Справа № 334/4871/20
Суддя: Кисіль Роман Валерійович
Дата ухвалення: 2021-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2021 року Справа № 334/4871/20 Провадження №ЗП/280/78/20 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Киселя Р.В., розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), в особі представника - адвоката Миколаєнко Олени Василівни (АДРЕСА_2), до Дніпровського районного відділу у місті Запоріжжя Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області (вул. Сергія Синенка, буд. 12А, м. Запоріжжя, 69041) про визнання незаконним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

31.08.2020 до Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач), в особі представника - адвоката Миколаєнко Олени Василівни, до Державної міграційної служби України Дніпровський районний відділ у місті Запоріжжя УДМС України, в якій позивач просить суд: скасувати рішення №2313-1112/2213.1-20 від 18.08.2020 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянина Йорданського Хашимітського Королівсьва ОСОБА_1 , який було видано 01.02.2013 за №14, що винесене начальником Дніпровського районного відділу у м. Запоріжжя УДМС України у Запорізькій області Іриною Пономаренко.

Також позивачем подана заява про забезпечення позову.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 02.09.2020, на підставі вимог ст. 29 КАС України, справа передана на розгляд до Запорізького окружного адміністративного суду.

26.10.2020 справа надійшла до Запорізького окружного адміністративного суду та була розподілена для подальшого розгляду судді Киселю Р.В.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 18.06.2020 начальником Дніпровського районного відділу у м. Запоріжжя УДМС України у Запорізькій області І.Пономаренко було прийнято рішення № 2313-1112/2213.1-20 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянина Йорданського Хашимітського Королівства ОСОБА_1 , яки було видано 01.02.2013 за № 14. Видану на підставі цього дозволу посвідка на постійне місце проживання серії НОМЕР_1 від 06.03.2013 скасована. Разом з дозволом на імміграцію скасовано, визнано недійсною та такою, що підлягає вилученню та знищенню, видану на підставі цього дозволу посвідку на постійне місце проживання в України серії НОМЕР_1 від 06.03.2013. Зобов`язано позивача протягом місяця з дня отримання цього рішення виїхати з України. Вказує, що підставою для прийняття такого рішення вказана норма пункту 6 частини першої статті 12 Закону України «Про імміграцію», а саме: дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо… в інших випадках, передбачених законами України. Проте, в оскаржуваному рішенні не конкретизовано, на підставі якого саме випадку прийнято таке рішення. Просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою від 26.10.2020 у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову відмовлено.

Ухвалою від 26.10.2020 позов був залишений без руху, позивачу наданий строк для усунення недоліків позову.

09.11.2020 від представника позивача до суду надійшла уточнена позовна заява, в якій уточнене найменування відповідача - Дніпровського районного відділу у місті Запоріжжя Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області, позовні вимоги лишились незмінними.

В період з 10.11.2020 по 27.11.2020 суддя перебував на лікарняному.

Ухвалою суду від 30.11.2020 у справі відкрите спрощене позовне провадження, судове засідання призначене на 24.12.2020 без виклику (повідомлення) сторін (у письмовому провадженні).

