Справа № 240/15870/20
Суддя: Моніч Б.С.
Дата ухвалення: 2021-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/15870/20

Головуючий у 1-й інстанції: Чернова Ганна Валеріївна

Суддя-доповідач: Моніч Б.С.

26 січня 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Моніча Б.С.

суддів: Шидловського В.Б. Капустинського М.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Юхименко Ольги Леонідівни на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Юхименко Ольги Леонідівни про визнання дій неправомірними, скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ, КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати постанову Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Юхименко Ольги Леонідівни про відкриття виконавчого провадження № 62888257 протиправною та скасувати її.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що відповідачем на підставі виконавчого напису №27608 від 13 серпня 2020 року, 25 серпня 2020 року відкрито виконавче провадження ВП №62888257. Вказану постанову вважає протиправною з огляду на те, що приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Юхименко Ольга Леонідівна не мала права на відкриття виконавчого провадження, оскільки її виконавчим округом є м. Київ. Будь-яке майно у м. Києві у позивача відсутнє, а місцем проживання є с.Красносілка, Чуднівського району, Житомирської області, тому у відповідача були відсутні підстави для відкриття виконавчого провадження.

ІІ. ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправною та скасовано постанову Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Юхименко Ольги Леонідівни про відкриття виконавчого провадження №62888257 від 25.08.2020 з примусового виконання виконавчого напису Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Харої Наталії Станіславівни.

Стягнуто з Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Юхименко Ольги Леонідівни на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок).

ІІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Судом встановлено, що 30 серпня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною було вчинено виконавчий напис №27608 про звернення стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк" заборгованості в сумі 42343,70 грн.

У виконавчому написі вказана адреса реєстрації позивача: АДРЕСА_1 .

Акціонерне товариство "Перший Український Міжнародний Банк" звернулося до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Юхименко Ольги Леонідівни із заявою про примусове виконання рішення, у якій просило відкрити, виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною за №27608 про стягнення із боржника ОСОБА_1 коштів у розмірі 42343,70 грн. У заяві про примусове виконання рішення адресою реєстрації боржника зазначено: АДРЕСА_2 .

Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Юхименко Ольгою Леонідівною постановою від 25 серпня 2020 року відкрито виконавче провадження №62888257, з виконання виконавчого напису №27608, виданого 13 серпня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна, про стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк" з заборгованості у розмірі 42343,70 грн.

Вважаючи постанову від 25.08.2020 про відкриття виконавчого провадження №62888257 протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

IV. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали виконавчого провадження, не містять жодних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 на час відкриття виконавчого провадження має зареєстроване місце проживання або проживає у місті Києві.

Оскільки зареєстроване місце проживання позивача знаходиться поза межами виконавчого округу відповідача, у нього не було повноважень щодо відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису №27608 від 13.08.2020.

Вказана у виконавчому написі №27608 від 13.08.2020 інформація про місце реєстрацію боржника на час його вчинення у місті Києві не може слугувати достатньою підставою для відкриття виконавчого провадження з примусового виконання цього виконавчого напису у місті Києві без перевірки приватним виконавцем інформації щодо проживання (перебування) боржника на час вчинення відкриття виконавчого провадження.

V. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволені адміністративного позову у повному обсязі.

VI. ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Апеляційний суд, перевіривши доводи апеляційної скарги, виходячи з меж апеляційного перегляду, визначених ст. 308 КАС України, а також надаючи оцінку правильності застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права у спірних правовідносинах, вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову з таких підстав.

Згідно з ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як передбачено ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VІІІ (далі - Закону №1404).

Згідно зі ст.1 Закону №1404 виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст.13 Закону №1404 під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 1 ст.5 Закону №1404 примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно зі ст.1 Закону України від 2 червня 2016 року № 1403-VІІІ Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (далі - Закон № 1403-VІІІ) примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (надалі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України "Про виконавче провадження випадках" - на приватних виконавців.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 23 Закону № 1403-VІІІ у Єдиному реєстрі приватних виконавців України містяться відомості про виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність.

Положеннями ч.ч. 1 та 2 ст. 25 Закону № 1403-VІІІ передбачено, що виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя; приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України Про виконавче провадження знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.

Матеріалами справи підтверджено, що у Єдиному реєстрі приватних виконавців України містяться відомості про приватного виконавця ОСОБА_2 , виконавчий округ м.Київ.

Згідно із ч. 1 та п.1 ч. 2 ст.18 Закону №1404 виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону № 1404 приватний виконавець здійснює примусове виконання рішень, передбачених статтею 3 цього Закону.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 3 Закону №1404 примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону № 1404 приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Відповідно до пункту 4 розділу III Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2012 року за № 489/20802) (далі - Інструкція № 512/5) виконавчий документ повертається без прийняття до виконання у випадках, передбачених частиною четвертою статті 4 Закону, про що орган державної виконавчої служби або приватний виконавець надсилає стягувану повідомлення протягом трьох робочих днів з дня пред`явлення виконавчого документа.

