Справа № 822/880/16
Суддя: Іваненко Т.В.
Дата ухвалення: 2021-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 822/880/16

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Блонський В`ячеслав Костянтинович

Суддя-доповідач - Іваненко Т.В.

25 січня 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Іваненко Т.В.

суддів: Сторчака В. Ю. Граб Л.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Ліквідаційної комісії Управління МВС України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2020 року (місце ухвалення рішення - м.Хмельницький) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Хмельницькій області, Управління МВС в Хмельницькій області в особі Ліквідаційної комісії Управління МВС в Хмельницькій області про поновлення на посаді, стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області, Головного управління Національної поліції України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення ( виплату) коштів.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 11 березня 2019 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області №310 о/с від 06.11.2015 року в частині звільнення ОСОБА_1 з посади з 06.11.2015 року та поновлено позивача на службі в органах внутрішніх справ України на посаді начальника сектору карного розшуку Хмельницького районного відділу міліції управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області з 06.11.2015 року. Також зобов`язано УМВС України в Хмельницькій області розглянути рапорт ОСОБА_1 , поданий ним 04.11.2015 року на ім`я начальника Управління, із проханням про звільнення з органів внутрішніх справ у зв`язку із переходом на службу до органів Національної поліції України. У задоволенні решти вимог судом відмовлено.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 03 червня 2019 року рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 11 березня 2019 року залишено без змін.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду постановою від 23 квітня 2020 року скасував рішення судів в частині вирішення позовних вимог щодо зобов`язання Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області вчинити певні дії. Верховний Суд ухвалив нове рішення у цій частині, яким зобов`язав Головне управління Національної поліції в Хмельницькій області перевірити ОСОБА_1 на відповідність вимогам до поліцейських та розглянути його кандидатуру для заняття вакантних посад відповідно до вимог Розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» шляхом видання відповідного наказу.

Верховний Суд також скасував рішення судів в частині відмови у задоволенні вимоги про стягнення з Управління Міністерства внутрішніх справ України у Хмельницькій області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з індексацією, направивши справу в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

Хмельницький окружний адміністративний суд 22.05.2020р. прийняв справу до свого провадження.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2020 року зобов`язано управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області (в особі ліквідаційної комісії Управління МВС України в Хмельницькій області) нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 07 листопада 2015 року по 11 березня 2019 року в сумі 50922,80 (п`ятдесят тисяч дев`ятсот двадцять дві) гривні 80 коп. з урахуванням вимог законодавства щодо сплати податків та інших обов`язкових платежів. У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Так, в обґрунтування апеляційної скарги відповідач, зокрема, звертає увагу суду на те, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Однак, суд першої інстанції зобов`язав відповідача здійснити зазначені виплати за період 2015-2019 років, та не врахував, що позивач у зазначений період був працевлаштований та отримував заробітну плату.

Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Так, як було зазначено вище, Верховний Суд, вирішуючи питання про порядок обчислення належного до виплати позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу, скасував рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 11 березня 2019 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 03 червня 2019 року, направивши справу в цій частині на новий розгляд.

У своїй постанові Верховний Суд зазначив, зокрема, що період вимушеного прогулу позивача тривав з 07 листопада 2015 року ( дата наступна після дати звільнення) по 11 березня 2019 року ( дата рішення суду про поновлення на посаді).

У цей період існували як загальний (з 06 листопада 2015 року по 26 травня 2016 року), так і спеціальний (з 27 травня 2016 року по 11 березня 2019 року) нормативно-правові акти, які визначали засади правового регулювання у цій справі, відтак з урахуванням цього і слід обраховувати середнє грошове забезпечення позивача. Вирішуючи питання про застосування Порядку № 260 як спеціального нормативно-правового акта чи застосування, натомість, Постанови КМУ № 100, Верховний Суд дійшов висновку про необхідність застосування до спірних правовідносин саме Постанови КМУ № 100.

Згідно з абзацами першим, третім пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженому Постановою КМУ № 100 від 08.02.1995р. (далі Порядок №100), обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Порядок нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, визначений пунктом 8 Порядку № 100.

Під час розгляду справи судом встановлено, що відповідно до довідки УМВС України в Хмельницькій області №15 від 25.01.2019 року у вересні 2015 року позивачу нараховане грошове забезпечення у розмірі 156,25 гривень, у жовтні 2015 року - 2387,85 гривень. Отже середньоденна заробітна плата позивача становить 156,25 гривень (вересень 2015 року) + 2387,85 гривень (жовтень 2015 року): 61 (календарний день за два місяці) = 41,71 гривень.

Оскільки період вимушеного прогулу позивача становить 1220 днів, розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивача (з 07.11.2015 року по 11.03.2019 року) без врахування індексації складає 50922,80 грн.

Так, Верховний Суд у постанові від 23.04.2020 року не вказав на порушення законодавства при здійсненні такого розрахунку, а відповідачем зазначений розрахунок також не спростовано.

Стосовно доводів апеляційної скарги про те, що позивач у період судового розгляду даної справи отримав заробітну плату в сумі 312 166,08 грн, що перевищує суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а також щодо стягнення відповідної виплати не більше, як за один рік, колегія суддів зазначає наступне.

Так, за приписами пункту 24 Положення № 114 Про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, яке регулює спірні правовідносини, у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов`язків, але не більш як за один рік.

Якщо заява про поновлення на службі розглядається більше одного року не з вини особи рядового, начальницького складу, така особа має право на отримання грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу.

Відтак, законодавством не передбачено будь-яких підстав для зменшення розміру грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за певних обставин (отримання вихідної допомоги по безробіттю, отримання заробітної плати за новим місцем роботи, допомога по тимчасовій працездатності, середній заробіток на період влаштування та ін.)

Зазначена правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 26 травня 2016 року у справі № 6-511цс16 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 826/808/16 (провадження № 11-134ас18).

У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначено, що, визнаючи повноваження судді тлумачити закон, слід пам`ятати також і про обов`язок судді сприяти юридичній визначеності, яка гарантує передбачуваність змісту та застосування юридичних норм, сприяючи тим самим забезпеченню високоякісної судової системи.

Згідно з положеннями ст. ст. 37 та 45 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Велика Палата Верховного Суду як постійно діючий колегіальний орган Верховного Суду забезпечує, зокрема, у визначених законом випадках здійснення перегляду судових рішень у касаційному порядку з метою забезпечення однакового застосування судами норм права. При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 356 КАС України у постанові Великої Палати Верховного Суду має міститися вказівка про те, як саме повинна застосовуватися норма права, із застосуванням якої не погодилася палата, що передала справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що з метою належного захисту порушеного права позивача необхідно зобов`язати управління МВС України в Хмельницькій області провести нарахування та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення за увесь час вимушеного прогулу.

Враховуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах законодавства та не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Ліквідаційної комісії Управління МВС України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Головуючий Іваненко Т.В.

Судді Сторчак В. Ю. Граб Л.С.