Справа № 200/8111/20-а
Суддя: Шинкарьова І.В.
Дата ухвалення: 2021-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2021 р. Справа№200/8111/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Шинкарьової І.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання діяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (далі Позивач) звернувся з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати індексації позивачу грошового забезпечення у період з 23.03.2015 по 01.03.2018 року;

- зобов`язати Відповідача нарахувати та виплатити, індексацію грошового забезпечення за період з 23.03.2015 по 01.03.2018 з урахуванням компенсації інфляційних втрат і 3% річних за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання;

- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок індексацій грошового забезпечення за 2018 та 2019 роки та нарахувати і здійснити виплати з урахуванням компенсації інфляційних втрат, а також 3% річних за кожен прострочений місяць з моменту порушення грошового зобов`язання.

В обґрунтування позовних вимог стверджує, що всупереч вимогам Конституції України, Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03 липня 1991 року № 1282-XII, Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 "Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення", відповідачем у період з березня 2015 року по березень 2018 року не нараховувалась та не виплачувалась йому індексація грошового забезпечення.

Ухвалою судді Донецького окружного адміністративного суду від 07 вересня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в даній адміністративній справі, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні).

Відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, у якому вказано, що виплата індексації позивачу у спірний період не здійснювалася у зв`язку з відсутністю фінансування.

Ухвалою суду від 09 листопада 2020 року вирішено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 21 грудня 2021 року закрито підготовче провадження в адміністративній справі та вирішено розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження в межах строків, визначених КАС України для розгляду справи.

Дослідивши та оцінивши докази у справі, суд встановив такі обставини.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 .

В період з 01.08.2014 по 31.07.2019 позивач проходив військову службу в Східному регіональному управління Державної прикордонної службі України на підставі контракту від 23.06.2014 року.Наказом командира 23 Загону морської охорони Східного регіонального управління державної прикордонної служби № 51-ос від 23.03.2015 позивача виключено зі списків особового складу загону та всіх видів забезпечення у зв`язку з тим що позивач відбув для подальшого проходження служби до військової частини НОМЕР_1 , м. Одеса, 1 загону морської охорони Південного регіонального управління.

Відповідно до припису командира військової частини НОМЕР_2 Маріупольського загону морського охорони Державної прикордонної служби України № 4 від 23.03.2015 позивачу запропоновано з 23.03.2015 вибути у розпорядження командира Військової частини НОМЕР_1 , м. Одеса, для подальшого походження військової служби. Згідно з копією витягу з наказу Командира 1 загону морської охорони Регіонального управління морської охорони Державної прикордонної служби України від 01 серпня 2019 року №317-ОС позивача було виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення, звільненого з військової служби наказом від 18 липня 2019 року №146-ос відповідно до п.п. «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) п.2 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з наданням права носіння військової форми одягу.

Позивач звернувся з рапортом від 18.07.2019, на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 , у якому просив надати вказівку відповідним посадовим особам про нарахування та виплату індексації позивачу починаючи з 2015 року до дати звернення, у зв`язку зі звільненням з лав ДПС .

16 серпня 2019 року, на розрахунковий рахунок позивача «Приватбанку» від Відповідача, надійшла сума у розмірі 217920грн. 99 коп. Для з`ясування, структури виплати, позивач звернувся з запитом від 01.09.2019 року на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 , з проханням, що до надання роз`яснення у письмовому вигляді, з деталізацією, за що саме було перераховано дані кошти.

Відповідь Відповідача на запит позивач, надав розрахунково-платіжної відомості, за серпень 2019року, з яких вбачається що було включено індексацію тільки за 2018 та 2019 роки.

Позивач зробив повторний запит до військової частини НОМЕР_1 , від 06.12.2019, з приводу підстав, що до відсутності, нарахування та виплати індексації позивачу за 2015, 2016 та 2017 роки.

