Справа № 420/14987/20
Суддя: Радчук А.А.
Дата ухвалення: 2021-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2021 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Радчука А.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Лановенко Людмили Олегівни (вул. Юрія Поправки, 6, офіс 17, м. Київ, 02094), за участю третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» (бульвар Вацлава Гавела, 6, м. Київ, 03126, ) про визнання дій неправомірними та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Лановенко Людмили Олегівни, за участю третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» в якому позивач просить суд:

визнати протиправними дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Лановенко Людмили Олегівни (номер посвідчення 0268) щодо прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження ВП№59418129 від 26.06.2020 року;

визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Лановенко Людмили Олегівни (номер посвідчення 0268) про відкриття виконавчого провадження ВП№59418129 від 26.06.2020 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 26.06.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Лановенко Людмилою Олегівною відкрито виконавче провадження № 59418129 про стягнення з ОСОБА_1 коштів на користь ТОВ "РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА" на підставі виконавчого напису № 13053 виданий 31.05.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Наталією Станіславівною

Позивач вважає, що дії приватного виконавця Лановенко Л.О. під час відкриття виконавчого провадження та прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження № 59418129 від 26.06.2020 року є протиправними та дана постанова підлягає скасуванню.

На думку позивача, приватним виконавцем при відкритті виконавчого провадження не взято до уваги, що ОСОБА_1 не має взагалі нічого спільного з містом Києвом, оскільки протягом тривалого часу зареєстрована і проживає в місті Одесі, що підтверджується відміткою у паспорті. Також нерухомості у місті Києві не має.

Згідно відмітки в паспорті встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрована за вищезазначеною адресою з 1991 року і це було відомо, як стягувачу так приватному виконавцю ОСОБА_2 .

Отже, як зазначає позивач, приватний виконавець не мав жодних підстав для прийняття виконавчого напису до виконання та відкриття виконавчого провадження у виконавчому окрузі міста Києва, у зв`язку із чим звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою судді від 14.01.2021 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей встановлених ст.ст. 268-272, 287 КАС України. Призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 20.01.2021 року на 10:00 год.

Крім того, ухвалою судді від 14.01.2021 року було витребувано у приватного виконавця виконавчого округу м. Києва ОСОБА_2 належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження ВП №59418129.

19.01.2021 року до суду надійшли матеріали виконавчого провадження та відзив на позовну заяву, відповідно до якого вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідач зазначає, що грошові кошти у формі записів на рахунках у банках є майном у розумінні ст. 190 ЦКУ.

Вищевказана позиція також висвітлена в постанові Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 10 вересня 2018 року в справі № 905/3542/15.

Також, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, від 19 серпня 2019 року в справі № 922/1293/15, розглядаючи дану справу та вирішуючи спір, суду належало встановити не тільки місцезнаходження боржника, а й місцезнаходження його майна, зокрема, грошових коштів з урахуванням вимог ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження», вимог глави XIII ЦК України в розумінні якої, грошові кошти є майном та Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».

Відповідач звертає увагу на те, що редакцією Інструкції з організації примусового виконання рішень станом на день звернення стягувана до приватного виконавця із заявою про примусове виконання рішення, не було встановлено обов`язку стягувана у разі пред`явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця за місцезнаходженням майна боржника до заяви про примусове виконання рішення додавати документ/копію документа, який підтверджує, що майно боржника (грошові кошти на рахунках в банках або інших фінансових установах) знаходиться(яться) на території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або в межах виконавчого округу приватного виконавця.

Дана вимога була встановлена лише 01 червня 2020 року наказом Міністерства юстиції України № 1825/5 «Про внесення змін до Інструкції з організації примусового виконання рішень».

Стягувачем було надано заяву про примусове виконання рішення, до якої долучено довідку про відкритий рахунок, в якій зазначається, що ОСОБА_1 є власником рахунку, відкритого в АТ «Дельта Банк», юридичною адресою якого є 01133, м. Київ, вул. Щорса, буд. 36-Б.

У зв`язку з переходом прав вимоги за договором про відступлення прав вимоги за кредитними договорами № 142/К, укладеному між ПАТ «Дельта Банк» та TOB «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА», для ОСОБА_1 змінено рахунок для погашення заборгованості на р/р № НОМЕР_2 , відкритий у відділенні «Печерське» АТ «ОТП Банк», що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Євгена Коновальця, буд. 44.

