Справа № 160/12288/20
Суддя: Віхрова Вікторія Станіславівна
Дата ухвалення: 2021-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Віхрової В.С.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Генерального прокурора Венедіктової Ірини Валентинівни про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -
02.10.2020 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Генерального прокурора Венедіктової Ірини Валентинівни (далі - відповідач), в якій просить:
- визнати бездіяльність Генерального прокурора Венедіктової Ірини Валентинівни, що проявилася у невиконанні вимог Конституції України та Закону України «Про звернення громадян», зокрема щодо вчасної, об`єктивної і всебічної перевірки звернень ОСОБА_1 від 06.03.2020, 10.04.2020, 03.04.2020, 23.03.2020, 28.08.2020, письмового повідомлення про результати їх перевірки і суть прийнятого рішення, протиправною;
- зобов`язати Генерального прокурора Венедіктову Ірину Валентинівну провести об`єктивну і всебічну перевірку звернень ОСОБА_1 від 06.03.2020, 10.04.2020, 03.04.2020, 23.03.2020, 28.08.2020 та надати відповіді на всі питання, викладені у цих зверненнях упродовж строків, визначених статтею 20 Закону України «Про звернення громадян».
В обґрунтування позовної заяви зазначено, що позивачем були подані звернення до Офісу Генерального прокурора від 06.03.2020, 10.04.2020, 03.04.2020, 23.03.2020, 28.08.2020, які Генеральним прокурором Венедиктовою Іриною Валентинівною розглянуті не були у відповідності та у порядку, визначеному Законом України «Про звернення громадян». Відповідачу надано відповіді без проведення об`єктивної та всебічної перевірки питань, порушених у зверненнях. Вказане стало підставою для звернення до суду з цим позовом, який, на думку позивача, підлягає задоволенню в повному обсязі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.10.2020 року заяву Кальника В.В. про самовідвід було задоволено.
06.10.2020 року розпорядженням керівника апарату суду від 06.10.2020 року №354д було призначено повторний розподіл справи.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.10.2020 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано час для усунення недоліків.
21.10.2020 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_1 на виконання вимог ухвали від 12.10.2020 року.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.11.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується матеріалами справи.
14.12.2020 року позивачем подано до суду документ довільної форми, в якому просив повідомити представника відповідача про причини неподання відзиву.
16.01.2021 року до суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, в якій позивачем викладено незгоду з позицією відповідача, викладеній у відзиві, та зазначено, що у зверненні від 06.03.2020 позивач просив повідомити прізвища, ім`я, по-батькові та посади осіб, відповідальних за підготовку та надання на підпис проекту листа від 23.01.2020. Проте відзив не містить жодного обґрунтування з посиланням на вимоги Закону щодо причин відсутності запитуваної інформації у листі від 06.04.2020 № 21інстр-1337вих-20. Законних підстав для відмови у наданні запитуваної інформації представником не наведено, такі підстави для відмови не зазначено ні у листі від 06.04.2020, ні у відзиві. Таким чином у межах строків, визначених статтею 20 Закону України «Про звернення громадян», письмової відповіді на усі питання звернення від 06.03.2020 Венедіктовою І.В. позивачу не надано. У своєму зверненні від 10.04.2020 року позивач не запитував Генерального прокурора про положення Тимчасової інструкції з діловодства в органах прокуратури України. Позивач поставив чітке питання про те, чи направляють працівники Офісу Генерального прокурора хоча б під час протиепідемічних обмежень та заходів відповіді на звернення громадян на зазначені ними електронні поштові адреси, чи так і продовжують скеровувати звернення виключно на поштові відділення, що наражає на небезпеку громадян. Незважаючи на те, що у прокуратурі області навіть з грудня 2018 року був відсутній прокурор з таким класним чином та вислугою років, це не завадило Венедіктовій І.