Справа № 280/3836/20
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2021-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

19 січня 2021 року м. Дніпросправа № 280/3836/20

Третій апеляційний адміністративний суд
у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),
суддів: Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі
апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2020 року (головуючий суддя Стрельнікова Н.В.)

у справі № 280/3836/20

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України

про стягнення середнього заробітку, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, в якому просив зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу суму середнього заробітку за весь час затримки 158968,44 грн.; стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у сумі 6000 грн.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 09.10.2020 адміністративний позов залишено без розгляду у зв`язку з пропуском місячного строку звернення до суду.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм права, просить скасувати ухвалу суду та направити справу до суду першої інстанції для розгляду справи по суті. Позивач зазначає, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги спеціальну норму ч.1 ст.233 КЗпП України щодо стягнення невиплаченої заробітної плати, якою встановлений тримісячний строк звернення до суду з позовом про стягнення належних працівникові сум, внаслідок чого суд дійшов невірного висновку про пропуск строку звернення до суду.

Відповідач подав письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу суду без змін як законну та обґрунтовану.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивач - ОСОБА_1 проходив військову службу у внутрішніх військах МВС України та Національній Гвардії України.

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України (по стройовій частині) від 02.08.2019 №165 майора ОСОБА_1 звільнено у запас за підпунктом «ґ» (через сімейні обставини або інші поважні причини) п. 2 ч.5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», виключено із списків особового складу військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України та всіх видів забезпечення і направлено для зарахування на військовий облік до Енергодарського ОМВК Запорізької області.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 23.03.2020 у справі №280/1022/20 визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 2017 року по 2019 рік, виходячи з розміру грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 2 серпня 2019 року; зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2017 року по 2019 рік, виходячи з розміру грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 02 серпня 2019 року.

Вказане судове рішення виконано відповідачем 24.04.2020, про що свідчить копія платіжного доручення №493 від 23.04.2020, яка міститься в матеріалах справи (а.с. 39).

Позивач, зазначаючи, що таким чином відповідач не розрахувався з позивачем в повному обсязі на день його звільнення 02.08.2019, внаслідок чого позивач набув право на отримання середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, звернувся з даним позовом до суду 04.06.2020.

Залишаючи позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що спірні відносини пов`язані із звільненням з публічної служби, тому під час обчислення строку звернення до суду застосуванню підлягають саме положення КАС України. У даній категорії справ у спорах щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні встановлений місячний строк звернення до суду, який обчислюється з дня фактичного розрахунку (24.04.2020).

Виходячи з фактичних обставин справи, норм чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції про пропуск позивачем строку звернення до суду.

За правилами частини першої статті 122 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч.5 ст.122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

За приписами частини третьої статті 122 КАС України встановлено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 Кодексу законів про працю України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком (ч.2 ст.233 Кодексу законів про працю України).

Згідно із статтею 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

У частині другій статті 2 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що додаткова заробітна плата це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

У структуру заробітної плати входять інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми (ч.3 ст.2 цього Закону).

Тобто, як правильно зазначив суд першої інстанції, середній заробіток за час затримки розрахунку не входить до структури заробітної плати і такий самий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16.

Також суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що саме з 24.04.2020 слід відраховувати строк звернення до суду, а не з моменту звільнення позивача, як помилково вважає відповідач, оскільки саме після сплати суми грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки на виконання рішення суду, позивач вирішив, що на день його звільнення відповідач не повністю з ним розрахувався.

За змістом частини першої статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом до якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 КЗпП України роз`яснив, що для звернення працівника до суду із заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

В мотивувальній частині вказаного рішення Конституційний Суд України зазначив, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку (п.2.2).

Отже, для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

При цьому аналіз наведених положень свідчить про те, що для середнього заробітку за затримку розрахунку при звільнені застосовуються положення статті 233 КЗпП України, а невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням та для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Таким чином, апеляційний суд в аспекті спірних правовідносин дійшов висновку, що оскільки позивач звернувся з позовом про захист своїх прав на отримання належних йому сум від власника або уповноваженого ним органу, а КАС України передбачає, що інші закони можуть встановлювати інші строки звернення до суду, застосуванню підлягають саме положення статті 233 КЗпП України.

Подібні висновки щодо застосування строків звернення до суду з приводу стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені викладені у постановах Верховного Суду, зокрема, від 11.02.2020 у справі № 420/2934/19, від 04.06.2020 у справі № 815/1606/18, від 09.06.2020 у справі № 420/5797/18, 12.08.2020 № 400/3151/19.

За встановлених у справі обставин остаточний розрахунок з позивачем проведено на виконання відповідного рішення суду 24.04.2020, а з позовом до суду позивач звернувся, згідно відбитку поштового штемпелю на конверті, 04.06.2020, тобто в межах тримісячного строку звернення до суду, передбаченого ч.1 ст.233 КЗпП України,

Тому висновок суду першої інстанції про залишення позовної заяви без розгляду є помилковим, ґрунтується на неправильному застосуванні судом норм процесуального права.

Наведене вище відповідно до ст.320 КАС України є підставою для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадження у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 320, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2020 року у справі № 280/3836/20 скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України може бути оскаржена до касаційного суду у випадках та строки, встановлені ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк

суддя Н.А. Бишевська

суддя Я.В. Семененко