставці, оскільки не працювали за "новими правилами", не отримували суддівську винагороду у розмірі, визначеному Законом України "Про судоустрій і статус суддів" від 2 червня 2016 р.. Водночас, рівень довічного грошового утримання, який вони отримують за "старими" правилами, не менший ніж той, який був їм забезпечений до цього, та відповідає попередньому рівню оплати їх праці.

Отже, виплата щомісячного довічного грошового утримання судді у розмірі суддівської винагороди суддів, які не пройшли кваліфікаційне оцінювання, і працюють у тому самому судді, не містить ознак зменшення змісту або обсягу прав особи, оскільки відповідає оцінці допустимого рівня забезпечення суддів у відставці на підставі Рішення Конституційного Суду України від 8 червня 2016 р. № 4-рп/2016 та не зумовлює зменшення рівня розміру гарантій забезпечення у порівнянні з чинною на момент здійснення ними професійних повноважень.

Стосовно права суддів у відставці на перерахунок довічного грошового утримання у зв`язку із зміною складових суддівської винагороди, слід виходити з такого.

Оклад судді є однією з складових суддівської винагороди. 15 травня 2018 р. Законом України "Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав" № 2415-VIII були внесені зміни до пункту 3, розділу 11 Закону України № 1774-VIII та встановлено порядок обчислення грошової винагороди судді із розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених Законом "Про державний бюджет України" на відповідний рік.

Отже, цим Законом передбачено необхідність перерахунку розміру щомісячного грошового утримання судді у відставці виходячи з цієї розрахункової величини, яка в майбутньому може змінюватись. Зміна розміру окладу судді, який є складовою суддівської винагороди, є підставою для перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці.

Відповідно до частини 10 статті 290 КАС України у рішенні суду, ухваленому за результатами розгляду зразкової справи, Верховний Суд додатково зазначає: 1) ознаки типових справ; 2) обставини зразкової справи, які обумовлюють типове застосування норм матеріального права та порядок застосування таких норм; 3) обставини, які можуть впливати на інше застосування норм матеріального права, ніж у зразковій справі.

Ознаки типових справ. Це рішення суду є зразковим для справ, у яких предметом спору є перерахунок розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, який вийшов у відставку до 30 вересня 2016 р. та не проходив кваліфікаційне оцінювання.

Обставини зразкової справи, які обумовлюють типове застосування норм матеріального права:

(а) позивач є суддею у відставці;

(б) позивач не проходив кваліфікаційне оцінювання;

(в) рішення про відставку позивача з посади судді прийнято уповноваженим органом до 30 вересня 2016 року;

(г) відповідачем є Управління Пенсійного фонду України;

(д) предметом спору є перерахунок розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до Закону України "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)" № 1401-VIII та Закон України "Про судоустрій і статус суддів" № 1402-VIII від 2 червня 2016 року.

На інше, ніж у зразковій справі, застосування норм матеріального права може впливати наступна зміна Закону України "Про судоустрій і статус суддів", зокрема частини 3 статті 142.

З огляду на те, що відповідач довів правомірність своїх дій, у задоволенні позову слід відмовити повністю».

Таким чином, дана справа є типовою справою по відношенню до зазначеної вище зразкової справи та відповідно до ч.3 ст.291 КАС України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

За наведених обставин, з урахуванням застосування судом правової позиції, Верховного Суду у постанові від 1 листопада 2018 р. у зразковій справі №0640/3835/18, у задоволенні позовних вимог в частині визнання протиправними дій відповідача та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за період з 4 по 31 грудня 2018 р. та з 1 січня 2019 р. до 18 лютого 2020 року має бути відмовлено.

Судом також встановлено, що відповідачем з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 4 грудня 2018 р. № 11-р здійснено позивачу перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці і після проведеного перерахунку з 1 січня 2019 року сума доплати за січень 2019 року становить 11919 грн. 93 коп.

Проте, орган ПФУ вказав, що постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 р. №335 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 8 червня 2016 р. №365», що набрала чинності 12 травня 2018 року визначено Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам (далі - Порядок). Згідно з цим Порядком суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. Тому нарахована сума доплати за січень 2019 року обліковується в управлінні та буде виплачуватись на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України (після його прийняття).

Судом встановлено, що зазначений відповідачем Порядок на цей час не прийнято.