В. у листі від 29.04.2020 № 21-1661вих-20 все ж таки надати інформацію про розмір його можливого заробітку за період з грудня 2018 року до березня 2019 року. Відзив не містить жодного обґрунтування з посиланням на вимоги Закону щодо причин відсутності запитуваної мною інформації у листі від 22.04.2020 року № 34/2/1-82вих-20. Законних підстав для відмови у наданні запитуваної інформації представником не наведено, такі підстави для відмови не зазначено ні у листі від 22.04.2020, ні у відзиві. Це у свою чергу вказує на порушення вимог статей 18, 19, 20 Закону України «Про звернення громадян». У відзиві вказано про те, що місцеві прокуратури підпорядковуються обласним прокуратурам, адмініструванням їх сайтів займаються в обласних прокуратурах, а також про те, що з мого звернення від 28.08.2020 року не вбачається, що позивач запитував інформацію про електронні адреси усіх місцевих (окружних) прокуратур, які функціонують на території держави, проте у зверненні від 28.08.2020 року позивач чітко просив повідомити (дослівно) електронні адреси місцевих (окружних) прокуратур, на які можливо направляти електронні звернення безпосередньо керівникам місцевих (окружних) прокуратур в порядку Закону України «Про звернення громадян», а також де розміщено інформацію про електронні адреси місцевих (окружних) прокуратур. Причини, з яких представник відніс інформацію, що міститься у частинах до відповіді на звернення позивача до службової інформації, не наведено.
Клопотання позивача про витребування документів не підлягає задоволенню, оскільки визначені позивачем документи на витребування, не становлять суть спору щодо повноти надання відповідей на звернення про надання інформації.
25.01.2021 року представником відповідача надано суду заперечення на відповідь на відзив з викладенням правової позиції, аналогічної заявленій у відзиві на позовну заяву.
Судом зібрано достатньо пояснень представників сторін, матеріалів та доказів для прийняття рішення у справі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.01.2021 року поновлено провадження у справі.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
ОСОБА_1 є особою прирівняною до інвалідів Великої Вітчизняної війни, що підтверджується довідкою Управління праці та соціального захисту населення Красногвардійської районної ради від 25.02.2016 року №64, та має посвідчення ветерана війни № НОМЕР_1 від 22.02.2002 року.
06.04.2020 року Генеральним прокурором Венедіктовою І.В. надано позивачу відповідь, оформлену в вигляді листа від 06.04.2020 № 21-1337вих-20, в якому повідомлено лише про проведену роботу окремого Департаменту Офісу Генерального прокурора і про те, що працівникам цього Департаменту зроблено застереження з приводу порушення строків розгляду звернення. В листі, також, вказано, що після остаточного погодження у лютому 2020 року з Міністерством соціальної політики України порядку дій у зв`язку з прийняттям Рішення Департаментом Офісу Генерального прокурора розпочато видачу пенсіонерам відповідних довідок.
У листі від 06.04.2020 року №21-1337вих-20 позивачу не повідомлено, чи проведено службову перевірку за його зверненням від 06.03.2020, які результати такої службової перевірки; якщо службова перевірка, проведення якої вимагав позивач, не проводилася - причини відмови у проведенні службової перевірки.
Також лист від 06.04.2020 року №21-1337вих-20 не містить жодної інформації про конкретні П.І.П., посади осіб, відповідальних за підготовку та надання на підпис попередньому Генеральному прокурору Рябошапці Р.Г. проекту відповіді від 23.01.2020 року за № 21-243вих-20 з порушенням Закону України «Про звернення громадян».
