Справа № 640/20171/19
Суддя: Головань О.В.
Дата ухвалення: 2021-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Вн. №27/561
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2021 року м. Київ № 640/20171/19

за позовомОСОБА_1
до Міністерства оборони України
провизнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії
Суддя О.В.Головань

Обставини справи:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Міністерства оборони України про:

визнання бездіяльності відповідача щодо невиконання вимог постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889 "Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій" у частині не визначення граничного розміру щомісячної додаткової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України з 01.04.2014 року та з 01.07.2014 року;

зобов`язання відповідача за період з 01.04.2014 року по 31.01.2018 року здійснити донарахування та виплату недоотриманої частини грошового забезпечення ОСОБА_1 з застосуванням розмірів додаткової грошової винагороди з 01.04.2014 року 80% місячного грошового забезпечення, а з 01.07.2014 року місячного грошового забезпечення.

Ухвалою суду від 28.10.2019 р. відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в письмовому провадженні згідно ст. 263 КАС України.

18.11.2019 року відповідачем до суду подано відзив на адміністративний позов.

Ознайомившись з матеріалами справи, суд, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних Силах України з 1994 р. по 31.01.2018 р.

Наказом Міністра оборони України (по особовому складу) №940 від 21.12.2017 р. ОСОБА_1 , заступника начальника юридичної служби Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України звільнено в запас з військової служби у зв`язку з закінченням строку контракту на підставі п. "а" ч. 6 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Наказом начальника Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України від 31.01.2018 р. №25 ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу.

Під час проходження військової служби до складу грошового забезпечення ОСОБА_1 нараховувалась та виплачувалась щомісячна грошова винагорода у розмірі 60% грошового забезпечення відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 р. №889 "Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій".

02.09.2019 р. ОСОБА_1 подав заяву до Міністерства оборони України, у якій зазначив про незгоду з визначеним розміром щомісячної грошової винагороди у розмірі 60% грошового забезпечення, оскільки це не узгоджується з пп. 2 п. 1 постанови №889 та ч. 2 п. 4 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

На думку заявника, саме розміри щомісячної додаткової грошової винагороди, визначені у пп. 2 п. 1 постанови №889, а це з 01.01.2014 р. - розмір, що не перевищує 80% місячного грошового забезпечення, та з 01.07.2014 р. - розмір, що не перевищує місячне грошове забезпечення, повинно було застосовувати Міністерство оборони України при нарахуванні грошового забезпечення, а не розмір 60%, визначених у Інструкціях №529 та №550.

Заявник просив за період з 01.04.2014 року по 31.01.2018 року здійснити донарахування та виплату недоотриманої частини грошового забезпечення з застосуванням розмірів додаткової грошової винагороди з 01.04.2014 року 80% місячного грошового забезпечення, а з 01.07.2014 року місячного грошового забезпечення, а також нарахувати та виплатити компенсацію частини відходів.

Листом від 02.10.2019 р. за №248/3/8/512 заявника повідомлено про те, що постановою №889 визначено максимальні розміри щомісячної грошової додаткової винагороди, у розмірі, що не перевищують встановлені нею відсоткові значення, а п. 2 постанови №889 граничні розміри щомісячної додаткової грошової винагороди, визначаються Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Службою зовнішньої розвідки за погодженням з Міністерством соціальної політики і Міністерством фінансів у межах затвердженого фонду грошового забезпечення.

Рішення про розміри надбавок, премій, винагород, матеріальної допомоги приймалися Міністерством оборони України щороку, виходячи з наявного ресурсу на виплату згідно з Інструкцією №595, в межах максимального відсоткового значення розміру грошового забезпечення.

Позивач - ОСОБА_1 - вважає бездіяльність щодо виплати йому за період з 01.04.2014 року по 31.01.2018 року недоотриманої частини грошового забезпечення протиправною з таких підстав.

Позивач зазначає, що пп. 2 п. 1 постанови №889 установлено щомісячну додаткову грошову винагороду: військовослужбовцям Збройних Сил з 1 квітня 2013 р. - у розмірі, що не перевищує 20 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 вересня 2013 р. - у розмірі, що не перевищує 40 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 січня 2014 р. - у розмірі, що не перевищує 60 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 квітня 2014 р. - у розмірі, що не перевищує 80 відсотків місячного грошового забезпечення, тоді як Інструкцією про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженої наказом Міноборони від 15.11.2010 р. № 595, передбачено розміри щомісячної додаткової грошової винагороди - з 01 квітня 2013 року - до 20 відсотків місячного грошового забезпечення; з 01 вересня 2013 року - до 40 відсотків місячного грошового забезпечення; з 01 січня 2014 року - до 60 відсотків місячного грошового забезпечення.

Вказане, на думку позивача, свідчить про застосування відповідачем при визначенні розміру щомісячної додаткової грошової винагороди та обмеженні її розміру 60% положень саме Інструкції №595, яка порушує вимоги постанови №889.

