Справа № 334/7615/20
Суддя: Добрєв М. В.
Дата ухвалення: 2021-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Дата документу 22.01.2021
Справа № 334/7615/20
Провадження № 2-а/334/31/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2021 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Добрєва М.В.,

при секретарі Череп М.О.,

за участі представника позивача адвоката Козлова О.Ю., відповідача головного спеціаліста Запорізького районного сектору Управління Державної міграційної служби в Запорізькій області Федоша Наталії Миколаївни, представника відповідача Прінь В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративний позов ОСОБА_1 до головного спеціаліста Запорізького районного сектору Управління Державної міграційної служби в Запорізькій області Федоша Наталії Миколаївни, Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області про визнання неправомірним та скасування рішення № 4 від 14.12.2020р. про примусове повернення до країни походження, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Козлова О.Ю., звернувся до суду з адміністративним позовом до головного спеціаліста Запорізького районного сектору Управління Державної міграційної служби в Запорізькій області Федоша Наталії Миколаївни, Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області про визнання неправомірним та скасування рішення № 4 від 14.12.2020р. про примусове повернення до країни походження.

Свої вимоги мотивував тим, що рішенням головного спеціаліста Запорізького районного сектору Управління Державної міграційної служби в Запорізькій області Федоша Наталії Миколаївни № 4 від 14.12.2020р. вирішено примусово повернути до країни походження або третьої країни громадянина Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Грузії, довідка про особу від 14.12.2020р. та зобов`язати його покинути Україну до 02.01.2021 року, заборонити громадянину Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , подальший в`їзд і Україну на три роки до 14.12.2023 року.

Вважає, що відповідачу було відомо, що ОСОБА_1 з 29.10.2016 року по 14.12.2020 року відбував строк покарання призначеного йому судом у «Біленківській виправній колонії № 99», а тому, як фізично так і за законом він не міг покинути територію України. ОСОБА_1 з 31.12.2016 року перебував на території України законно, відбуваючи покарання на підставі вироку суду і не ухилявся від виїзду з України до країни походження або третьої країни після закінчення встановленого терміну перебування в Україні, бо він жодним чином не міг покинути територію України 30.12.2016 року, бо перебував в місцях позбавлення волі з 29.10.2016 року по 14.12.2020 року і жодним чином не міг покинути Україну.

З урахуванням наведеного, вважає, що оскаржуваним рішенням порушено принцип пропорційності, саме рішення постановлено без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з огляду на що рішення № 4 від 14.12.2020 Управління ДМС України в Запорізькій області просить визнати протиправним та скасувати, стягнути з Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 судові витрати.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Відповідачі у судовому засіданні позовні вимоги не визнали повністю, оскільки спірне рішення було винесене відповідно до вимог діючого законодавства України, просила відмовити у задоволенні позовних вимог, про що надала письмовий відзив.

Заслухавши думку учасників, дослідивши матеріали справи, суд доходить наступних висновків.

Позивач ОСОБА_1 є громадянином Грузії.

Рішенням головного спеціаліста Запорізького районного сектору Управління Державної міграційної служби в Запорізькій області Федоша Наталії Миколаївни № 4 від 14.12.2020р. вирішено примусово повернути до країни походження або третьої країни громадянина Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Грузії, довідка про особу від 14.12.2020р. та зобов`язати його покинути Україну до 02.01.2021 року, заборонити громадянину Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , подальший в`їзд і Україну на три роки до 14.12.2023 року (а.с.9-10).

Згідно ст. 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до ч.1 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» один із примірників рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства видається іноземцю або особі без громадянства, стосовно яких воно прийнято. У рішенні зазначаються підстави його прийняття, порядок оскарження та наслідки невиконання. Форма рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства затверджується спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України.

Відповідно до ч. 4 ст. 26 Закону рішення про примусове повернення може бути оскаржено до суду.

Згідно із ч. 1 ст. 288 КАС України позовні заяви іноземців та осіб без громадянства щодо оскарження рішень про їх примусове повернення в країну походження або третю країну, а також позовні заяви центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органів охорони державного кордону або Служби безпеки України про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України подаються до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органу охорони державного кордону чи Служби безпеки України або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що він з 29.10.2016 року по 14.12.2020 року відбував строк покарання призначеного йому судом у «Біленківській виправній колонії № 99», а тому, як фізично так і за законом він не міг покинути територію України.

Іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні (п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»).

Крім того, нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України (п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»).

Іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України (ч. 1 ст. 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»).

Постановою ПНМЗП № 000957 від 14.12.2020 року про накладення адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП, винесену завідувачем Запорізького районного сектору Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області, якою на ОСОБА_3 було накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3400,00 грн.

Постановою по скарзі на постанову у справі про адміністративне правопорушення від 11.01.2021 року, винесеною начальником Управління ДМС України в Запорізькій області, скасовано постанову серії МЗП №000957 від 14.12.2020 року і закрито справу. При цьому встановлено, що дії ОСОБА_1 не підпадають під порушення ч. 1, 3 ст. 9, ч. 1 ст. 17 Закону України « Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Відповідно до п.8 ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Суду надано підтвердження оплати за квиток на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на судно "Greifswald" за маршрутом Черноморськ - Батумі з датою відправлення 27.12.2020 року.

У судовому засіданні представником відповідача не надано доказів переховування ОСОБА_1 від міграційного органу, або вчинення будь-яких інших протиправних дій, спрямованих на ухилення від відповідальності за порушення міграційного законодавства України, суд також мусить визнати, що таке втручання не є необхідним у демократичному суспільстві для досягнення легітимної мети - в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Позивачем при зверненні до суду були понесені судові витрати, які складаються з витрат на правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн, що підтверджуються копією угоди про надання правової допомоги № 03/12/20 від 17.12.2020 року, копією квитанції №1/03/12/20 від 23.12.2020 про оплату послуг адвоката Козлова О.Ю. в розмірі 2000,00 грн.

На підставі цієї квитанції вже стягнуто з УДМС в Запорізькій області у справі № 334/7616/20 судові витрати, що підтверджується ухвалою Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 13.01.2020р.

Суд критично відноситься до наданої суду копії квитанції №1/03/12/20 від 23.12.2020 про оплату послуг адвоката Козлова О.Ю. в розмірі 2000,00 грн., які містить виправлення.

На підставі викладеного, суд вважає за можливе в іншій частині позовних вимог відмовити.

Керуючись ст. 3 Конституції України, ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»,ст.ст. 2, 5, 6, 72-77, 241, 246, 255, 288, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до головного спеціаліста Запорізького районного сектору Управління Державної міграційної служби в Запорізькій області Федоша Наталії Миколаївни, Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області про визнання неправомірним та скасування рішення № 4 від 14.12.2020р. про примусове повернення до країни походження - задовольнити частково.

Визнати рішення № 4 від 14.12.2020 року головного спеціаліста Запорізького РС УДМС України в Запорізькій області Федоша Н.М. про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Грузії, довідка про особу від 14.12.2020 року та зобов`язання його покинути територію України до 02.01.2021 року та заборону громадянину Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 подальший в`їзд в Україну на три роки до 14.12.2023 року протиправним та скасувати.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його (її) проголошення.

Суддя: Добрєв М. В.