29.04.2020 року Генеральним прокурором Венедіктовою І.В. надано позивачу відповідь, оформлену в вигляді листа від 29.04.2020 № 07/3-1072-20-26вих-20, в якому, крім іншого, повідомлено, що згідно з п. 8.1 Тимчасової інструкції з діловодства в органах прокуратури України вихідні документи прокуратури надсилаються адресатам, зокрема за допомогою засобів електронного зв`язку, у випадках, визначених Законами України «Про звернення громадян» та «Про доступ до публічної інформації».
03.04.2020 року позивачем направлено звернення до Генерального прокурора, зареєстроване в Офісі Генерального прокурора 03.04.2020 року за № 6607520, в якому просив повідомити позивача про загальний розмір (суму у гривнях) заробітної плати, яку повинно було бути нараховано прокурору, якби він працював у відділі прокуратури Дніпропетровської області, будучи старшим радником юстиції з вислугою понад 35 років окремо за: грудень 2018 року; січень 2019 року; лютий 2019 року; березень 2019 року; грудень 2020 року; січень 2020 року; лютий 2020 року; березень 2020 року.
29.04.2020 року Генеральним прокурором Венедіктовою І.В. надано позивачу відповідь, оформлену в вигляді листа від 29.04.2020 № 21-1661вих-20, в якому повідомлено заробітну плату прокурора відділу прокуратури Дніпропетровської області, з урахуванням класного чину старшого радника юстиції з вислугою понад 35 років за грудень 2018 року, січень, лютий та березень 2019 року. Також, зазначено, що інформацію про фактично нараховану заробітну плату прокурорів регіонів і місцевих прокуратур можуть надати лише регіональні прокуратури, які її нарахували. У листі від 01.04.2020 року №07-1072-20-1369вих-20 позивача проінформовано про відсутність у прокуратури Дніпропетровської області прокурора відділу з відповідним класним чином та вислугою років. Таким чином, надати інформацію про загальний розмір фактично нарахованої та виплаченої заробітної плати прокурора відділу прокуратури Дніпропетровської області неможливо. В листі вказано, що на підставі норм статті 81 Закону України «Про прокуратуру» оплата праці прокурорів Офісу Генерального прокурора здійснюється з 26.03.2020 року, обласних і окружних прокуратур буде здійснюватись з дня початку їх роботи.
Суд зазначає, що інформації стосовно заробітної плати прокурора відділу прокуратури Дніпропетровської області, з урахуванням класного чину старшого радника юстиції з вислугою понад 35 років за грудень 2020 року, січень 2020 року, лютий 2020 року, березень 2020 року позивачу не надано.
22.04.2020 року Генеральним прокурором Венедіктовою І.В. надано позивачу відповідь, оформлену в вигляді листа від 22.04.2020 №34/2/1-82вих-20, в якому повідомлено про вчиненні заходи щодо мінімізації розповсюдження коронавірусної хвороби, а саме про затвердження рекомендацій щодо особливостей та порядку роботи органів прокуратури з метою забезпечення їх сталого функціонування, запобігання поширенню серед працівників прокуратури коронавірусної хвороби, належного санітарного стану в адміністративних приміщеннях, дотримання працівниками прокуратури санітарно-гігієнічних норм. Зазначено, що серед іншого передбачено проведення температурного та візуального огляду працівників та відвідувачів на пунктах пропуску до будівель Офісу Генерального прокурора, посилення заходів санітарного контролю у службових та технічних приміщеннях, створення телефонної «гарячої лінії» та електронної адреси для прийняття повідомлення з питань запобігання поширенню корона вірусної хвороби.
Інформації з приводу організації позмінної роботи працівників Офісу Генерального прокурора, а також роботи в режимі реального часу через мережу «Інтернет» лист відповідача від 22.04.2020 №34/2/1-82вих-20 не містить.
28.08.2020 року позивачем направлено звернення до Генерального прокурора, зареєстроване в Офісі Генерального прокурора 31.08.2020 року за № 167994-20, в якому просив повідомити, зокрема:
- електронні адреси місцевих (окружних) прокуратур, на які можливо направляти електронні звернення безпосередньо керівникам місцевих (окружних) прокуратур в порядку Закону України «Про звернення громадян», а також де розміщено інформацію про електронні адреси місцевих (окружних) прокуратур. У разі відсутності такої інформації чи відсутності офіційних електронних адрес місцевих (окружних) прокуратур - причини порушення вимог Закону України «Про звернення громадян»;
- П.І.П., повну назву посади та статус (прокурор, державний службовець) осіб, які готували проект відповіді на це звернення.
- щодо електронних адрес місцевих прокуратур, то відомчими нормативними актами не передбачено їх розміщення на офіційному вебсайті Офісу Генерального прокурора. Для звернень громадян на зазначеному сайті розміщені телефони «гарячих ліній» та електронні поштові адреси регіональних прокуратур (зазначено посилання на сайт);
- оскільки місцеві прокуратури підпорядковуються обласним прокуратурам, адмініструванням їх сайтів займаються визначені підрозділи в обласних прокуратурах. Зокрема, інформацію щодо електронних адрес місцевих прокуратур Дніпропетровської області позивач має можливість знайти у вкладці «Телефони «гарячої лінії» та електронна поштова адреса для звернень громадян», розміщеній ца головній сторінці сайту Дніпропетровської обласної прокуратури (зазначено посилання на сайт);
- згідно з даними інформаційної системи «Система електронного документообігу органів прокуратури України», звернення позивача, у тому числі з електронної пошти, в Офісі Генерального прокурора зареєстровано 31.08.2020 за №167994-20.
Запитувану позивачем інформацію Генеральний прокурор не надала, повідомивши лише про підпорядкування місцевих прокуратур обласним, а також про сайт прокуратури Дніпропетровської області. Вказаний лист не містить інформації стосовно П.І.П., повну назву посади та статус (прокурор, державний службовець) осіб, які готували проект відповіді на звернення позивача від 31.08.2020 року.
Не погоджуючись з повнотою та змістом наданих відповідей, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Питання реалізації громадянами України наданого їм статтею 40 Конституції України права на звернення урегульовано Законом України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 №393/96-ВР (надалі Закон № 393/96-ВР).
Згідно з положеннями частини першої статті 1 Закону № 393/96-ВР громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
Відповідно до статті 3 цього Закону під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.
Пропозиція (зауваження) звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства.
Заява (клопотання) звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.
Скарга звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.
Згідно з частиною другою статті 5 Закону № 393/96-ВР звернення може бути подано окремою особою (індивідуальне) або групою осіб (колективне).
Звернення може бути усним чи письмовим (частина четверта статті 5 Закону № 393/96-ВР).
Письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв`язку (електронне звернення) (частина шоста статті 5 Закону № 393/96-ВР).
Частинами сьомою та восьмою статті 5 Закону № 393/96-ВР визначено, що у зверненні має бути зазначено прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати. В електронному зверненні також має бути зазначено електронну поштову адресу, на яку заявнику може бути надіслано відповідь, або відомості про інші засоби зв`язку з ним. Застосування електронного цифрового підпису при надсиланні електронного звернення не вимагається.
Звернення, оформлене без дотримання зазначених вимог, повертається заявнику з відповідними роз`ясненнями не пізніш як через десять днів від дня його надходження, крім випадків, передбачених частиною першою статті 7 цього Закону.
Питання розгляду заяв (клопотань) врегульовано статтею 15 Закону № 393/96-ВР, згідно з частиною першою якої органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).
Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.
Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Частиною першою статті 20 цього Закону визначено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