Суд бере до уваги, що закон України «Про судоустрій і статус суддів» не регламентує порядок і підстави припинення виплати грошового утримання судді у відставці за рішенням органу ПФУ і не передбачає такої можливості (ст.142).

За приписами частин 2 і 3 ст.145 цього ж Закону припинення відставки судді є підставою для припинення виплати йому щомісячного довічного грошового утримання, що було нараховано у зв`язку з відставкою. У разі припинення відставки судді з підстави, визначеної пунктом 2 частини першої цієї статті, пенсія судді нараховується на загальних підставах.

Як встановлено судом у цій справі стосовно позивача не мало місця факту припинення його відставки як судді.

Частиною 6 статті 7 КАС України передбачено, що у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права). Аналогія закону та аналогія права не застосовується для визначення підстав, меж повноважень та способу дій органів державної влади та місцевого самоврядування.

Право на соціальне забезпечення детально регламентовано також у Законах України № 1788-XII від 5 листопада 1991 р. "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон № 1788-XII) та № 1058-IV від 9 липня 2003 р. "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-IV).

Підстави для припинення виплати пенсії передбачено частиною першою статті 49 Закону № 1058-IV, якими є: виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Зазначений перелік підстав для припинення виплати пенсії розширеному тлумаченню не підлягає.

Як свідчить аналіз положень Закону № 1058-IV, припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення з підстав, визначених ст. 49 цього Закону.

Суд наголошує, що за змістом конституційних норм, Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.

Згідно з вимогами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, форми і види пенсійного забезпечення, захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Особливу увагу варто звернути на те, що у преамбулі до Закону № 1058-IV зазначено, що зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Конституційне поняття "Закон України", на відміну від поняття "законодавство України", не підлягає розширеному тлумаченню, це - нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах повноважень. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами.

Водночас суд зазначає, що припинення виплат пенсії у зв`язку з відсутністю окремого Порядку не є передбаченою законом підставою для припинення виплати пенсії, а постанова Кабінету Міністрів України № 335 є підзаконним нормативно-правовим актом, який не може обмежувати встановлене законодавством право на отримання пенсії позивачем.

У цьому випадку наявність у позивача статусу внутрішньо переміщеної особи потребує від пенсіонера на відміну від інших громадян України здійснення додаткових дій, не передбачених законами щодо пенсійного забезпечення, зокрема ідентифікація особи, надання заяви про поновлення виплати пенсії, яка була припинена органом Пенсійного фонду без законних на те підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У рішенні у справі "Суханов та Ільченко проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності.

Тому, припиняючи виплату позивачеві нарахованої частини грошового утримання судді у відставці за відсутності передбачених законами України підстав, відповідач порушив право позивача на отримання такого грошового утримання. При цьому право на отримання пенсії (грошового утримання) є об`єктом захисту за ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Втручання відповідача у право позивача на мирне володіння своїм майном у вигляді пенсії (грошового утримання) суд вважає таким, що не ґрунтується на Законі.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Щокін проти України", питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним.

Отже, встановлення судом відсутності законності втручання, тобто вчинення дій не у спосіб, визначений законом, є достатньою підставою для висновку про те, що право позивача на мирне володіння своїм майном було порушено.

З огляду на викладене суд вважає, що припинення виплати нарахованої частини грошового утримання судді у відставці позивачу з 1 січня 2019 року суми доплати за січень 2019 року в розмірі 11919 грн. 93 коп. було здійснено не у спосіб, передбачений Законом №1058-IV, а з точки зору положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод мало місце втручання у право власності позивача, і таке втручання не було законним.

У позовній заяві позивач оскаржував, зокрема, протиправність щодо невиплати йому грошового утримання судді у відставці.

З урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині визнання протиправними дій відповідача щодо невиплати позивачу заборгованості у сумі 11 919 грн. 93 коп. за наслідками здійсненого перерахунку грошового утримання та зобов`язання відповідача виплатити позивачу заборгованість з грошового утримання судді у відставці за січень 2019 р. у сумі 11919 грн. 93 коп. підлягають задоволенню.

Крім того, суд бере до уваги таке. Правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 1 листопада 2018 р. у зразковій справі №0640/3835/18, зокрема, ґрунтувалася на положеннях пункту 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII.

Проте, рішенням Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 р. № 2-р/2020 були визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII зі змінами.