Відповідач позовні вимоги не визнав, 16.12.2020 надав до суду відзив на адміністративний позов (вх.№61305), в якому зазначає, що 27.10.2012 позивач звернувся з заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну до Ленінського РВ у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області, як особі, яка перебуває у шлюбі з громадянкою України - ОСОБА_2 , понад два роки. Матеріали справи містять копію свідоцтва про укладення шлюбу від 19.07.2012 серії НОМЕР_2 , яке видано Управлінням РАЦС і паспортного столу МВС Хашимітського Королівства Йорданія з консульською легалізацією, яке містить дві дати реєстрації шлюбу - в Україні - 26.04.2008, та Бюро РАЦС Мухтарабен Асме №245/44 від 19.07.2012, а також копію свідоцтва про шлюб за шаріатом, яке видано Духовним управлінням мусульман України «Умма», в якому зазначено дату укладення шлюбу - 26.04.2008 (мусульманська громада, ісламський центр). 01.02.2014 позивачу надано дозвіл на імміграцію в Україну. Відповідачем був направлений запит до Посольства Хашимітського Королівства Йорданії в Україні щодо підтвердження або спростування реєстрації шлюбу, який був укладений 26.04.2008 між позивачем та громадянкою України ОСОБА_2 . Другий секретар з консульських питань Посольства України в Йорданському Хашимітському Королівстві у відповіді на вищезазначений запит зазначив, що «Управлінням цивільних справ та паспортів МВС Йорданії було дійсно зареєстровано шлюб та видане 19.07.2012 свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_3 між громадянином Йорданії ОСОБА_1 та громадянкою України ОСОБА_2 ». Суддею Шаріатського суду Східного Амману підтверджено вказане свідоцтво про одруження. У листі зазначено, що після реєстрації шлюбу за законом шаріату, згадане подружжя засвідчило факт укладення шлюбу 26.04.2008 в м. Києві. Посвідчення про шлюб між згаданими особами видане 19.07.2012. Громадянином ОСОБА_1 до Дніпровського РВ була надана довідка з Консульского відділу Посольства Йорданії у РФ, м. Москва, яка підтверджує, що між ним та громадянкою ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб 26.04.2008. На виконання вимог листа ДМС України від 15.12.2014 №8-7427/2-14 було надіслано матеріали справи про надання дозволу на імміграцію та документування посвідкою на постійне проживання позивача зі складеною довідкою на перевірку законності прийнятого рішення до Департаменту у справах іноземців та осіб без громадянства ДМС України, проте надані матеріали були повернуті у зв`язку із неможливістю підтвердити законність надання дозволу на імміграцію позивачу, оскільки встановлено, що шлюб укладений з громадянкою України у м. Києві за шаріатом. Оскільки шлюб укладений в м. Києві у 2008 році вважається церковним було рекомендовано направити запит до Міністерства юстиції України щодо встановлення дійсності вищевказаного шлюбу на території України. За роз`ясненням Міністерства юстиції України шлюб вважається зареєстрованим 19.07.2012 компетентним органом Хашимітського Королівства Йорданії, а саме Бюро РАЦС Мухтаребін Асме, про що видано свідоцтво про укладення шлюбу, яке легалізовано у встановленому порядку. Таким чином, на момент звернення позивача із заявою про отримання дозволу на імміграцію в Україну (27.10.2012) в нього були відсутні підстави для надання дозволу на імміграцію відповідно пункту 1 частини третьої статті 4 Закону України «Про імміграцію», оскільки офіційно не підтверджено його перебування у шлюбі з громадянкою України понад 2 роки. З огляду на вказане, просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

23.12.2020 до суду від представника позивача за вх.№62890 надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що при прийнятті рішення про надання позивачу дозволу на імміграцію в Україну відповідачем не виявлено підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію. Вказано на незрозумілість дій відповідача, а саме: проведення перевірки документів заявника після видачі дозволу на імміграцію. Також зазначає, що роз`яснення від Міністерства юстиції України відповідач отримав ще у 2014 році, проте прийняв оскаржуване рішення про скасування дозволу на імміграцію лише у 2020 році. За вказаний період позивач мав би змогу звернутись із заявою про отримання нового дозволу. Назарі у позивача народилась дитина, яка є громадянином України, та він веде сталий законослухняний спосіб життя. Крім того, посилається на не зазначенням конкретної підстави для прийняття такого рішення, а також не зазначено порядок та строки оскарження такого рішення.

Від відповідача 23.12.2020 до суду за вх.№63000 надійшли заперечення, в яких зазначає, що релігійний обряд не є підставою для виникнення у жінки та чоловіка прав та обов`язків подружжя. Відтак, на момент звернення позивача із заявою про отримання дозволу на імміграцію в Україну (27.10.2012) в нього були відсутні підстави для надання дозволу на імміграцію відповідно пункту 1 частини третьої статті 4 Закону України «Про імміграцію», оскільки офіційно не підтверджено його перебування у шлюбі з громадянкою України понад 2 роки.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 є громадянином Йорданського Хашимітського Королівства.

26.04.2008 року було укладено шлюб між громадянином Йорданського Хашимітського Королівства ОСОБА_1 та громадянкою України ОСОБА_2 . Шлюб укладався по шаріату в м. Києві. В книзі реєстрації шлюбів зроблено запис № 41/5. Свідоцтво про шлюб видане 21.12.2010.

19.07.2012 Міністерством внутрішніх справ Йорданського Хашимітського Королівства, управлінням РАЦС і паспортного столу було видано свідоцтво про укладення шлюбу НОМЕР_4 , в якому підтверджено, що шлюб зареєстровано 26.04.2008.

Відмітка про сімейний стан саме з 26.04.2008 наявна в паспорті громадянки України ОСОБА_2 , копія якого наявна в матеріалах справи.

