Справа № 420/13452/20
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2021-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

25 січня 2021 року

Київ

справа №420/13452/20

адміністративне провадження №Пз/9901/1/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Смоковича М. І.

суддів: Данилевич Н. А., Радишевської О. Р., Уханенка С. А., Шевцової Н. В.,

розглянувши подання судді Одеського окружного адміністративного суду Потоцької Н.В. про розгляд Верховним Судом як зразкової справи № 420/13452/20 за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

У провадженні Одеського окружного адміністративного суду (суддя Потоцька Н. В.) є справа за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області, третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області, у якому позивач просить:

визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області щодо нарахування та виплати голові Ренійського районного суду Одеської області ОСОБА_1 суддівської винагороди з 18 квітня 2020 року по 27 серпня 2020 року із застосуванням обмеження, встановленого статтею 29 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік»;

зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Одеській області здійснити перерахунок та виплатити судді Ренійського районного голові Одеської області ОСОБА_1 суддівську винагороду на підставі частини 2, 3 статті 135 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, з урахуванням регіонального коефіцієнту, надбавки за вислугу років, з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті, починаючи з 1 квітня 2020 року по 27 серпня 2020 року без урахування обмежень, встановлених статтею 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», з урахуванням вже виплачених сум.

16 січня 2021 року до Верховного Суду надійшло подання судді Одеського окружного адміністративного суду Потоцької Н.В. від 04 січня 2021 року про розгляд адміністративної справи за згаданим позовом ОСОБА_1 як зразкової.

Це подання надійшло разом з матеріалами адміністративної справи № 420/13452/20, до якого долучено також копії позовних заяв (54 копії позовних заяв) - на підтвердження того, що у провадженні Одеського окружного адміністративного суду є значна кількість таких справ, як та, яку направлено для ухвалення у ній зразкового рішення.

Мотивуючи доцільність розгляду справи № 420/13452/20 Верховним Судом як зразкової суддя Потоцька Н.В. , серед іншого, зазначила, що в період з 22 травня 2020 року по 14 грудня 2020 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов 101 позов суддів до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області щодо нарахування та виплати суддівської винагороди у період з 18 квітня 2020 року по 27 серпня 2020 року із застосуванням обмеження, встановленого статтею 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік». Підкреслила, що в усіх випадках спірні правовідносини виникли з аналогічних підстав і регулюються аналогічними нормами права, відповідачем є один і той самий територіальний орган Державної судової адміністрації України, а позивачі заявили аналогічні позовні вимоги. За текстом подання, протягом указаного періоду прийнято 29 рішень про задоволення позовних вимог, 9 рішень - про часткове задоволення позовних вимог; між тим зауважено, що рішень про відмову у задоволенні позовних вимог не було.

Відповідно до наданої у поданні інформації, наразі у провадженні Одеського окружного адміністративного суду є 63 справи щодо правомірності обмеження виплати суддівської винагороди у період з 18 квітня 2020 року по 27 серпня 2020 року, яким притаманні ознаки типових (у розумінні підпункту 21 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС).

Окрім того, у поданні стисло окреслено ситуацію зі зверненнями суддів з позовами стосовно виплати суддівської винагороди за вказаний період, яка склалася в інших регіонах України. Зокрема, для ілюстрації надано інформацію про кількість типових справ зазначеної категорії, які є у провадженні Харківського окружного адміністративного суду, Хмельницького окружного адміністративного суду, Полтавського окружного адміністративного суду, Житомирського окружного адміністративного суду, Київського окружного адміністративного суду, Сумського окружного адміністративного суду, Черкаського окружного адміністративного суду, Дніпропетровського окружного адміністративного суду, Окружного адміністративного суду м. Києва. Загалом тут йдеться про 215 позовів, які у розумінні підпункту 21 частини першої статті 4 КАС є типовими, перебувають у провадженні судів, юрисдикція яких охоплює різні регіони України, що у поєднанні з кількістю таких самих справ, які є в провадженні Одеського окружного адміністративного суду, говорить про доцільність ухвалення зразкового рішення.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі №420/13452/20 як зразкової, Верховний Суд керується таким.

Згідно з пунктом 21 частини першої статті 4 КАС типові адміністративні справи - адміністративні справи, відповідачем у яких є один і той самий суб`єкт владних повноважень (його відокремлені структурні підрозділи), спір у яких виник з аналогічних підстав, у відносинах, що регулюються одними нормами права, та у яких позивачами заявлено аналогічні вимоги.

Відповідно до частини першої статті 290 КАС якщо у провадженні одного або декількох адміністративних судів перебувають типові адміністративні справи, кількість яких визначає доцільність ухвалення зразкового рішення, суд, який розглядає одну чи більше таких справ, може звернутися до Верховного Суду з поданням про розгляд однієї з них Верховним Судом як судом першої інстанції.