Таким чином, органи, до яких направлено звернення, зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв. При цьому звернення повинні бути розглянуті та вирішені у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а відповіді за результатами їх розгляду даються тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.

Аналізуючи суть звернень позивача від 06.03.2020 року, 10.04.2020 року, 03.04.2020 року, 23.03.2020 року, 28.08.2020 року та поставлених в них питань з наданими відповідачем відповідями, судом встановлено, що надані відповіді не містять повного та вичерпного обсягу інформації, яка запитувалась позивачем.

З приводу позовних вимог в частині розгляду звернення від 06.03.2020 року, судом встановлено, що у відзиві наведено інформацію про структурні підрозділи, яким було доручено розгляд вказаного звернення, викладені твердження про роботу представників окремого Департаменту та створення можливості органам прокуратури для видачі довідок про заробітну плату.

Разом з тим, у своєму зверненні від 06.03.2020 року позивач не просив повідомляти про проведену роботу певного Департаменту, а також про те, чи робилися застереження працівникам цього Департаменту. У зверненні від 06.03.2020 року позивач просив повідомити прізвища, ім`я по батькові та посади осіб, відповідальних за підготовку та надання на підпис проекти листа від 23.01.2020 року. Проте, ані відповідь на звернення, ані відзив не містять жодного обґрунтування з посиланням на вимоги законодавства щодо причин відсутності запитуваної інформації у листі від 06.04.2020 року № 21інстр-1337вих-20. Законних підстав для відмови у наданні запитуваної інформації представником не наведено.

Таким чином у межах строків, визначених статтею 20 Закону України «Про звернення громадян», письмової відповіді на усі питання звернення від 06.03.2020 Венедіктовою І.В. позивачу не надано.

З приводу позовних вимог у частині розгляду звернення від 10.04.2020 (№ 70865-20), у відзиві вказано про те, що по суті поставлених позивачем питань надано відповідь у листі від 29.04.2020 № 07/3-1072-20-26вих-20, в якій вказано, що ненаправлення відповідей на звернення засобами електронного зв`язку не може свідчити про недостовірність наданої Венедіктовою І.В. інформації, а саме роз`яснення пункту 8.1 Тимчасової інструкції з діловодства в органах прокуратури України. Крім того, представник вказує на те, що відповідь на звернення від 10.04.2020 року направлено на електронну адресу позивача.

Разом з тим, у своєму зверненні від 10.04.2020 року позивач не запитував Генерального прокурора про положення Тимчасової інструкції з діловодства в органах прокуратури України. Позивачем поставлено чітке питання про те, чи направляють працівники Офісу Генерального прокурора, хоча б під час протиепідемічних обмежень та заходів, відповіді на звернення громадян на зазначені ними електронні поштові адреси, чи продовжують скеровувати звернення виключно на поштові відділення.

Так, у позовній заяві позивач не заперечував факт направлення Генеральним прокурором відповіді на звернення від 10.04.2020 на електронну адресу. У позові позивачем вказано про те, що відповідь на звернення від 06.03.2020 року Генеральним прокурором засобами електронного зв`язку направлено не було навіть під час введення у країні карантину.

За таких обставин у межах строків, передбачених статтею 20 Закону України «Про звернення громадян», письмової відповіді на усі питання у зверненні від 10.04.2020 Венедіктовою І.В. позивачу не надано. Інформацію про те, чи направляють працівники Офісу Генерального прокурора під час карантину відповіді на звернення громадян на електронні поштові адреси позивачем не отримано, що підтверджується відзивом на позовну заяву, оскільки у ньому лише зазначено про повідомлення Генеральним прокурором у листі від 29.04.2020 року № 07/3-1072-20-26вих-20 положень пункту 8.1 Тимчасової інструкції. Це у свою чергу також вказує на порушення вимог статей 18, 19 Закону України «Про звернення громадян».

З приводу позовних вимог в частині розгляду звернення від 03.04.2020 року, судом встановлено, що у позові позивач зазначив про безпідставне, в порушення вимог законодавства, ненадання Генеральним прокурором запитуваної інформації про загальний розмір заробітної плати прокурора за грудень 2019 року, а також січень, лютий і березень 2020 року.

Відповідачем у листі від 29.04.2020 року № 21-1661вих-20 надано відомості про загальний розмір заробітної плати прокурора лише за грудень 2018 року, а також січень, лютий та березень 2019 року.

У відзиві вказано про те, що надання інформації про заробітну плату, яку повинно було бути нараховано, а також про фактично нараховану заробітну плату взагалі неможливо. При цьому такі висновки обґрунтовано тим, що інформацію про фактично нараховану заробітну плату можуть надати лише регіональні прокуратури, а також тим, що у прокуратурі Дніпропетровської області посада прокурора відділу з відповідним класним чином та вислугою років відсутня.

