Справа № 759/3096/20
Суддя: Коваль О. А.
Дата ухвалення: 2021-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/3096/20

пр. № 2-а/759/136/20

26 січня 2021 року Святошинський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Коваль О.А., розглянувши в приміщені суду в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора патрульної поліції 3 батальйону 6 роти Управління патрульної поліції у м. Києві лейтенанта поліції Короля Богдана Володимировича про скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Святошинського районного суду м. Києва як адміністративного суду із позовом до інспектора 3 батальйону 6 роти УПП у м. Києві Короля Б.В. про скасування постанови про адміністративне правопорушення від 11.12.2020 року серії ЕАК № 1849233 за ч.3 ст. 122 КУпАП. Позов обґрунтовано тим, що 11.12.2019 р. о 10 год. 48 хв. за адресою: м. Київ, пр. Перемоги, 99/1, його зупинив інспектор патрульної поліції Король Б.В. і звинуватив у тому, що позивач рухався по смузі для маршрутних транспортних засобів, хоча він мав намір здійснити поворот на вул. А. Петрицького, за що виніс постанову про накладення адміністративного стягнення. При цьому, відповідач порушив вимоги законодавства щодо розгляду справ про адмінправопорушення, так як розглянув справу «на місці вчинення правопорушення», тобто на місці зупинки транспортного засобу, без підготовки розгляду справи, не оголосивши посадову особу, яка розглядає справу та особу, яка притягається до відповідальності, не розглянув клопотання, не дослідив докази, не заслухав осіб, які беруть участь у справі та порушивши інші вимоги КУпАП.

Згідно ухвали від 03.03.2020 р. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, яке постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач відзив на позовну заяву не подав, пояснень або доказів у підтвердження обставин, викладених у позові не надав.

Згідно ч. 6 ст. 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наданим доказам у їх сукупності й співставленні, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Судом встановлено, що інспектором УПП в м. Києві Королем Б.В. 11.12.2019 р. щодо позивача винесено постанову відповідно до якої ОСОБА_1 того дня близько 10 год. 45 хв. в м. Київ по пр. Перемоги, 99/2, здійснив рух на смузі для маршрутних транспортних засобів, позначеною дорожнім знаком 5.11, чим порушив п. 17.1 ПДР.

За вимогами ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Так, відповідно до п. 17.1 ПДР України на дорозі із смугою для маршрутних транспортних засобів, позначеній дорожнім знаком 5.8 або 5.11 забороняються рух і зупинка інших транспортних засобів на цій смузі.

Частиною 3 ст. 122 КУпАП України встановлено адміністративну відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху.

У відповідності з п. 10.4 ПДР перед поворотом праворуч та ліворуч, у тому числі в напрямку головної дороги, або розворотом водій повинен завчасно зайняти відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку, крім випадків, коли здійснюється поворот у разі в`їзду на перехрестя, де організовано круговий рух, напрямок руху визначено дорожніми знаками чи дорожньою розміткою або рух можливий лише в одному напрямку, установленому конфігурацією проїзної частини, дорожніми знаками чи розміткою.

Згідно п. 17.2 ПДР водій, який повертає праворуч на дорозі із смугою для маршрутних транспортних засобів, що відокремлена переривчастою лінією дорожньої розмітки, може виконувати поворот з цієї смуги. У таких місцях дозволяється також заїжджати на неї під час виїзду на дорогу і для посадки чи висадки пасажирів біля правого краю проїзної частини.

Згідно захисної позиції ОСОБА_1 , останній начебто мав намір здійснювати поворот на вул. А. Петрицького, проте в наданих поясненнях позивач не деталізував обставини за яких він був зупинений під час руху по пр. Перемоги, а саме коли він здійснив перестроювання на смугу для руху маршрутних транспортних засобів, яка була тривалість його руху по такій смузі, що зумовила співробітників патрульної поліції зупинити його транспортний засіб, на скільки був щільний трафік, що вимагав завчасного здійснення маневру, і якщо мав намір здійснити поворот, то яка адреса була кінцевою точкою маршруту тощо. Тобто відомостей, які б вказували на відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, позивач належним чином не обґрунтував.

Натомість, ОСОБА_1 у доказування незаконності постанови щодо нього за ч. 3 ст. 122 КУпАП навів ряд порушень процесуального характеру з боку інспектора УПП в м. Києві, що зумовили порушення його права на справедливий розгляд справи про адмінправопорушення.

Зокрема позивач із посиланням на рішення КСУ від 26.05.2015 р. № 5-рп/2015 зазначив, що відповідач не мав права здійснювати розгляд справи «на місці вчинення правопорушення», натомість розгляд справи повинен був здійснюватись «за місцем вчинення правопорушення» за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про адмінправопорушення (УПП в м. Києві): 03151, м. Київ, вул. Народного ополчення, 9.

Разом із тим слід наголосити, що за рішенням від 26.05.2015 р. № 5-рп/2015 КСУ розтлумачив положення ч. 1 ст. 276 КУпАП, яка передбачає, що «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», яке слід розуміти так, що використане в ньому словосполучення «за місцем його вчинення» визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення. Оскільки юрисдикція інспектора УПП в м. Києві поширюється на територію м. Києва, юрисдикційні повноваження органу, уповноваженого розглядати справу про адмінправопорушення визначені в ч. 1 ст. 276 КУпАП порушено не було. Одночасно було відповідачем було дотримано вимоги ст. 258 КУпАП, за якою протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, посадовими особами якої на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу (ч.ч. 2, 4 ст. 258 КУпАП).

Про наявність будь-яких клопотань на момент розгляду справи, які могли би вплинути на результат розгляду справи, недосліджених доказів, що спростовували вину ОСОБА_1 у позові не було зазначено. Загалом наявність процесуальних порушень прав особи, яка притягається до відповідальності, під час розгляду справи, які призвели до свавільного й неправомірного притягнення до адміністративної відповідальності судом не встановлено.

Оцінивши наведені позивачем доводи на підтвердження заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку про відсутність підстав для скасування постанови про адміністративне правопорушення, оскільки доказів, які мали спростувати факт наявності адміністративного правопорушення надано не було. Підтвердження наявності обставин, що виключають адміністративну відповідальність належними і допустимими доказами у ході судового розгляду доведено не було.

Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 122, 251, 258, 268, 283, 284, 287-289 КУпАП, Правилами дорожнього руху, ст.ст. 2, 8, 9, 72-77, 78, 241-246, 250, 286 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до інспектора патрульної поліції 3 батальйону 6 роти Управління патрульної поліції у м. Києві лейтенанта поліції Короля Богдана Володимировича про скасування постанови - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення виготовлено 21.01.2021 року.

Суддя Коваль О.А.