Справа № 340/746/20
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2021-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

22 січня 2021 року м. Дніпросправа № 340/746/20

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Чередниченка В.Є., Іванова С.М.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної податкової служби у Кіровоградській області

на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 24 липня 2020 р. у справі № 340/746/20 (м. Кропивницький, суддя першої інстанції Хилько Л.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтеграл-Плюс»

до Головного управління Державної податкової служби у Кіровоградській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

в с т а н о в и в :

04 березня 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтеграл-Плюс» звернулося до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Кіровоградській області, в якому, з урахуванням уточнення позовних вимог, просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 11 грудня 2019р.:

- №0, в частині донарахування 115 000,00 грн. основного зобов`язання та 28 749,00 грн. штрафних санкцій за платежем: податок на додану вартість;

- №0, в частині донарахування 126 001,00 грн. основного зобов`язання та 31 500,00 грн. штрафних санкцій за платежем: податок на прибуток приватних підприємств;

- №, яким донараховано 595,77 грн. основного зобов`язання, 440,12 грн. штрафних санкцій та 170,89 грн. пені за платежем: військовий збір;

- №, яким донараховано 7149,72 грн. основного зобов`язання, 5279,84 грн. штрафних санкцій та 2050,72 грн. пені за платежем: податок на доходи фізичних осіб.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 24 липня 2020 р. у справі № 340/746/20 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтеграл-Плюс» задоволені.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Кіровоградській області від 11 грудня 2019 року №0, в частині донарахування 115 000,00 грн. основного зобов`язання та 28 749,00 грн. штрафних санкцій за платежем: податок на додану вартість.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Кіровоградській області від 11 грудня 2019 року №0, в частині донарахування 126 001,00 грн. основного зобов`язання та 31 500,00 грн. штрафних санкцій за платежем: податок на прибуток приватних підприємств.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Кіровоградській області від 11 грудня 2019 року № про донарахування 595,77 грн. основного зобов`язання, 440,12 грн. штрафних санкцій та 170,89 грн. пені за платежем: військовий збір.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Кіровоградській області від 11 грудня 2019 року № про донарахування 7149,72 грн. основного зобов`язання, 5279,84 грн. штрафних санкцій та 2050,72 грн. пені за платежем: податок на доходи фізичних осіб.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Державної податкової служби у Кіровоградській області оскаржило його в апеляційному порядку, посилаючись на необґрунтованість рішення, порушення судом норм матеріального та процесуального права. В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що позивач не виконав умови, визначені у договорі купівлі-продажу нафтопродуктів № 73 від 01.11.2018 року і не здійснив перерахунок коштів ТОВ «АЛАН КОРПОРЕЙТ». Фактично у ТОВ «АЛАН КОРПОРЕЙТ» відсутнє придбання сировини, товарів та послуг, що необхідні для ведення господарської діяльності: газу, електроенергії, не встановлено придбання послуг по оренді землі, офісних та складських приміщень, оренди техніки, залучення сторонніх організацій та інше. Зазначає, що поза увагою залишилася додаткова угода до договору оренди, доводи позовної заяви не спростовують висновків, викладених в акті. Просить апеляційну скаргу задовольнити, рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 24 липня 2020 р. у справі № 340/746/20 скасувати, в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтеграл-Плюс" відмовити в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає, що було надано всі первинні документи. В акті перевірки не відображено, що надані первинні документи складені з порушенням та/або не містять відомостей, які не дають змоги ідентифікувати зміст господарської операції, осіб які їх вчиняли, кількісне чи вартісне вираження тощо. Податковий орган в складеному акті підтверджує факт здійснення господарської діяльності ТОВ «АЛАН КОРПОРЕЙТ», факт подання ним податкової звітності з податку на додану вартість та податку на прибуток, включаючи звітність за жовтень 2019р., факт переоформлення в вересні 2018 року свідоцтва платника податків, яке діюче станом на момент складання акту перевірки. Позивач, як податковий агент, провів нарахування доходу фізичній особі, в якої орендує майно, згідно з умовами укладеного договору, по закінченню строку дії Договору, з одночасним утриманням із суми доходу, який підлягає перерахуванню, ПДФО та військового збору. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 24 липня 2020 р. у справі № 340/746/20 без змін.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтеграл-Плюс», зареєстровано 27.02.2003р. як суб`єкт підприємницької діяльності - юридичну особу в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за №1 008479 (а.с.128), до економічної діяльності ТОВ «Інтеграл-Плюс» належить оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами (КВЕД-2010 46.71).