У вказаному рішенні (пункти 15-17) зазначено, що згідно з положеннями пункту 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402 право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України від 7 липня 2010 р. № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів". За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Право судді на відставку є конституційною гарантією незалежності суддів (пункт 4 частини шостої статті 126 Конституції України).

Відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді; наслідком відставки є, зокрема, припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканності, а також набуття права на виплату вихідної допомоги та отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання (абзац четвертий підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 19 листопада 2013 р. № 10-рп/2013).

Конституційний Суд зазначає, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом; такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці; право судді у відставці на пенсійне забезпечення або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості; щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема, обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу; конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя; конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання); статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя (абзаци п`ятий, шостий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013). Конституційний Суд України зазначив, що розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів, які не проходили оцінювання за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності та вийшли у відставку, відрізняється від розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які вийдуть у відставку після успішного проходження такого оцінювання.

Отже, судді, які вже перебувають у відставці та досягли шістдесятип`ятирічного віку, з об`єктивних причин не мають можливості пройти кваліфікаційне оцінювання на відповідність займаній посаді і пропрацювати після цього три роки, що є обов`язковою умовою для отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному Законом № 1402-VIII.

Конституційний Суд України вважає, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує діючий суддя. У разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності. Запровадження згідно із положеннями пункту 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402 різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку, суперечить положенням частини першої статті 126 Основного Закону України щодо гарантування незалежності суддів Конституцією і законами України.

У зв`язку з викладеним Конституційний Суд України рішенням від 18 лютого 2020 р. у справі № 2-р/2020 пункт 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII, яким було передбачено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу, визнав неконституційним.

Згідно з частиною першою статті 91 Закону України від 13 липня 2017 р. №2136-VIII "Про Конституційний Суд України" закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Статтею 152 Конституції України передбачено, що закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Отже, з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18 лютого 2020 р. № 2-р/2020 Закон №1402-VIII не містить норм, які б по-різному визначали порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

Суд у цій справі враховує, що Верховний Суд неодноразово, зокрема у постановах від 6 березня 2019 р. у справі № 638/12586/16-а та від 11 лютого 2020 р. у справі № 200/3958/19-а висловлював правовий висновок, відповідно до якого правовою підставою для перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є факт зміни грошового утримання/складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Разом з цим, суд зазначає, що набрання чинності рішенням Конституційного Суду України, яким визнаються неконституційними відповідні норми законодавства, тягне за собою виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків суб`єктів правовідносин до яких застосовуються (застосовувалися) положення законодавства, яке згодом було визнано неконституційним. Відтак, такі правовідносини безпосередньо пов`язуються з дією закону. Тобто, якщо це один день (втрата чинності повністю чи в окремій частині закону за рішенням Конституційного Суду України з дня його ухвалення), то цей строк закінчується о 24 години 00 хвилини цього дня. Відповідно, з 00 годин 00 хвилин наступного дня, з дати ухвалення відповідного рішення Конституційного Суду України, до правовідносин, що регулюється таким законодавством застосовується норма, що відповідає Конституції України, вступила у силу і діє.

Таким чином, перерахунок, який просить здійснити позивач з 1 січня 2019 р., обумовлений відновленням раніше порушених його прав з дати ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18 лютого 2020 р. у справі № 2-р/2020.

Отже, саме з 19 лютого 2020 р., тобто наступного дня з дати ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18 лютого 2020 р. у справі № 2-р/2020, у позивача виникло право (підстава) на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді відповідно до Закону № 1402-VIII.

При цьому, на переконання суду, зміна розміру окладу судді, який є складовою суддівської винагороди, є підставою для перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці.

Разом з цим, в контексті даних правовідносин позивач просить перерахувати йому довічне грошове утримання судді у відставці з 1 січня 2019 р.

З цього приводу суд зазначає, що позивач має право на перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки Апеляційного суду Луганської області від 6 лютого 2019 р. №5/101/2019 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці саме з 19 лютого 2020 р., оскільки саме з цієї дати втратили чинність обмеження, встановлені пунктом 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону № №1402-VIII, згідно з якими право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у рішенні від 16 червня 2020 року по справі № 620/1116/20 (адміністративне провадження №Пз/9901/5/20).