На цей запит 11.01.2020 №11/Х-52 надійшла відповідь, в якій зазначалось, що військова частина НОМЕР_1 є бюджетною не прибутковою установою та фінансується за рахунок Державного бюджету України через головного розпорядника бюджетних коштів Адміністрацію Держприкордонслужби України. Також, відповідач послався на Статтю 48 Бюджетного кодексу України, згідно якої: «Розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов`язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами, враховуючи необхідність виконання бюджетних зобов`язань минулих років, дострокових зобов`язань за енергосервісом, узятих на облік органами Казначейства України; щодо завдань (проектів) Національної програми інформатизації - після їх погодження з Генеральним Державним замовником Національної програми інформатизації». Та зазначив, що військова частина НОМЕР_1 не є суб`єктом, який має право вирішити питання про проведення індексації, а у разі прийняття такого рішення та відповідного зобов`язання буде нести відповідальність за нецільове використання бюджетних коштів.

22.01.2020 року, позивач звернувся на ім`я Голови Адміністрації державної прикордонної служби України полковника Дейнеко С. В., з проханням вирішити питання, щодо виплати позивачу індексації грошового забезпечення у період за 2015, 2016 та 2017 роки.

У відповіді на запит позивача від Адміністрації державної прикордонної служби України, від 26.02.2020 №11/Х-1306, було зазначено, що причиною невиплати позивачу індексації за вказаний період була відсутність коштів на зазначені цілі. Також, позивача було проінформовано, що порушене питання належить до компетенції керівництва ІНФОРМАЦІЯ_2 (військової частини НОМЕР_1 ).

Враховуючи відповідь Адміністрації державної прикордонної служби України, від 26.02.2020 року №11/Х-1306 позивач звернувся 19.03.2020 до відповідача з запитом щодо виплати індексації грошового забезпечення за 2015, 2016, 2017 роки.

На дане звернення відповідач від 08.04.2020року №11/Х-22 повідомив, що виплата індексації залежить від обсягу фінансування на відповідний рік та, що можливості виплати індексації, за вказаний період не було. При надходженні фінансування на зазначені цілі позивачу буде нарахована та виплачена на розрахунковий рахунок за період з січня 2015 року по лютий 2018 року.

Вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

У статті 43 Конституції України закріплено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011-XII, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

Частиною 3 вказаної статті Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011-XII встановлено, що грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Умови та порядок проведення індексації грошових доходів населення визначаються Законом України від 03 липня 1991 року № 1282-XII "Про індексацію грошових доходів населення" та постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 "Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення".

В силу приписів статті 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03 липня 1991 року № 1282-XII (зі змінами та доповненнями, далі - Закон № 1282-XII), індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Статтею 2 Закону № 1282-XII передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема: оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

За змістом положень частини першої статті 4 Закону № 1282-XII індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Статтею 18 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" визначено, що індексацію доходів населення, яка встановлюється для підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно зі статтею 19 цього Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Відповідно до ч. 3-5 статті 4 Закону № 1282-XII, обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін. У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі частинами 1, 2, 6 статті 5 Закону № 1282-XII, підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів. Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України. Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

Відповідно до пункту 1-1 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. N 1078 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Порядок), підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 р. - місяця опублікування Закону України від 6 лютого 2003 р. N 491-IV "Про внесення змін до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення".

Згідно з пунктом 4 Порядку, індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексуються оплата праці (грошове забезпечення), допомога по безробіттю та матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, що надаються залежно від страхового стажу у відсотках середньої заробітної плати, стипендії. У разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства.

Положеннями пункту 5 Порядку визначено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення. Сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу. Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу. У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.

Аналіз наведених правових норм свідчить, що заробітна плата підлягає обов`язковій індексації як державна соціальна гарантія, яка надається для підтримки населення в умовах зростання цін. Право на індексацію виникає тоді, коли індекс споживчих цін, розрахований наростаючим підсумком перевищить поріг індексації в 103 %. У свою чергу обов`язок проводити індексацію заробітної плати у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації покладається на всі державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації незалежно від форми власності. Базовим вважається місяць прийняття на роботу або місяць підвищення заробітної плати. Індекс споживчих цін наростаючим підсумком починає розраховуватися у місяці, наступному за базовим (крім місяця прийняття на роботу).

Судом встановлено, що в період проходження позивачем військової служби з 23 березня 2015 року по 01 березня 2018 року індексація його грошового забезпечення не нараховувалася та не виплачувалася.