Посадовими особами відповідача було проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ "Інтеграл-Плюс" з питань дотримання ним вимог податкового та валютного законодавства за період 01.07.2016 по 30.06.2019, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 27.02.2013 по 30.06.2019, іншого законодавства, за результатами якої складено акт від 15.11.2019 № 30/11-28-05-10/38614120 (т.1 а.с.14-62).

Перевіркою встановлено порушення позивачем, зокрема:

1) п.44.1, п.44.2 ст.44, п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України, п.5, п.21 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 "Дохід", ствердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 №290, п.6 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 №318, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 за №27/4248, в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 157 951 грн., в т.ч. по періодах:

- І квартал 2017 р. на суму 31950 грн.,

- IV квартал 2018 р. на суму 126001 грн.,

2) п.44.1 ст.44, п.198.1, п.198.2, п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України, в результаті чого:

- занижено податок на додану вартість на загальну суму 150 500 грн.. в т.ч. по періодах:

січень 2017 р. на суму 16194 грн.,

лютий 2017 р. на суму 19306 грн.,

грудень 2018 р. на суму 47310 грн.,

січень 2019 р. на суму 67690 грн.,

- завищено від`ємне значення різниці між сумою податкових зобов`язань та податкового кредиту в періоді, що перевірявся, на загальну суму 1668 грн.. у тому числі за червень 2019 р. на суму 1668 грн.;

3) п.п.168.1.1, п.п.168.1.2 п.168.1 ст.168, п.п.168.1.5 п.168.1 ст.168, п.п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України, в частині ненарахування та неперерахування податку на доходи фізичних осіб (оренда нерухомою майна) в сумі 7149,73 грн., в т.ч.: за 4 квартал 2016 р. 240,91 грн., за 2017 рік 2188.29 грн., за 2018 рік 3147,02 грн., за 6 місяців 2019 р. 1573,51 грн. та відповідно до п.п.129.1.1 п.129.1 ст.129 Податкового кодексу України нарахована пеня в сумі 2050,72 грн.;

4) п.16-1 підрозділу 10 розділу XX "Інші перехідні положення", п.п.168.1.2 п.168.1 ст.168, п.п.168.1.5 п.168.1 ст.168, п.п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України, в частині ненарахування та неперерахування військового збору (оренда нерухомого майна) в сумі 595,82 грн., в т.ч.: за 4 квартал 2016 р. 20,08 грн., 2017 рік 182,36 грн., 2018 рік 262,25 грн., за 6 місяців 2019 р. - 131,13 грн. та відповідно до п.п.129.1.1 п.129.1 ст.129 Податкового кодексу України нарахована пеня в сумі 170,89 грн..

На підставі акту перевірки прийнято податкові повідомлення-рішення від 11.12.2019р.:

- №0, яким збільшено грошове зобов`язання з податку на додану вартість на суму 188125 грн., з яких: 150500 грн. основний платіж, 37625 грн. штрафні (фінансові) санкції;

- №0, яким збільшено грошове зобов`язання з податку на прибуток на суму 197439 грн., з яких: 157951 грн. основний платіж, 39488 грн. штрафні (фінансові) санкції;

- №, яким збільшено грошове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на суму 14 480,28 грн., з яких: 7149,72 грн. основний платіж, 5279,84 грн. штрафні (фінансові) санкції, 2050,72 грн. пеня;

- №, яким збільшено грошове зобов`язання з військового збору в сумі 1206,78 грн., з яких: 595,77 грн. основний платіж, 440,12 грн. штрафні (фінансові) санкції, 170,89 грн. пеня (т.1 а.с.63-74).

За результатами адміністративного оскарження зазначені податкові повідомлення-рішення залишено без змін (т.1 а.с.87-93).

Позивач звернувся до суду з позовом, предметом оскарження в якому є податкові повідомлення-рішеннями від 11.12.2019 р., а саме:

- з №0 в частині донарахування 115 000,00 грн. основного зобов`язання та 28 749,00 грн. штрафних санкцій за платежем: податок на додану вартість;

- з №0 в частині донарахування 126 001,00 грн. основного зобов`язання та 31 500,00 грн. штрафних санкцій за платежем: податок на прибуток приватних підприємств;

- з № щодо донарахування 595,77 грн. основного зобов`язання, 440,12 грн. штрафних санкцій та 170,89 грн. пені за платежем: військовий збір;

- з № щодо донарахування 7149,72 грн. основного зобов`язання, 5279,84 грн. штрафних санкцій та 2050,72 грн. пені за платежем: податок на доходи фізичних осіб.

Правомірність прийняття зазначених податкових повідомлень-рішень від 11 грудня 2019р. у відповідній частині є предметом спору в цій справі.

Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що інформація, отримана за результатами податкового контролю контрагентів, у даному випадку, не є такою, що може свідчити про безтоварність господарських операцій. Крім того, до матеріалів справи відповідачем не надано документів на підтвердження проведення відносно вказаного контрагента будь-яких документальних перевірок.

Узагальнена податкова інформація з інформаційних баз даних ДПС стосовно ТОВ "Алан Корпорейт" не стосується діяльності позивача. При цьому, висновки суб`єкта владних повноважень щодо нереальності господарської операції не можуть ґрунтуватися лише на інформації, що міститься у податковій базі відносно контрагентів платника податків. Такі висновки можуть бути здійснені на підставі первинних документів та об`єктивної перевірки фактичних обставин господарських правовідносин.

Відповідачем не надано жодного доказу щодо проведення зустрічної звірки контрагента позивача для відпрацювання податкових ризиків з ПДВ, жодні первинні документи, які перебувають у цього контрагента позивача, відповідачем не досліджувалися, що свідчить про необґрунтованість висновків щодо порушення позивачем податкового законодавства. Крім того, як видно з акту перевірки позивача, первинні документи щодо подальшої реалізації отриманого позивачем товару також не досліджувались в ході перевірки.

Зазначені обставини не є підставою для позбавлення платника податку права на відшкодування податку на додану вартість у випадку, коли останній виконав усі передбачені чинним законом умови стосовно отримання такого відшкодування і має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту, а також на віднесення понесених витрат до таких, що враховуються при визначенні об`єкту оподаткування податком на прибуток.

Також, контрагент позивача на час вчинення господарської операцій мав чинний статус платника ПДВ, повідомлення про відсутність за місцезнаходженням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не були внесені, а тому наведені в акті перевірки доводи щодо неспроможності контрагента здійснювати певні види господарської діяльності відповідачем як суб`єктом владних повноважень не доведені та не підтверджені жодними письмовими доказами.

Відсутність у контрагента умов, необхідних для здійснення господарської операції, сама по собі не свідчить про нереальність господарських операцій, адже контрагент може здійснювати реальні господарські операції та не обов`язково має бути виробником товару (послуги, робіт) і за відсутності дослідження первинних документів контрагента висновки про нереальність господарських операцій, обґрунтовані відсутністю трудових та матеріальних ресурсів контрагента, є передчасними.

Суд апеляційної інстанції погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

В ході перевірки було встановлено, що ТОВ «Інтеграл-Плюс» мало господарські взаємовідносини з ТОВ «Алан Корпорейт» згідно договору купівлі-продажу нафтопродуктів № 73 від 01.11.2018 року зі строком дії до 31.12.2018 року.

Господарські операції для визначення податкового кредиту та витрат мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Аналіз чинного податкового законодавства вказує на те, що законодавець не ставить в залежність право позивача на формування податкового кредиту від податкового обліку (стану) інших осіб і фактичної сплати контрагентами податку до бюджету. Питання податкового кредиту поширюється тільки на окремо взятого платника податків (позивача) і не ставить цей факт у залежність від розрахунку з бюджетом третіх осіб.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо наявності у позивача всіх необхідних первинних документів для підтвердження господарських операцій позивача з ТОВ «Алан Корпорейт».

Висновки контролюючого органу щодо нереальності господарських операцій з контрагентом ТОВ «Алан Корпорейт» ґрунтуються виключно на інформації з автоматизованих систем ДФС. Інформація, отримана за результатами податкового контролю контрагентів не може свідчити про безтоварність господарських операцій. Відповідачем не надано жодних документів на підтвердження проведення відносно ТОВ «Алан Корпорейт» будь-яких документальних перевірок, немає доказів існування вироків суду у кримінальних справах, яким б встановлювався факт фіктивного підприємства ТОВ «Алан Корпорейт». Відповідачем не надано доказів застосування до ТОВ «Алан Корпорейт» адміністративного-господарських санкцій за порушення правил здійснення господарської діяльності в частині дотримання податкового законодавства. Узагальнена податкова інформація з інформаційних баз даних не стосується діяльності позивача. Висновки щодо нереальності господарської операції не можуть ґрунтуватись лише на інформації, що міститься у податковій базі відносно контрагентів платника податків без перевірки фактичних обставин господарських правовідносин. Крім того, всі необхідні первинні документи (видаткові накладні, товаро-транспортні накладні, податкові накладні, договір купівлі-продажу нафтопродуктів), надані для перевірки, засвідчують правомірність формування податкового кредиту та віднесення відповідних сум до складу витрат.