Дозвіл на імміграцію № 14 від 01.02.2013 видано позивачу Ленінським районним відділом у м. Запоріжжя УДМС України в Запорізькій області на підставі пункту 1 частини третьої статті 4 Закону України «Про імміграцію» - «Дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції надається: 1) одному з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітям і батькам громадян України».

ІНФОРМАЦІЯ_1 у позивача народився син - ОСОБА_4 . Згідно довідки №61616/536-132 від 12.07.2017, виданої Посольством України в Йорданському Хашимітському Королівстві, ОСОБА_4 зареєстрований як громадянин України.

26.12.2019 позивач подав заяву про прийняття до громадянства України.

18.08.2020 Дніпровським РВ у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області за погодженням з Департаментом у справах іноземців та осіб без громадянства ДМС України прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну №2313-1112/2313.1-20 громадянину Хашимітського Королівства Йорданії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі пункту 6 частини першої статті 12 Закону України «Про імміграцію», виданий 01.02.2013 року.

Видана на підставі цього рішення посвідка на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 06.03.2013 скасована на підставі вимог підпункту 1 пункту 64 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 №321.

Листом №2313-1113/2313.2-20 від 18.08.2020 позивачу повідомлено про прийняте рішення та направлена копія рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну.

Позивач, вважаючи прийняте відповідачем рішення №2313-1112/2213.1-20 від 18.08.2020 таким, що підлягає скасуванню, звернувся до суду із даним позовом.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, дослідивши надані позивачем та відповідачем докази, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до статті 26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, які знаходяться в Україні на законних підставах користуються тими ж правами та свободами, а також несуть такі ж самі обов`язки, що і громадяни України.

Статтею 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 № 3773-VI встановлено, що іноземець - це особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.

Згідно з частиною п`ятнадцятою статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які в`їхали в Україну на інших законних підставах, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в`їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України. При цьому, документами, що засвідчують законність перебування іноземця, особи без громадянства на території України, можуть бути посвідка на постійне проживання та посвідка на тимчасове проживання.

Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначаються Законом України «Про імміграцію» № 2491-ІІІ від 07.06.2001.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про імміграцію» імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання; дозвіл на імміграцію - рішення спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції та підпорядкованих йому органів, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.

Згідно з пунктами 2, 3 частини першої статті 6 Закону України «Про імміграцію» спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади з питань імміграції і підпорядковані йому органи: перевіряють правильність оформлення документів щодо надання дозволу на імміграцію, виконання умов для надання такого дозволу, відсутність підстав для відмови у його наданні; приймають рішення про надання дозволу на імміграцію, про відмову у наданні дозволу на імміграцію, про скасування дозволу на імміграцію та видають копії цих рішень особам, яких вони стосуються.

У відповідності до статті 12 Закону України «Про імміграцію», дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо: 1) з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України

Процедуру провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну (далі - іммігранти), поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень (далі - провадження у справах з питань імміграції), а також компетенцію центральних органів виконавчої влади та підпорядкованих їм органів, які забезпечують виконання законодавства про імміграцію визначено Порядком провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 № 1983 (далі - Порядок № 1983).

Відповідно до пункту 21 Порядку №1983, дозвіл на імміграцію скасовується органом, який прийняв рішення про надання такого дозволу. Питання щодо скасування дозволу мають право порушувати ДМС, її територіальні органи та територіальні підрозділи, МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ, Робочий апарат Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужба або органи, які у межах наданих повноважень забезпечують виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію.

Згідно з пунктом 22 Порядку №1983 для прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію у разі, коли ініціатором такого скасування є ДМС, її територіальні органи або територіальні підрозділи, ними складається обґрунтований висновок із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12Закону України «Про імміграцію», що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

У разі коли ініціатором скасування дозволу на імміграцію є інший орган, зазначений в абзаці другому пункту 21 цього Порядку, для прийняття відповідного рішення цим органом складається обґрунтоване подання із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України «Про імміграцію», що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

Відповідно до пункту 23 Порядку №1983 ДМС, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення. Про прийняте рішення письмово повідомляються протягом тижня ініціатори процедури скасування дозволу на імміграцію та іммігранти.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Дніпровського районного відділу у місті Запоріжжя Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області №2313-1112/2213.1-20 від 18.08.2020 про скасування дозволу на імміграцію в України, виданий на ім`я громадянина Йорданського Хашимітського Королівства ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вмотивоване пунктом 6 частини першої статті 12 Закону України «Про імміграцію», за яким дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо: в інших випадках, передбачених законами України.