Частина друга статті 290 КАС передбачає, що у поданні про розгляд справи Верховним Судом як зразкової зазначаються підстави, з яких суд, що надає подання, вважає, що справа має бути розглянута Верховним Судом як зразкова, в тому числі посилання на типові справи. До подання додаються матеріали справи.

Відповідно до пункту 22 частини першої статті 4 КАС зразкова адміністративна справа - це типова адміністративна справа, прийнята до провадження Верховним Судом як судом першої інстанції для постановлення зразкового рішення.

Аналізуючи наведені положення процесуального закону у вимірі доцільності ухвалення зразкового рішення у згаданій категорії спорів Верховний Суд неодноразово висловлював позицію, приміром у справах № 360/1809/20, № 620/4149/20, № 300/3440/20, що інститут зразкової справи запроваджений з метою вирішення Верховним Судом питань застосування норм матеріального права у значній кількості адміністративних справ, які характеризуються аналогічними позовними вимогами та підставами виникнення спору, однаковими нормами, які регулюють спірні правовідносини, а також відповідачем у яких є один і той самий суб`єкт владних повноважень.

У цьому зв`язку Верховний Суд констатував, що лише наявність усіх вищезазначених ознак типових справ та їх значна кількість є підставою для висновку про доцільність ухвалення рішення у зразковій справі задля забезпечення передбачуваності та єдності правозастосовної практики у певній категорії спірних правовідносин та швидкого розгляду великої кількості однотипних справ.

Донедавна Верховний Суд, відмовляючи у відкритті провадження у зразковій справі за подібними поданнями в тій самій категорії справ, звертав увагу на те, що кількість зазначених у поданні типових справ, є незначною та не визначає доцільності ухвалення зразкового рішення.

Колегія суддів у цій справі дотримується такої самої позиції, воднораз у контексті подання, яке є предметом розгляду, вважає за необхідне дещо продовжити вже висловлений Верховним Судом підхід, зазначивши таке.

Кількісний показних типових справ безумовно має значення при вирішенні питання про доцільність ухвалення зразкового рішення. Це висновується безпосередньо зі змісту частини першої статті 290 КАС.

Проте, маємо зауважити також, що доцільність ухвалення зразкового рішення у певній категорії типових спорів повинна виводитися передусім через призму завдання Верховного Суду як найвищого суду у системі судоустрою забезпечувати сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом (частина перша статті 36 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів»).

Тобто «доцільність» є дещо ширшою категорією, аніж «кількість» однотипних спорів, які потребують однакового підходу до їх вирішення, тож не може визначатися виключно кількісним показником справ, які у розумінні пункту 21 частини першої статті 4 КАС мають ознаки типових, відтак механізм ухвалення зразкового рішення не потрібно застосовувати/розглядати лише як спосіб зменшити навантаження на суди першої інстанції.

Якщо виходити з того, що інститут зразкової справи є одним із способів забезпечення Верховним Судом єдності судової практики, то в такому сенсі основним орієнтиром для застосування цього механізму, на думку колегії суддів, має бути необхідність усунення (вирішення) проблеми неоднакового чи суперечливого застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм права у справах, спори у яких виникли за аналогічних обставин справи та однакового правового регулювання спірних відносин. Тобто має існувати чітко окреслена проблема чи складність у правозастосуванні (зумовлена, приміром, невизначеністю чи суперечливістю законодавчого регулювання певних відносин) на прикладі типових справ, кількість яких у поєднанні з необхідністю узгодження підходів до їх вирішення і визначатиме доцільність ухвалення зразкового рішення в певній категорії спорів.

Тут варто додати, що неоднаковість підходів до вирішення однотипних спорів може проявитися, коли складеться певна (суперечлива чи неоднакова) судова практика їх розгляду судами першої та апеляційної інстанцій, яка власне і засвідчить цю відмінність у правозастосуванні.

У такому контексті зразкове рішення слугуватиме для судів першої та апеляційної інстанцій своєрідним взірцем, орієнтиром того, як потрібно застосовувати закон і вирішувати подібні справи.

Резюмуючи наведене зазначимо, що значна кількість справ, які є у провадженні адміністративних судів безвідносно до складності їх вирішення (у вимірі правового регулювання спірних відносин) та/чи неоднакової практики їх розгляду не є достатньою підставою для відкриття провадження у зразковій справі.

Повертаючись до подання у справі № 420/13452/20 зазначимо, що доцільність ухвалення зразкового рішення в цій справі головним чином мотивовано чималою кількістю типових справ, які були та є у провадженні як Одеського окружного адміністративного суду, так і деяких інших адміністративних судів. Між тим, на прикладі Одеського окружного адміністративного суду зауважено, що наразі спори в цій категорії справ вирішувалися на користь заявників (тобто позовні вимоги задовольнялися повністю або частково); жодної відмови у задоволенні позову поки не було.