В силу положень Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" позивач та контрагенти позивача є окремими суб`єктами права зі статусом юридичної особи, а відтак позивач та контрагенти позивача є окремими платниками податку на додану вартість та податку на прибуток. За таких обставин, межі юридичної відповідальності кожного платника податків, яка відповідно до ст. 61 Конституції України має індивідуальний характер, поширюються на діяння, що визнаються законом протиправними та були вчинені саме цим платником. Притягнення суб`єкта права до відповідальності за діяння, що було вчинено іншою особою, є неможливим, за винятком встановлених ст. 228 Цивільного кодексу України та ст.ст. 207 і 208 Господарського кодексу України випадків свідомого укладення таким суб`єктом права нікчемного правочину з метою відображення певних первинних документів в податковому обліку без фактичного проведення господарських операцій.

Разом з тим, контролюючим органом висновок про нереальність вказаних господарських операцій зроблено на підставі інформації з бази даних з автоматизованих систем ДФС.

Така інформація не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону. Вказана позиція також підтримується ВС у постанові від 27.03.2018 у справі № 816/809/17. Також, ВС у постанові від 27.02.2018 по справі № 811/2154/13-а вказав на те, що будь-яке автоматизоване співставлення, чи данні отримані з атоматизованих систем контролюючого органу не є належними доказами в розумінні процесуального Закону, оскільки автоматизоване співставлення, зокрема, задекларованих податкових зобов`язань та податкового кредиту, не віднесено до засобів перевірки правильності та повноти визначення таких податкових зобов`язань, а тому здобуті таким чином докази не можуть визнаватись належними.

Натомість, Верховний Суд звертає увагу на те, що норми податкового законодавства не визначають певний обсяг матеріальних та/чи трудових ресурсів у платника податків при здійсненні господарської діяльності як критерій правового статусу платника податків щодо отримання податкової преференції у формі податкового кредиту чи наміру платника податків отримати певний результат від здійснення господарської операції (підприємницької діяльності).

Виходячи з вимог Податкового кодексу України підтвердженням факту здійснення господарської операції є відповідні розрахункові, платіжні та інші первинні документи, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та підставою для нарахування податкового кредиту і податкового зобов`язання з податку на додану вартість є податкова накладна. Тож, на реальність господарських операцій жодним чином не впливає наявність у контрагента платника податку виробничих, трудових та інших ресурсів, оскільки останній має право їх залучати на підставі цивільно-правових угод.

Верховний Суд також зауважує, що норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагентів за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Правовідносини контрагентів із третіми особами у ланцюгах постачання, з якими позивач не вступав у господарські відносини, самі по собі, за відсутності інших об`єктивних та підтверджених даних про порушення позивачем податкового законодавства, не можуть бути самостійною та достатньою підставою для висновку про нереальність господарських взаємовідносин.

Верховний Суд зазначає, що преюдиційне значення при розгляді справи для суду має саме вирок у кримінальній справі, проте, до матеріалів справи не надано належних доказів на підтвердження існування вироків судів стосовно посадових осіб позивача або його контрагента.

Отже, колегія суддів критично сприймає посилання відповідача в акті перевірки на дані інформаційних баз. Крім того, суду не надані дані інформаційних баз у вигляді доказів, в т.ч. електронних, тому суд позбавлений можливості їх перевірити.

У п. 61.1 ст. 61 ПК України визначено, що податковий контроль - це система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Способом здійснення такого контролю є, зокрема, інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності контролюючих органів (пп. 62.1.2 п. 62.1 ст. 62 ПК України).

Колегія суддів вважає, що наявність в автоматизованих системах ДФС інформації стосовно можливих порушень податкового законодавства контрагентами позивача, будь-яких розбіжностей в даних податкового обліку не є достатньою підставою для встановлення податкового порушення, допущеного позивачем.

Податковим кодексом України передбачений механізм, визначений статтями 72, 73 ПК України.

Зокрема, п. 73.5 ст. 73 ПК України передбачено, що з метою отримання податкової інформації, необхідної у зв`язку з проведенням перевірок, контролюючі органи мають право здійснювати зустрічні звірки даних суб`єктів господарювання щодо платника податків. Під час зустрічної звірки: здійснюється зіставлення даних, отриманих від платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин, з метою документального підтвердження господарських відносин з платником податків та зборів, а також підтвердження відносин, виду, обсягу і якості операцій та розрахунків, що здійснювалися між ними, для з`ясування повноти їх відображення в обліку платника податків.