У зверненні від 03.04.2020 року позивач навів чіткі критерії, за якими просив повідомити розмір заробітної плати, а саме: посада (прокурор відділу прокуратури Дніпропетровської області), класний чин (старший радник юстиції), вислуга років (понад 35 років).

Жодної іншої (додаткової) інформації від Генерального прокурора позивач не запитував, зокрема, не просив інформувати окремо про заробіток з урахуванням доплат: за знання та використання в роботі іноземної мови; за почесне звання «заслужений»; за науковий ступінь; за роботу в умовах режимних обмежень; за високі досягнення у праці; за виконання особливо важливої роботи; за виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника.

Генеральний прокурор у листі від 29.04.2020 року № 21-1661 вих-20 повідомив позивачу про те, що ці доплати можуть змінюватися. Проте цей факт не звільняє його від обов`язку надати запитувану інформацію за грудень 2019 року, а також січень, лютий і березень 2020 року, оскільки у листі від 29.04.2020 року № 21-1661 вих-20 відповідач чітко вказала, що надає відомості лише окремо за грудень 2018 року, січень, лютий та березень 2019 року і саме за цей період загальний розмір указаних складових заробітної плати прокурора відділу прокуратури Дніпропетровської області становить 10995,00 грн. Жодними нормами законодавства не дозволено використовувати вибірковий підхід при розгляді звернень громадян.

Крім того, представником відповідача не враховано те, що у прокуратурі Дніпропетровської області прокурора відділу з відповідним класним чином (старший радник юстиції) та вислугою років (понад 35 років) не було навіть з грудня 2018 року, що підтверджується листом прокуратури Дніпропетровської області від 11.06.2020 року № 18-857вих20. Незважаючи на це, відповідачем у листі від 29.04.2020 року № 21-1661вих-20 надано інформацію про розмір можливого заробітку за період з грудня 2018 року до березня 2019 року.

Також, згідно з листом прокуратури Дніпропетровської області від 11.06.2020 року № 18-857вих20 у кошторисі видатків на оплату праці на 2020 рік надбавка за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи визначена у розмірі 70% посадового окладу з урахуванням надбавки за вислугу років з розрахунку на кожного прокурора, а розмір премії прокурорів, передбачений у кошторисі видатків на оплату праці на 2020 рік прокуратури Дніпропетровської області становив 75%. Отже, розмір цих доплат Генеральний прокурор мав можливість вказати у своєму листі, оскільки знав розмір посадового окладу та вислуги років.

Вказане свідчить про порушення вимог статей 18, 19 Закону України «Про звернення громадян».

З приводу позовних вимог в частині розгляду звернення від 23.03.2020 року, судом встановлено, що у відзиві вказано про те, що Генеральний прокурора вчасно надав об`єктивну та всебічну письмову відповідь на це звернення. Представником наведено зміст самого листа Венедіктової І.В. від 22.04.2020 № 34/2/1-82вих-20.

Разом з тим у своєму зверненні, серед іншого, позивач просив повідомити причини, з яких Офісом Генерального прокурора не дотримуються вимоги з приводу організації позмінної роботи працівників, а також роботи в режимі реального часу через мережу Інтернет, що передбачалися постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом Sars-Соv-2» (в редакції станом як на день звернення позивача, так і на день складання відповіді від 22.04.2020 року).

У той же час письмової відповіді на це питання позивачем не отримано. Відзив не містить жодного обґрунтування з посиланням на вимоги законодавства щодо причин відсутності запитуваної інформації у листі від 22.04.2020 року № 34/2/1-82вих-20. Законних підстав для відмови у наданні запитуваної інформації представником не наведено, такі підстави для відмови не зазначено ні у листі від 22.04.2020 року, ні у відзиві. Це у свою чергу вказує на порушення вимог статей 18, 19, 20 Закону України «Про звернення громадян».