Індексація за спірний період з березня 2015 року по 01 березня 2018 складала: за 2015 рік - березень 110,8 квітень 114,0 травень 102,2 червень 100,4 липень 99,0 серпень 99,2 вересень 102,3 жовтень 98,7 листопад 102,0 грудень 100,7; за 2016 рік - січень 100,9 лютий 99,6 березень 101,0 квітень 103,5 травень 100,1 червень 99,8 липень 99,9 серпень 99,7 вересень 101,8 жовтень 102,8 листопад 101,8 грудень 100,9; за 2017 рік - січень 101,1 лютий 101,0 березень 101,8 квітень 100,9 травень 101,3 червень 101,6 липень 100,2 серпень 99,9 вересень 102,0 жовтень 101,2 листопад 100,9 грудень 101,0; за 2018 рік січень 101,5 лютий 100,9 квітень 101,1.

При цьому суд наголошує, що відповідачем не доведено відсутність обставин, передбачених статтею 4 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення".

Одночасно суд зазначає, що доводи відповідача про те, що проведення індексації грошових доходів здійснюється виключно у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів є необґрунтованими, оскільки частина шоста статті 5 Закону №1282-XII, на яку посилається відповідач, не обмежує проведення, передбачених чинним законодавством України, виплат, а вказує на джерела походження цих коштів.

Доводи відповідача про відсутності фінансових ресурсів для виплати індексації грошового забезпечення у спірний суд відхиляє та зазначає, що згідно зі частинами 1, 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до правової позиції Європейського суду у справі "Кечко проти України" (рішення від 08 листопада 2005 року), в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними. Тобто органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Верховний Суд України у своїх рішеннях неодноразово вказував на те, що відсутність чи скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення будь-яких виплат (постанови Верховного Суду України від 22 червня 2010 року у справі № 21-399во10, від 07 грудня 2012 року у справі №21-977во10, від 03 грудня 2010 року у справі № 21- 44а10).

Така правова позиція підтримана Конституційним Судом України у рішеннях від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 17 березня 2004 року № 7-рп/2004, від 01 грудня 2004 року № 20-рп/2004, від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007, в яких зазначено про неможливість поставити гарантовані законом виплати, пільги тощо в залежність від видатків бюджету.

У відповідності до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За наведених обставин, суд приходить до висновку, що аргументи відповідача щодо відсутності фінансового ресурсу не можуть бути підставою для не нарахування індексації заробітної плати та відмови у її виплаті позивачу, а також жодним чином не впливають на наявність чи відсутність у позивача права на її нарахування та виплату, що фактично є предметом спору у даній справі.

Подібного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 19 липня 2019 року в справі № 240/4911/18.

Беручи до уваги викладене, суд вважає, що право позивача на нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за період з березня 2015 року по березень 2018 року є порушеним та має бути відновленим.

Крім того як встановлено судом, відповідач виплатив позивачу індексацію за період грудень 2018 та 2019 року, відповідно визнав право позивача на отримання індексації.

З огляду на викладене, а також ураховуючи обставини даної справи, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 23 березня 2015 року по 01 березня 2018 року та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за вказаний період.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 1 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 625 ЦК України міститься в розділі «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 цього Кодексу і визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання та поширює свою дію на всі види зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні правовідносини з виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Частиною другою ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При розгляді справ про передбачену ст. 625 ЦК України відповідальність за порушення грошового зобов`язання слід з`ясувати: чи існує зобов`язання між сторонами, чи це зобов`язання є грошовим, чи доведено наявність прострочення у виконанні зобов`язання, чи існують спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини та виключають застосування цієї статті.

Передбачена ст. 625 ЦК України норма не застосовується до трудових правовідносин (заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва), сімейних та інших правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством.

Оскільки виплата (індексація грошового забезпечення) пов`язана з проходженням військової служби, що не заперечується позивачем, підстави для застосування положень статті 625 ЦК України відсутні.

Відповідно до положень статті 139 КАС України, питання про розподіл судових витрат судом не вирішується.

Керуючись статтями 242-245,295 Кодексу адміністративного судочинства України,

в и р і ш и в :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання діяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії частково задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 23 березня 2015 року по 01 березня 2018 року.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 ) індексацію грошового забезпечення за період з 23 березня 2015 року по 01 березня 2018 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Повний текст рішення складено та підписано 21 січня 2021 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або якщо справу було розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з пп. 15.5 п. 15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя І.В. Шинкарьова