На думку колегії суддів, саме внаслідок належного опрацювання отриманої інформації, проведеного відповідно до норм податкового законодавства, контролюючий орган зобов`язаний довести факт податкового порушення, а не покладати на платника податків відповідальність лише через те, що є підстави поставити під сумнів факт здійснення господарської операції з боку контрагентів платника.

Крім того, колегія суддів зазначає, що інформаційні бази даних державної фіскальної служби не є загальнодоступними. Достовірність інформації, яка в них зберігається, не може бути перевірена ані платники податків, ані судом. Надані відповідачем електронні докази не захищені від втручання з боку сторонніх осіб, а тому достатність і достовірність такої інформації не може вважатися такою, що "поза розумним сумнівом" доводить факти податкових правопорушень

Натомість відповідачем не наведено жодних доводів та не надано будь-яких доказів, які б могли свідчити про недобросовісність позивача як платника податків або про наявність обставин, що виключають обґрунтованість включення позивачем до складу податкового кредиту спірної суми податку на додану вартість по господарським операціям з вказаним контрагентом.

Це також стосується донарахування позивачу податку на прибуток, який, на думку контролюючого органу, підлягає збільшенню, оскільки до складу доходів підлягає включенню вартість формально оформленого товару, а саме Палива дизельного Євро клас К5 в сумі 700 006 грн., як безоплатно отримані запаси від невстановленої особи, як про це зазначено в акті перевірки (а.с. 27 т. 1).

Отже, колегія суддів вважає, що відповідачем не доведена правомірність прийнятих ППР щодо нарахованого ПДВ та податку на прибуток за господарською операцією з ТОВ «Алан Корпорейт», тому суд першої інстанції обґрунтовано визнав їх неправомірними та скасував.

Щодо штрафних санкцій та пені за платежами: військовий збір та податок на доходи фізичних осіб, колегія суддів зазначає наступне:

Відповідно до п.п. 14.1.180 п.14.1 ст. 14 ПК України податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб це юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.

Податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу а його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу (п.п.168.1.1 ст.168 ПКУ).

Пунктом 16-1 підрозділу 10 "Інші перехідні положення" Розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України передбачено, що тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Згідно до п.п.1.1 п.16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 Кодексу, а саме: фізичні особи-резиденти, які отримують доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізичні особи-нерезиденти, які отримують доходи з джерела їх походження в Україні, а також податкові агенти.

Об`єктом оподаткування військовим збором є доходи, визначені статтею 163 Кодексу, зокрема, для резидента загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід, доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування та іноземні доходи доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Відповідно до п.п.1.3 п.16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування.

За вимогами п.п.1.4 п.16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту.

Відповідно до п.5.2. Договору оренди № 5 від 15.11.2016 року оренда плата сплачується по закінченню строку дії договору, а не пізніше 15.11.2019 року. За період перевірки з 01.07.2016 року по 30.06.2019 року позивач не проводив нарахування та виплату доходу фізичній особі, в якої орендує приміщення під офіс, оскільки відповідно до п.5.2. Договору оренди № 5 виплата такого доходу здійснюється по закінченню договору оренди, не пізніше 15.11.2019р. (після закінчення перевірки). Виплату доходу фізичній особі, відповідно до умов договору, з утриманням ПДФО та військового збору, проведено вже після 30.06.2019р. (дата закінчення перевірки). Суми нарахувань доходу від оренди та відповідно суми сплати військового збору та податку на доходи фізичних осіб від цих нарахувань повинні бути відображені вже в наступному звітному періоду. Посилання апелянта на не врахування додаткової угоди 15.12.2016р. до договору оренди безпідставні, оскільки не змінюють факту виконання цієї угоди, крім того вказана угода була надана при проведенні перевірки та є невід`ємною частиною Договору оренди № 5 від 15.11.2016 року.

Таким чином, колегія суддів вважає вірними висновки суду першої інстанції щодо скасування вказаних податкових повідомлень-рішень.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

За таких обставин інші доводи апеляційної скарги не потребують правового аналізу, оскільки не мають вирішального значення.

Проаналізувавши встановлені обставини справи у сукупності, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції, яким при розгляді адміністративної справи всебічно і об`єктивно встановлено обставини справи, оскаржене рішення суду винесене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, в ньому повно відображені обставини, що мають значення для справи, а висновки щодо встановлених обставин і правові наслідки є вірними, а тому немає підстав для його скасування.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Кіровоградській області залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 24 липня 2020 р. у справі № 340/746/20 без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя О.М. Панченко

суддя В.Є. Чередниченко

суддя С.М. Іванов