Судом встановлено, що дозвіл на імміграцію № 14 від 01.02.2013 було видано позивачу Ленінським районним відділом у м. Запоріжжя УДМС України в Запорізькій області на підставі пункту 1 частини третьої статті 4 Закону України «Про імміграцію», а саме: дозвіл на імміграцію за квотою імміграції перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітям і батькам громадян України.

Станом на момент прийняття рішення про надання дозволу на імміграцію, уповноважений державний орган, перевіряв надані позивачем документи та будь-яких порушень законодавства не встановив, у зв`язку із чим позивача було документовано посвідкою на постійне проживання.

Суд зазначає, що Законом України «Про імміграцію» встановлений вичерпний перелік підстав для скасування дозволу на імміграцію в Україну, зі змісту якого встановлено, що підставами для скасування дозволу на імміграцію можуть бути лише винні дії іммігранта.

Аналогічний висновок викладено Верховним Судом у постановах від 27.09.2019 №815/3420/17 та №820/285/17, від 13.11.2019 у справі №815/3651/17 та від 22.01.2020 у справі №802/1432/17-а.

Водночас, ні у висновку про скасування позивачці дозволу на імміграцію в Україну, ні в оскаржуваному рішенні відповідача не зазначено жодних конкретних підстав, передбачених статтею 12 Закону України «Про імміграцію» для скасування дозволу на імміграцію в Україну. Крім того, не вказано будь-який інший випадок, передбачений законами України. Отже, оскаржуване рішення є необґрунтованим.

Крім того, суд встановив, що при прийнятті рішення №2313-1112/2213.1-20 від 18.08.2020 відповідачем не було дотримано передбаченої Порядком №1983 обов`язкової процедури, а саме позивач не запрошувався органом, яким прийнято рішення, та пояснення від неї не отримувались.

Суд зазначає, що з матеріалів справи не встановлено, що подані позивачем документи разом з заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну були недостовірними, підробленими та нечинними.

Особа, якого стосується рішення про скасування дозволу на імміграцію, повинен мати у своєму розпорядженні ефективний засіб юридичного захисту, що дає йому змогу брати участь у провадженні під час розгляду його справи у компетентному судовому або адміністративному органі влади або в компетентному органі, члени якого є безсторонніми і які користуються гарантіями незалежності.

Аналогічний висновок щодо вибору і застосування норми права висловлена Верховним Судом у постанові від 18.04.2018 у справі № 820/2262/17, що враховується судом в силу приписів частини п`ятої статті 242 КАС України.

Поряд із вищевикладеним, суд зазначає і про те, що посилання відповідача на роз`яснення Міністерства юстиції України є необґрунтованими, оскільки вказані документи не є нормативно-правовим актом та має виключно рекомендаційний характер.

Враховуючи наведене, суд вважає винесене начальником Дніпровського районного відділу у м. Запоріжжя УДМС України у Запорізькій області Іриною Пономаренко рішення №2313-1112/2213.1-20 від 18.08.2020 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянина Йорданського Хашимітського Королівсьва ОСОБА_1 , який було видано 01.02.2013 за №14 таким, що підлягає скасуванню.

Згідно з частиною першою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 КАС України).

Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (частина перша статті 9 КАС України).

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

У зв`язку із задоволенням позовних вимог суд дійшов висновку, що судові витрати, понесені позивачем, належать відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області (код ЄДРПОУ - 37834773), структурним підрозділом якого є Дніпровський районний відділ у м. Запоріжжі Управління Державної міграційної служби України у Запорізькій області.

Керуючись статтями 2, 6, 8-10, 14, 90, 139, 143, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), в особі представника - адвоката Миколаєнко Олени Василівни (АДРЕСА_2), до Дніпровського районного відділу у місті Запоріжжя Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області (вул. Сергія Синенка, буд. 12А, м. Запоріжжя, 69041) про визнання незаконним та скасування рішення, - задовольнити.

Скасувати рішення №2313-1112/2213.1-20 від 18.08.2020 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянина Йорданського Хашимітського Королівсьва ОСОБА_1 , який було видано 01.02.2013 за №14, що винесене начальником Дніпровського районного відділу у м. Запоріжжя УДМС України у Запорізькій області Іриною Пономаренко.

Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області (69005, м.Запоріжжя, вул. Незалежної України, буд. 90, ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 25.01.2021.

Суддя Р.В. Кисіль