Відповідно до ч. З ст. 6 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» порядок відкриття банками рахунків та їх режими визначаються Національним банком України. Умови відкриття рахунка та особливості його функціонування передбачаються в договорі, що укладається між банком і його клієнтом - власником рахунка.

Відповідач зазначає, що ОСОБА_1 є власником рахунку № НОМЕР_2 та наявних на цьому рахунку грошових коштів, що підтверджується копією заяви та довідки від ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА».

Також відповідач повідомляє, що до офісу приватного виконавця надійшов лист від АТ «Перший Український Міжнародний Банк», відповідно до якого на ім`я боржника ОСОБА_1 відкрито рахунок № НОМЕР_3 у АТ «Перший Український Міжнародний Банк», що знаходиться за адресою: 04070, м. Київ, вул. Андріївська, буд. 4, що ще раз підтверджує наявність майна боржника у виконавчому окрузі міста Києва.

На думку відповідача, постанова про відкритті виконавчого провадження № 59418129 винесена приватним виконавцем відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Обґрунтування позивача щодо відкриття виконавчого провадження не за місцем реєстрації останнього є недоцільними у спірному випадку, оскільки виконавче провадження № 59418129 відкрито не за місцем проживання (перебування) боржника, а за місцем знаходження майна (грошових коштів).

Також виконавець, звертає увагу, що до відкриття виконавчого провадження, приватний виконавець має право лише перевірити виконавчий документ на відповідність вимогам, передбаченим ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», що ним і було зроблено.

Відповідач вважає, що в даному випадку приватним виконавцем Лановенко Людмилою Олегівною жодним чином не порушено норми Закону України «Про виконавче провадження», зокрема ст. 24 цього Закону, оскільки майно боржника (грошові кошти) перебуває у місті Києві, у зв`язку з чим, дії приватного виконавця щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження відповідають нормам чинного законодавства, а твердження боржника є безпідставними, що в свою чергу дає підставу суду відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

У судове засідання, призначене на 20.01.2021 року на 10:00 год., сторони не з`явилися, про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, згідно приписів ст.268 КАС України.

Частиною 9 статті 205 КАС України передбачено, що, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З урахуванням вищенаведеного, а також того, що дана справа відноситься до окремої категорії термінових адміністративних справ, суд дійшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, у порядку письмового провадження без фіксування судового засідання технічними засобами, що передбачено ч.4 ст.229 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Згідно з ч.6 ст.120 КАС України якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Враховуючи що суддя в період з 21.01.2021 року по 22.01.2021 року (включно) перебував у відпустці справа розглядається 25.01.2021 року, в перший день після виходу з відпустки.

Дослідивши в письмовому провадженні наявні в матеріалах справи докази, суд встановив наступні обставини.

Судом встановлено, що 31.05.2019 приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Харою Н.С. видано виконавчий напис про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА заборгованості у розмірі 36096,49 грн.

26.06.2019 приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Лановенко Людмилою Олегівною прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № 59418129 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА заборгованості у розмірі 36096,49 грн.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та прийнятої спірної постанови, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За приписами статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Порядок і умови виконання рішень суді&в та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, регулюються Законом України від 2 червня 2016 року №1404-VIII Про виконавче провадження та Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 року № 512/5 (далі - Інструкція).

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За приписами ч. 1 ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження" відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

Частиною першою статті 5 Закону визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів.

Відповідно до статті 14 Закону, учасниками виконавчого провадження є виконавець, сторони, представники сторін, прокурор, експерт, спеціаліст, перекладач, суб`єкт оціночної діяльності - суб`єкт господарювання, особи, права інтелектуальної власності яких порушені, - за виконавчими документами про конфіскацію та знищення майна на підставі статей 176, 177 і 229 Кримінального кодексу України, статті 51-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Для проведення виконавчих дій виконавець за потреби залучає понятих, працівників поліції, представників органів опіки і піклування, інших органів та установ у порядку, встановленому цим Законом.

Стаття 15 Закону передбачає, що сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 1 статті 10 Закону України "Про виконавче провадження", зокрема, передбачено, що заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами.

Згідно зі статтею 68 цього Закону, стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.

Таким чином, стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до ч. 1 ст.27 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" фізичні або юридичні особи мають право вільного вибору приватного виконавця з числа тих, відомості про яких внесено до Єдиного реєстру приватних виконавців України, з урахуванням суми стягнення та місця виконання рішення, визначеного Законом України "Про виконавче провадження".