Положеннями п.10 ч. 4 ст. 4 Закону №1404 передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу, зокрема, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону №1404 виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Згідно із пунктом 5 розділу III Інструкції № 512/5 у разі відсутності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття його до виконання виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Отже, положення Закону №1404 свідчать, що приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи, місце виконання яких знаходиться у межах його виконавчого округу, в іншому випадку - виконавець зобов`язаний повернути виконавчий документ стягувачу. У свою чергу, місце виконання визначається, виходячи із місця проживання/перебування боржника або з місцезнаходження майна боржника.

Статтею 4 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що у виконавчому документі серед іншого зазначаються: повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи.

Разом з тим, відповідно до п.1 ч.1 та ч. 3 ст.26 Закону №1404 виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

У заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.

Положеннями пункту 3 розділу III Інструкції № 512/5 передбачено, що заява про примусове виконання рішення подається до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця у письмовій формі разом із оригіналом (дублікатом) виконавчого документа. У заяві про примусове виконання рішення зазначаються такі відомості: назва і дата видачі виконавчого документа; прізвище, ім`я та (за наявності) по батькові стягувача; дата народження та адреса місця проживання чи перебування стягувача; реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) стягувача; номер телефону стягувача; спосіб перерахування стягнутих з боржника грошових сум (у разі виконання рішення про стягнення коштів); реквізити рахунку, відкритого у банку або в іншій фінансовій установі, для отримання стягнутих з боржника грошових сум (за наявності).

У заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо).

У разі пред`явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця за місцем проживання чи перебування боржника - фізичної особи, місцезнаходженням боржника - юридичної особи, адреса якого відрізняється від адреси, зазначеної у виконавчому документі, до заяви про примусове виконання рішення стягувач має додати документ / копію документа, який підтверджує, що місцезнаходженням боржника - юридичної особи або адресою проживання чи перебування боржника - фізичної особи є територія, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або територія виконавчого округу приватного виконавця.

Наведені вище норми законодаства вказують на те, що виконавчий напис нотаріуса є виконавчим документом, який підлягає примусовому виконанню у передбаченому законом порядку.

У той же час стягувач має право пред`явити виконавчий документ приватному виконавцю за фактичним місцем перебування боржника, яке відрізняється від адреси, зазначеної у виконавчому документі.

При цьому, системний аналіз вказаних положень свідчить, що за умови пред`явлення виконавчого документа за місцем виконання, приватний виконавець зобов`язаний винести постанову про відкриття виконавчого провадження у чітко визначені строки, а саме: не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа.

Тобто, виконавець може розпочати вчинення будь-яких дій по виконавчому провадженню (в тому числі і дій щодо встановлення дійсного місця перебування чи проживання стягувача) лише після відкриття виконавчого провадження.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ч. 5 ст. 24 Закону № 1404 у разі необхідності проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець доручає проведення перевірки або здійснення опису та арешту майна відповідному органу державної виконавчої служби.

Порядок надання доручень, підстави та порядок вчинення виконавчих дій на території, на яку поширюється компетенція іншого органу державної виконавчої служби, передачі виконавчих проваджень від одного органу державної виконавчої служби до іншого, від одного державного виконавця до іншого визначаються Міністерством юстиції України.

Для проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи в іншому виконавчому окрузі приватний виконавець має право вчиняти такі дії самостійно або залучати іншого приватного виконавця на підставі договору про уповноваження на вчинення окремих виконавчих дій, типова форма якого затверджується Міністерством юстиції України.

Разом з тим, відповідно до пункту 13 розділу III Інструкції № 512/5 приватний виконавець самостійно проводить перевірку інформації про наявність боржника, його майна, місця роботи в іншому виконавчому окрузі або залучає для перевірки цієї інформації іншого приватного виконавця на підставі договору про уповноваження на вчинення окремих виконавчих дій за встановленою типовою формою (додаток 3).

Згідно зі змістом Типового договору про уповноваження на вчинення окремих виконавчих дій, який є додатком 3 до Інструкції № 512/5, один приватний виконавець уповноважує іншого приватного виконавця на вчинення саме виконавчих дій щодо перевірки інформації про боржника в межах вже відкритого виконавчого провадження, оскільки форма даного Типового договору передбачає зазначення у ньому номеру виконавчого провадження згідно з автоматизованою системою виконавчого провадження.