Згідно з вимогами ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Надаючи правової оцінки доказам та аргументам відповідача про те, що те, що позивачем не надавалася до органу ПФУ заява про перерахунок грошового утримання судді у відставці з довідкою від 6 лютого 2019 р., що обумовлює відсутність підстав для перерахунку, суд зазначає про таке.

Наведене твердження повністю спростовується наданою позивачем копією поданої до органу ПФУ цієї заяви. Дослідженням вказаної заяви судом встановлено, що заява позивача від 21 лютого 2019 р. до Ірпінського ОУ ПФУ ним підписана, виконана на відповідному бланку Ірпінського ОУ ПФУ, на ній є відбиток печатки цього органу ПФУ та підписи спеціаліста і начальника відділу обслуговування громадян цього органу ПФУ. У поданій заяві є посилання про здійснення перерахунку грошового утримання судді у відставці саме на підставі вказаної довідки апеляційного суду від 6 лютого 2019 р., яка наявна у матеріалах справи і досліджена судом.

За наведених обставин твердження відповідача про відсутність вказаного звернення позивача, що обумовлює і відсутність підстав для перерахунку грошового утримання судді у відставці, судом до уваги не береться, оскільки спростовано наданими позивачем і доказами.

Тому в цій частині заявлені позовні вимоги є обґрунтованими і з наведених вище мотивів і підстав підлягають задоволенню з 19 лютого 2020 р.

Ураховуючи викладене, зважаючи на те, що позивач вийшов у відставку з посади судді до проходження кваліфікаційного оцінювання суддів щодо нього і отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, яке має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує повноважний суддя, суд дійшов висновку, що дії відповідача щодо відмови у перерахунку позивачу (судді у відставці) щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19 лютого 2020 р. є протиправним.

Разом з тим, суд зазначає, що позовна вимога позивача про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплатити позивачу раніше призначене щомісячне грошове утримання судді у відставці згідно з довідкою Апеляційного суду Луганської області від 6 лютого 2019 р. №5/101/2019 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці саме з 1 січня 2019 р. є такою, що підлягає частковому задоволенню в частині визначення дати такого перерахунку, а саме - з 19 лютого 2020 р.

Відповідно до вимог ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ураховуючи викладене, суд визнає, що відповідачем протиправно не було здійснено перерахунок та виплату позивачу раніше призначеного щомісячного грошового утримання судді у відставці у визначеному йому відсотковому розмірі від суддівської винагороди згідно з довідкою Апеляційного суду Луганської області від 6 лютого 2019 р. №5/101/2019 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, отже порушено права позивача на отримання грошового утримання судді у відставці та не дотримано вимог, передбачених частиною другою статті 2 КАС України.

Позивачем під час розгляду справи було надано належні та допустимі докази на підтвердження обґрунтованості позовних вимог, а наведені ним доводи не було спростовано відповідачем.

Наведене свідчить, що дії та бездіяльність відповідача були протиправними. Право позивача на перерахунок та отримання грошового утримання судді у відставці порушено. Отже, позовні вимоги є обґрунтованими у вказаній частині, а тому позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Під час звернення до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп., що підтверджується квитанцією № 0.0..1 від 18 квітня 2020 р. Враховуючи часткове задоволення позову та з урахуванням вимог ч. 3 ст. 139 КАС України, суд вважає, що стягненню на користь позивача підлягає сума судового збору в розмірі 500 грн. 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ПФУ у Київській області.

Керуючись ст.ст. 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо відмови ОСОБА_1 , як судді у відставці, здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19 лютого 2020 р. а також в частині невиплати ОСОБА_1 заборгованості у сумі 11 919 грн. 93 коп. за наслідками здійсненого перерахунку грошового утримання.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області виплатити ОСОБА_1 заборгованість з грошового утримання судді у відставці за січень 2019 р. у сумі 11919 грн. 93 коп.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області здійснити ОСОБА_1 , як судді у відставці, перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки Апеляційного суду Луганської області від 6 лютого 2019 р. №5/101/2019 про суддівську винагороду з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19 лютого 2020 р.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління ПФУ у Київській області (код ЄДРПОУ - 22933548) судовий збір у розмірі 500 (п`ятсот) грн. 00 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Відповідно до пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив Бпитання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Повне найменування сторін:

Позивач - ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 .

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області, адреса: вул. Ярославська, 40,м. Київ, 04071, код ЄДРПОУ - 22933548.

Суддя Журавель В.О.

Дата складення рішення суду 25 січня 2021 року.