Відповідач - Міністерство оборони України - проти задоволення позовних вимог заперечив, підтримавши позицію, викладену у листі від 02.10.2019 р. за №248/3/8/512, а саме: постановою №889 визначено максимальні розміри щомісячної грошової додаткової винагороди, у розмір, що не перевищують встановлені нею відсоткові значення, а п. 2 постанови №889 граничні розміри щомісячної додаткової грошової винагороди, визначаються Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Службою зовнішньої розвідки за погодженням з Міністерством соціальної політики і Міністерством фінансів у межах затвердженого фонду грошового забезпечення.

Також відповідач посилається на порушення позивачем строку звернення до суду, оскільки згідно з ч. 5 ст. 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають до задоволення з таких підстав.

Згідно з ч. 1, 2, 3, 5 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

В даному випадку позовні вимоги заявлено щодо розміру грошового забезпечення, отримуваного ОСОБА_1 з 01.04.2014 року по 31.01.2018 року, під час перебування на військовій (публічній) службі.

Тобто, спір не стосується питань прийняття на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, тому спеціальні положення ч. 5 ст. 122 КАС України до правовідносин сторін не застосовуються, тоді як застосуванню підлягають положення законодавства щодо стягнення заробітної плати (грошового забезпечення).

Згідно з висновками рішення Конституційного Суду від 15.10.2013 р. у справі №9-рп/2013 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.

Положення ч. 2 ст. 233 КЗпП України підлягають до застосування за відсутності спеціальних строків позовної давності щодо стягнення заробітної плати у відносинах публічної служби, в тому числі, грошового забезпечення військовослужбовців.

За таких обставин суд не може погодитися з посиланнями відповідача на порушення строків звернення до суду в даному випадку, і спір підлягає розгляду по суті.

Щодо нарахування позивачу щомісячної грошової додаткової винагороди з 01.04.2014 року по 31.01.2018 року суд зазначає наступне.

Згідно з п. 2-4 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 р. № 2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Згідно з п. 2 п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 р. №889 "Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій" (втратила чинність на підставі постанови КМ № 704 від 30.08.2017 р.) установлено щомісячну додаткову грошову винагороду:

військовослужбовцям Збройних Сил (крім тих, що зазначені у підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби):

з 1 квітня 2013 р. - у розмірі, що не перевищує 20 відсотків місячного грошового забезпечення;

з 1 вересня 2013 р. - у розмірі, що не перевищує 40 відсотків місячного грошового забезпечення;

з 1 січня 2014 р. - у розмірі, що не перевищує 60 відсотків місячного грошового забезпечення;

з 1 квітня 2014 р. - у розмірі, що не перевищує 80 відсотків місячного грошового забезпечення;

з 1 липня 2014 р. - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.

П. 2.2 ч. 2 Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженої наказом Міноборони від 15.11.2010 р. № 595 (втратив чинність на підставі наказу Міністерства оборони № 550 від 24.10.2016 р.), передбачено розміри щомісячної додаткової грошової винагороди - з 01 квітня 2013 року - до 20 відсотків місячного грошового забезпечення; з 01 вересня 2013 року - до 40 відсотків місячного грошового забезпечення; з 01 січня 2014 року - до 60 відсотків місячного грошового забезпечення.

Ч. 2 Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністерства оборони України 24.10.2016 р. № 550 (втратив чинність на підставі наказу Міністерства оборони № 260 від 07.06.2018 р.), виплата винагороди здійснюється в таких розмірах на місяць:

1) до 100 відсотків місячного грошового забезпечення: 2) військовослужбовцям (крім зазначених у підпункті 1 цього пункту) до 60 відсотків місячного грошового забезпечення.

Згідно з постановою №889 розмір щомісячної додаткової грошової винагороди визначено у розмірі, що не перевищує певний відсоток місячного грошового забезпечення, і цей відсоток хронологічно збільшувався.

Тобто, постановою №889 визначено максимально можливий розмір щомісячної додаткової грошової винагороди, а не мінімально можливий, і використане формулювання, хронологічно збільшуючи можливий розмір щомісячної додаткової грошової винагороди, залишало можливість його визначати у будь-якому нижчому розмірі, ніж максимально можливий.

Таким чином, встановлення та виплата позивачу під час проходження військової служби щомісячної грошової винагороди у розмірі 60% грошового забезпечення відповідали постанові №889 як до 1 квітня 2014 р., так і після, а потенційне збільшення його розміру до 80 відсотків місячного грошового забезпечення та до розміру, що не перевищує місячне грошове забезпечення, могло як мати місце, так і ні.

При цьому, зміст Інструкцій №№595 та 550, які передбачали максимальний розмір щомісячної додаткової грошової винагороди до 60 відсотків місячного грошового забезпечення, жодним чином не вплинули на розмір винагороди, оскільки визначення її розміру з обмеженням її максимального розміру закладено самою постановою №889.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З врахуванням викладеного у суду відсутні підстави для висновку про порушення відповідачем вказаних вимог під час виконання вимог постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889 "Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій" у частині визначення граничного розміру щомісячної додаткової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України з 01.04.2014 року та з 01.07.2014 року.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 241-246, 255, 257-263, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог відмовити.

2. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

3. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В. Головань

Повний текст рішення

виготовлено і підписано 25.01.2021 р.