З приводу позовних вимог в частині розгляду звернення від 28.08.2020 року, судом встановлено, що у відзиві вказано про те, що місцеві прокуратури підпорядковуються обласним прокуратурам, адмініструванням їх сайтів займаються в обласних прокуратурах, а також про те, що зі звернення позивача від 28.08.2020 не вбачається, що останній запитував інформацію про електронні адреси усіх місцевих (окружних) прокуратур, які функціонують на території держави.

Як встановлено судом, у зверненні від 28.08.2020 року позивач, зокрема, просив повідомити (дослівно) електронні адреси місцевих (окружних) прокуратур, на які можливо направляти електронні звернення безпосередньо керівникам місцевих (окружних) прокуратур в порядку Закону України «Про звернення громадян», а також де розміщено інформацію про електронні адреси місцевих (окружних) прокуратур.

Натомість у листі від 30.09.2020 року № 07-22891-16 Генеральним прокурором, крім іншого, надано інформацію стосовно розміщення електронних адрес місцевих прокуратур лише Дніпропетровської області, проте позивач у зверненні не конкретизував територіальне розташування прокуратур, щодо розміщення електронних адрес яких ним запитується інформація. З аналізу звернення від 28.08.2020 року, судом встановлено, що позивачем запитувалась інформація стосовно всіх місцевих (окружних) прокуратур на території України. Відповідь на порушенні питання в цій частині звернення відповідачем не надана.

При цьому звернення позивача від 28.08.2020 року до інших органів за належністю у порядку та строки, встановлені частиною 3 статті 7 Закону України «Про звернення громадян», не направлялося.

Крім того, у відзиві представником вказано на те, що звернення від 28.08.2020 року розглянуто різними структурними підрозділами Офісу Генерального прокурора, якими надано частини до відповіді. При цьому саме представник у відзиві, а не Генеральний прокурор у відповіді на звернення, як того вимагає Закон України «Про звернення громадян», повідомляє про відмову у наданні інформації щодо П.І.П., повної назви посад та статусу осіб, які готували проект відповіді на звернення від 28.08.2020 року (листа від 30.09.2020 року № 07-22891-16).

Так, представник вказує, що з огляду на те, що оприлюднення службової інформації, що міститься у частинах до відповіді не є кінцевим рішенням, а передувало процесу прийняттю рішення (наданню відповіді заявнику), а відповідно і оцінювалось в подальшому при ухваленні Генеральним прокурором рішення, запитувана інформація щодо П.І.П., повну назву посад та статус осіб, які готували відповідь на це звернення не надавалося.

Проте відповідної інформації відповідь відпоідача від 30.09.2020 не містить.

Причини, з яких представник відповідача відніс інформацію, що міститься у частинах до відповіді на звернення позивача до службової інформації, не наведено.

Аналіз Переліку відомостей, що становлять службову інформацію та можуть міститися в документах органів прокуратури України, затвердженого наказами Генерального прокурора від 15.11.2017 № 325 (чинного на час оспорюваних правовідносин) та від 09.12.2020 № 578 (чинного на цей час) вказує на те, що інформація про П.І.П., повна назва посад та статус осіб, які готують відповідь на звернення, не належить до службової і не може визнаватися службовою для створення відповідних службових документів. При цьому навіть частиною 2 статті 5 Закону України «Про захист персональних даних» визначено, що не є конфіденційною інформацією персональні дані, що стосуються здійснення особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, посадових або службових повноважень.

При цьому позивач не просив надати інформацію, що міститься в таких частинах, а лише просив повідомити П.І.П., повну назву посад та статус осіб, які готували проект відповіді на звернення.

З аналізу наведеного, судом встановлено порушення прав позивача на отримання повної, всебічної та вмотивованої відповіді на звернення про надання інформації.

Фактично, відповідачем у відзиві на позовну заяву роз`яснюються ті питання, які мали бути наведені відповідачем у відповіді на звернення, з метою уникнення виникнення спору в означених правовідносинах.