Окрім того, цей суд навів у своєму поданні розлогий виклад підстав звернення до суду з позовом, окреслив правове регулювання спірних відносин, а також чітко зазначив ознаки, за якими спір, вирішення якого передано на розгляд Верховного Суду, ідентифікується як типова справа. Однією з таких ознак є відповідач - Територіальне управління Державної судової адміністрації в Одеській області. Водночас, за текстом подання, можемо простежити, що не у всіх випадках позови заявлено саме до територіального органу Державної судової адміністрації України. Подекуди відповідачем за позовом є суд, у якому працює суддя (зокрема, у поданні згадується про 14 справ, які є у провадженні Хмельницького окружного адміністративного суду, відповідачем у яких є Господарський суд Хмельницької області; згадується також Полтавський окружний адміністративний суд, у провадженні якого є 13 справ, у яких відповідачем зазначено Полтавський апеляційний суд та Державну судову адміністрацію України; Харківський окружний адміністративний суд, у провадженні якого є 21 справа, відповідачем у яких є Господарський суд Харківської області).

З наведеного можемо виснувати, що у справах стосовно обмеження виплати суддівської винагороди у період з 18 квітня 2020 року по 27 серпня 2020 року відповідачами є різні суб`єкти: в одних випадках це територіальні управління Державної судової адміністрації України, в інших - суди загальної юрисдикції. Не вдаючись тут до детального з`ясування причин такої ситуації лише зазначимо, що аспект, на який сфокусовано увагу, дає підстави ставити під сумнів однотипність справ, якщо в них різні відповідачі.

Проте основне, на чому колегія суддів має на меті закцентувати у вимірі наведених вище мотивів, це власне доцільність ухвалення зразкового рішення у типових справах, якщо немає складності у їх вирішенні, а є лише значна їх кількість. Йдеться про те, що в поданні не зазначено, приміром, про існування складної, виняткової правової проблеми у вирішенні однотипних справ, зумовленої, зокрема, нечіткістю чи суперечливістю законодавства, про неузгоджену судову практику їх вирішення чи відсутністю єдиного (однакового) підходу до трактування і застосування судами одних і тих самих норма права. Навпаки, судячи із наведеної у поданні інформації, з 22 травня 2020 року до 14 грудня 2020 року Одеський окружний адміністративний суд постановив у згаданій категорії справ 38 рішень, з яких 29 - про задоволення позовних вимог, а решта 9 - про задоволення цих вимог частково. На основі викладеного можна зробити висновок, що на теперішній час уже сформувалася певна судова практика вирішення спорів щодо виплати суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року по 27 серпня 2020 року і принаймні наразі говорити про очевидну необхідність забезпечити її єдність у цій категорії справ шляхом ухвалення зразкового рішення немає.

Водночас зауважимо, що основним способом забезпечення єдності судової практики є касаційний перегляд судових рішень судів першої та апеляційної інстанції, в рамках якого Верховний Суд власне як суд касаційної інстанції повинен (в межах підстав касаційного провадження) перевірити правильність застосування норм матеріального та процесуального права при вирішенні спору.

У цьому зв`язку додамо, що ухвалою від 11 січня 2021 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду відкрив касаційне провадження у справі № 340/1916/20 за позовом ОСОБА_3 до Кропивницького апеляційного суду, за участю третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача - Державної судової адміністрації України, про визнання протиправним та скасування наказу в частині, а також зобов`язання вчинити певні дії. Спір у цій справі теж стосується правомірності обмеження з 18 квітня 2020 року виплати суддівської винагороди на підставі статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік».

З огляду на порушені в касаційній скарзі питання та зазначені в згаданій ухвалі підстави для відкриття касаційного провадження у справі, прийняте в ній рішення за наслідками касаційного розгляду може мати важливе значення для правильного застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права у подібних правовідносинах й таким чином сприятиме забезпеченню єдності правозастосовної практики.

За правилами частини шостої статті 290 КАС України Верховний Суд відмовляє у відкритті провадження у зразковій справі, якщо подання не відповідає вимогам частини першої та (або) другої цієї статті, зокрема через значні розбіжності у їх фактичних обставинах, які унеможливлюють прийняття для них зразкового рішення.

З урахуванням наведеного, у відкритті провадження у зразковій справі слід відмовити.

Керуючись статтями 248, 290 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті провадження за поданням судді Одеського окружного адміністративного суду Потоцької Н.В. про розгляд Верховним Судом як зразкової справи № 420/13452/20.

Матеріали адміністративної справи № 420/13452/20 разом з поданням та доданими документами повернути Одеському окружному адміністративному суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач М. І. Смокович

Судді Н. А. Данилевич

О. Р. Радишевська

С. А. Уханенко

Н. В. Шевцова