Отже, приватний виконавець може доручити іншому виконавцю вчинення дій щодо перевірки інформації про боржника, в тому числі стосовно наявності боржника чи його майна в іншому виконавчому округу, лише після відкриття виконавчого провадження та присвоєння автоматизованою системою номеру виконавчого провадження.

Крім того колегія суддів відмічає, що відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону № 1404 право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Згідно із ч. 1 ст. 27 Закону № 1403-VIII фізичні або юридичні особи мають право вільного вибору приватного виконавця з числа тих, відомості про яких внесено до Єдиного реєстру приватних виконавців України, з урахуванням суми стягнення та місця виконання рішення, визначеного Законом України "Про виконавче провадження".

Зазначені приписи чинного законодавства свідчать, що у стягувача є диспозитивне право вибору пред`явлення виконавчого документа за місцем реєстрації боржника чи за місцем його фактичного проживання.

Матеріалами справи підтверджено, що у заяві № 301 від 09.04.2019 року на приєднання до Договору банківського обслуговування фізичних осіб (а.с.84) зазначено зареєстроване місце проживання позивача - 13234, Житомирська обл. Чуднівський р-н, с. Красносілка та, крім цього, вказано фактичне місце проживання - АДРЕСА_3 .

Матеріалами справи підтверджено, що у заяві стягувача Акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк" про примусове виконання виконавчого напису, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною за № 27608 про стягнення із боржника ОСОБА_1 коштів у розмірі 42343,70 грн адресою боржника зазначено: АДРЕСА_2 .

Аналогічні відомості щодо адреси реєстрації боржника містилися і у виконавчому написі приватного нотаріуса № 27608.

Вказаний виконавчий напис приватного нотаріуса на час відкриття 25.08.2020 приватним виконавцем виконавчого провадження був чинним та не скасованим.

Разом з тим, жодною нормою чинного законодавства не передбачено обов`язку приватного виконавця перевіряти місце проживання/перебування боржника, яке вказано, у виконавчому документі, зокрема у виконавчому написі нотаріуса, на підставі якого відкривається відповідне виконавче провадження.

Таки чином, саме зазначення у виконавчому написі нотаріуса інформації про місце реєстрації боржника на території, на яку поширюються функції відповідача, та стягувачем у заяві про відкриття виконавчого провадження і було підставою для відкриття ним виконавчого провадження.

З огляду на зазначене, у приватного виконавця не було правових підстав для повернення виконавчого документу стягувачу, а тому спірна постанова про відкриття виконавчого провадження була винесена відповідачем правомірно.

При цьому колегія суддів враховує, що положеннями Закону України Про виконавче провадження на виконавця не покладено обов`язку щодо перевірки місцезнаходження боржника, зазначеного у виконавчому документі.

Наведене узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в ухвалі від 25 січня 2019 року у справі №511/1342/17 та постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 826/15676/16, від 09 грудня 2020 року у справі № 460/3537/20, які відповідно до ч.5 ст.242 КАС України колегія суддів враховує при виборі та застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Окрім зазначеного вище, колегія суддів звертає увагу на положення ч.3 ст. 26 Закону №1404 та пункту 3 розділу III Інструкції № 512/5, якими передбачено право стягувача у заяві про примусове виконання рішення зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення.

Відповідно до ст. 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Згідно з абз. 5 ст. 3 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні місце проживання це житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Відповідно до ст. 6 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію міст проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

Таким чином, фактичне місце проживання особи може відрізнятися від зареєстрованого у встановленому законом порядку. Проте ні стягувач, ні виконавець не можуть зобов`язати боржника зареєструвати чи перереєструвати адресу свого місця проживання у разі розбіжностей між фактичною та зареєстрованою адресами.

Отже, положення ч. 2 ст. 24 Закону України "Про виконавче провадження" у взаємозв`язку з ч. 3 ст. 26 того ж Закону щодо відомостей про місце проживання, місце перебування чи місцезнаходження особи не можна тлумачити виключно як вказівку на зареєстроване місце проживання адже, в Законі України Про виконавче провадження застосовуються всі три окремих поняття.

Наведене узгоджується висновками Верховного Суду, викладеною в рішеннях від 25.01.2019 у справі №511/1342/17, від 09 грудня 2020 року у справі № 460/3537/20.

Враховуючи викладене, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для скасування постанови про відкриття №62888257 від 25.08.2020.

З огляду на викладене вище, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції прийнято з помилковим застосуванням норм матеріального права та підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

VII. ВИСНОВКИ СУДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам по справі, допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального права призвели до неправильного вирішення справи, а тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Юхименко Ольги Леонідівни задовольнити .

Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Юхименко Ольги Леонідівни про визнання дій неправомірними, скасування постанови скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 26 січня 2021 року.

Головуючий Моніч Б.С.

Судді Шидловський В.Б. Капустинський М.М.