Системний аналіз вказаних норм дає підстави для висновків, що право приватного виконавця вчиняти виконавчі дії (накладати арешт, звертати стягнення на майно, кошти та ін.), виникає лише в тому випадку, коли виконавче провадження відкрито (розпочато) у відповідності до вимог Закону України Про виконавче провадження.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 24 Закону № 1404-VIII, виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу. Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 19 Закону № 1404-VIII право вибору пред`явлення виконавчого документа для примусового виконання до органу державної виконавчої служби або до приватного виконавця, якщо виконання рішення відповідно до статті 5 цього Закону віднесено до компетенції і органів державної виконавчої служби, і приватних виконавців, належить стягувачу.

Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку, що і Закон України Про виконавче провадження і Закон України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів визначають вимоги (критерії) до місця відкриття приватним виконавцем виконавчого провадження. При цьому згідно з частиною третьою статті 25 Закону№1403-VIII право приватного виконавця відкривати виконавче провадження обмежується виконавчим округом, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність та відомості щодо якого внесені та містяться у Єдиному реєстрі приватних виконавців України.

При цьому зі змісту наведеної норми частини другої статті 24 Закону №1404-VIII слідує, що у разі якщо місце проживання, перебування боржника - фізичної особи та місцезнаходження боржника - юридичної особи або місцезнаходження майна боржника розташовано в окрузі, в якому приватний виконавець здійснює діяльність та відповідно на яку розповсюджуються відповідна компетенція цього приватного виконавця, він має право прийняти до виконання відповідні виконавчі документи та відкрити виконавче провадження з їх виконання.

Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: за заявою стягувача про примусове виконання рішення (пункт 1 частини першої статті 26 Закону №1404-VIII).

У заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати (частина третя статті 26 Закону №1404-VIII).

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей (частина п`ята статті 26 Закону №1404-VIII).

Виходячи з викладеного, виконавчі дії провадяться приватним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна - на вибір стягувача.

Судом встановлено, що боржником у виконавчому провадженні №59418129 є фізична особа ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 24.10.1991 р. і по теперішній час.

Обґрунтовуючи правомірність постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №59418129, відповідач посилався на те, що у даному випадку виконавчий документ було прийнято не за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, а за місцезнаходженням його майна - грошових коштів на картковому рахунку № НОМЕР_2 , відкритому в АТ ОТП Банк, який розташований за адресою: м. Київ, вул. Євгена Коновальця, 44 та рахунку № НОМЕР_3 у АТ «Перший Український Міжнародний Банк», що знаходиться за адресою: 04070, м. Київ, вул. Андріївська, буд. 4, що підпадають під виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює свою діяльність.

Разом із тим, суд вважає безпідставним посилання відповідача на те, що місцем майна боржника є місцезнаходження банку, в якому у боржника відкритий картковий рахунок (АТ ОТП Банк, який розташований за адресою: м. Київ, вул. Євгена Коновальця, 44 та рахунку № НОМЕР_3 у АТ «Перший Український Міжнародний Банк», що знаходиться за адресою: 04070, м. Київ, вул. Андріївська, буд. 4), з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 1.27 статті 1 Закону України Про платіжні системи та переказ коштів в Україні платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Згідно статті 3 наведеного Закону кошти існують у готівковій формі (формі грошових знаків) або у безготівковій формі (формі записів на рахунках у банках).

Статтею 7 вказаного Закону передбачено, що банки мають право відкривати своїм клієнтам вкладні (депозитні), поточні рахунки, рахунки умовного зберігання (ескроу) та кореспондентські рахунки.

Картковий рахунок - це банківський поточний картковий рахунок Клієнта, який відкривається на договірній основі для обліку грошових коштів Клієнта та здійснення розрахунково-касових операцій відповідно до умов договору та вимог законодавства України. По картковому рахунку проводиться облік операцій за платіжними картками Клієнта.

Отже, місцезнаходженням майна є не місце розташування самого банку, де відкритий рахунок, а самі банківські рахунки чи електронні гаманці, на яких обліковуються кошти та які дають можливість здійснювати переказ коштів за допомогою відповідних платіжних інструментів, однак такі рахунки або електронні гаманці не є майном у розумінні положень ст. 190 ЦК України, оскільки вони не є окремими речами чи їх сукупністю, а фактично вони є засобом обліку руху грошових коштів та призначені для виконання клієнтами платіжних систем певних операцій.