Таким чином, позивач належних відповідей на свої звернення від 06.03.2020 року, 10.04.2020 року, 03.04.2020 року, 23.03.2020 року, 28.08.2020 року не отримав, а тому порушені права позивача підлягають судовому захисту.

Отже, з метою ефективного захисту прав позивача, позовна вимога про визнання протиправною бездіяльності Генерального прокурора Венедіктової Ірини Валентинівни, щодо не проведення вчасної, об`єктивної і всебічної перевірки звернень ОСОБА_1 від 06.03.2020, 10.04.2020, 03.04.2020, 23.03.2020, 28.08.2020, ненадання письмового повідомлення про результати їх перевірки і суть прийнятого рішення, підлягає задоволенню судом.

Суд вважає за необхідне зазначити, що в п.3.1. Рішення Конституційного Суду України (Справа №1-25/2010 від 29 червня 2010 року) зазначено, що одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

Частиною 2 ст. 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Рисовський проти України» (№ 29979/04) визнав низку порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції та статті 13 Конвенції у справі, пов`язаній із земельними правовідносинами; в ній також викладено окремі стандарти діяльності суб`єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу «доброго врядування».

Цей принцип, зокрема, передбачає, що у разі якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (див. рішення у справах «Beyelerv. Italy» № 33202/96, «Oneryildizv. Turkey» № 48939/99, «Moskalv. Poland» № 10373/05).

Згідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За таких обставин, враховуючи положення статті 245 КАС України з метою ефективного відновлення порушеного права позивача та дотримання його конституційних гарантій і реалізації права на отримання інформації суд дійшов висновку, що позивач має право на об`єктивну і всебічну перевірку звернень ОСОБА_1 від 06.03.2020 року, 10.04.2020 року, 03.04.2020 року, 23.03.2020 року, 28.08.2020 року, а тому позовна вимога про зобов`язання Генерального прокурора Венедіктову Ірину Валентинівну провести об`єктивну і всебічну перевірку звернень ОСОБА_1 від 06.03.2020 року, 10.04.2020 року, 03.04.2020 року, 23.03.2020 року, 28.08.2020 року та надати відповіді на всі питання, викладені у цих зверненнях упродовж строків, визначених статтею 20 Закону України «Про звернення громадян» підлягає задоволенню судом.

Такий спосіб захисту, на переконання суду, матиме наслідком дотримання судом основних принципів здійснення судочинства.

Решта доводів сторін висновків суду по суті спору не спростовують.

При цьому, суд виходить з положень, закріплених в п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень, де вказано, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно ч. ч. 1-3 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо.

Враховуючи встановлені судом обставини справи, суд дійшов висновку про задоволення позову.

Розподіл судових витрат у відповідності до вимог ст. 139 КАС України, за наслідками розгляду даної справи не здійснюється, оскільки позивач у відповідності до п.8 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору.

Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 132, 139, 246, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код РНОКПП НОМЕР_2 ) до Генерального прокурора Венедіктової Ірини Валентинівни (вул. Різницька, 13/15, м. Київ, 01001) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Генерального прокурора Венедіктової Ірини Валентинівни, щодо непроведення вчасної, об`єктивної і всебічної перевірки звернень ОСОБА_1 від 06.03.2020 року, 10.04.2020 року, 03.04.2020 року, 23.03.2020 року, 28.08.2020 року, ненадання письмового повідомлення про результати їх перевірки і суть прийнятого рішення.

Зобов`язати Генерального прокурора Венедіктову Ірину Валентинівну провести об`єктивну і всебічну перевірку звернень ОСОБА_1 від 06.03.2020 року, 10.04.2020 року, 03.04.2020 року, 23.03.2020 року, 28.08.2020 року та надати відповіді на всі питання, викладені у цих зверненнях упродовж строків, визначених статтею 20 Закону України «Про звернення громадян».

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.С. Віхрова