Статтею 190 Цивільного кодексу України передбачено, що майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки (ст.179 цього ж Кодексу).

Як слідує з матеріалів виконавчого провадження, копії якого долучені до матеріалів справи, стягувач на підтвердження знаходження майна боржника у м. Києві, а саме: карткових рахунків, надає довідку АТ «ПУМБ» у якій вказано, що у клієнта ОСОБА_1 є рахунок № НОМЕР_3 у валюті UAH, відкритий в АТ Перший Український Міжнародний Банк» та лист TOB «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» від 12.06.2019 року в якому зазначено, що у зв`язку з переходом прав вимоги за договором про відступлення прав вимоги за кредитними договорами № 142/К, укладеному між ПАТ «Дельта Банк» та TOB «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА», для ОСОБА_1 змінено рахунок для погашення заборгованості на р/р № НОМЕР_2 , відкритий у відділенні «Печерське» АТ «ОТП Банк», що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Євгена Коновальця, буд. 44.

Проте, відповідачем не було надано жодних доказів того, що на карткових рахунках, які на її думку належать позивачу, відкритому в АТ ПУМБ та АТ «ОТП Банк», на момент відкриття виконавчого провадження знаходяться грошові кошти, що давало б підстави вважати їх майном боржника, відповідно, визначати за допомогою цього місцезнаходження майна боржника.

Крім того, до суду не було надано доказів, що у ОСОБА_1 був наявний рахунок в ПАТ «Дельта Банк» та доказів того, що рахунок для погашення заборгованості № НОМЕР_2 , відкритий у відділенні «Печерське» АТ «ОТП Банк», належить саме ОСОБА_1 , оскільки вказаний рахунок зазначено для погашення заборгованості.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що приватний виконавець відкрив виконавче провадження поза межами свого виконавчого округу, у зв`язку з чим оскаржувана постанова від 26.06.2019 про відкриття виконавчого провадження ВП № 59418129, не відповідає критеріям, встановленим ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі наведених вище обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача.

Суд звертає увагу, що ухвалою Верховного суду від 29.08.2020 справа № 460/2997/20 адміністративне провадження № К/9901/23068/20, від 05.10.2020 справа № 160/5415/20 адміністративне провадження № К/9901/24932/20 було відмовлено у відкритті касаційного провадження у справі в межах якої також було задоволено позовні вимоги та скасовано постанову приватного виконавця, оскільки приватним виконавцем виконавчий документ прийнято до виконання не за місцем проживання, перебування, роботи боржника - фізичної особи (позивача) або місцезнаходженням його майна.

За приписами ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У спірних відносинах відповідач в силу вимог Закону України Про виконавче провадження та Закону №1403-VІІІ у відношенні до позивача здійснює публічно-владні управлінські функції на підставі закону, а відтак в розумінні пункту 7 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України приватний виконавець виконавчого округу м.Києва Лановенко Людмила Олегівна є суб`єктом владних повноважень.

Однак, в порушення вимог ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України відповідачем не доведено правомірність прийнятої оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження.

Враховуючи встановлені судом обставини у справі та досліджені докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню шляхом визнання протиправними дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Лановенко Людмили Олегівни (номер посвідчення 0268) щодо прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження ВП№59418129 від 26.06.2019 року; визнання протиправною та скасування постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Лановенко Людмили Олегівни (номер посвідчення 0268) про відкриття виконавчого провадження ВП№59418129 від 26.06.2019 року.

Відповідно ст. 139 КАС України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 908,00 грн., сплачений при зверненні до суду з даним позовом.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Лановенко Людмили Олегівни (вул. Юрія Поправки, 6, офіс 17, м. Київ, 02094), за участю третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» (бульвар Вацлава Гавела, 6, м. Київ, 03126, ) про визнання дій неправомірними та скасування постанови задовольнити.

Визнати протиправними дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Лановенко Людмили Олегівни (номер посвідчення 0268) щодо прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження ВП№59418129 від 26.06.2019 року.

Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Лановенко Людмили Олегівни (номер посвідчення 0268) про відкриття виконавчого провадження ВП№59418129 від 26.06.2019 року.

Стягнути з Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Лановенко Людмили Олегівни (вул. Юрія Поправки, 6, офіс 17, м. Київ, 02094) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у сумі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 коп.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст. ст. 293, 295 КАС України.

Суддя А.А. Радчук

.