Справа № 200/7482/20-а
Суддя: Зінченко О.В.
Дата ухвалення: 2021-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2021 р. Справа№200/7482/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд в складі: головуючого судді - Зінченка О.В., секретаря судового засідання Сєдих В.В.,

за участю:

представника позивача Лещенко О.Д.;

представника відповідача: Гетьманенко О.П.;

розглянувши за правилами загального позовного провадження у судовому засіданні в режимі відеоконференції адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

02 серпня 2020 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області, в якій просив:

1. Визнати бездіяльність відповідача - Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо не нарахування та не виплати грошового забезпечення ОСОБА_1 за працю в режимі (таємність) та (цілком таємність) за період з листопад 2015 року по серпень 2016 року протиправною;

2. Стягнути з відповідача - Головного управління Національної поліції в Донецькій області на користь ОСОБА_1 заборгованість у вигляді надбавки до посадового окладу у зв`язку з проходженням служби з відомостями та їх носіями, що мають ступінь секретності таємно та цілком таємно за період з листопад 2015 року по серпень 2016 року в сумі - 3564,00 грн. (три тисячі п`ятсот шістдесят чотири гривні) 00 копійок.

3. Визнати протиправною бездіяльність відповідача - Головного Управління Національної поліції в Донецькій області щодо не внесення відомостей до наказу №27 о/с дск від 30.07.2016 року, про звільнення ОСОБА_1 , щодо нарахування та виплати грошової компенсації ОСОБА_1 , як учаснику бойових дій, за невикористані дні додаткові відпустки як учаснику бойових дій, у кількості 14 календарних днів (діб) за 2016 рік.

4. Зобов`язати відповідача - Головне управління Національної поліції в Донецькій області внести зміни до наказу №27 о/с від 30.07.2016 р. про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції, включивши відомості про невикористані дні додаткової оплачуваної відпустки як учаснику бойових дій із збереженням заробітної плати у кількості 14 календарних днів (діб) за 2016 рік.

5. Зобов`язати відповідача - Головне управління Національної поліції в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні додаткових відпусток як учаснику бойових дій ,у кількості 14 календарних днів (діб) за 2016 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення ОСОБА_1 , з поліції;

6. Визнати бездіяльність відповідача - Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо не нарахування та не виплати винагороди до грошового забезпечення ОСОБА_1 за безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції, а саме: з листопада 2015 року по січень 2016 рік (включно), з лютого 2016 року по липень 2017 рік (частково)- протиправною;

7. Стягнути з відповідача - Головного управління Національної поліції в Донецькій області на користь ОСОБА_1 заборгованість у вигляді винагороди за безпосередню участь в Антитерористичній операції з листопада 2015 року по січень 2016 рік (включно), з лютого 2016 року по липень 2017 рік (частково), в сумі: 13778,85 грн. (тринадцять тисяч сімсот сімдесят вісім гривень ) 85 копійок.

8. Визнати бездіяльність відповідача - Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо невиплати ОСОБА_1 компенсації (грошового забезпечення) за службу у нічний час за періоди 2015, 2016, роки - протиправною.

9. Стягнути з відповідача - Головного управління Національної поліції в Донецькій області на користь ОСОБА_1 заборгованість у вигляді компенсації (грошове забезпечення) за службу (роботу) в нічний час за періоди 2015, 2016, роки на суму - 3116, 48 грн. (три тисячі сто шістнадцять гривень) 48 копійок.

10. Визнати бездіяльність відповідача - Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 , за період з листопад 2015 по липень 2016 року (включно) - протиправною.

11. Стягнути з відповідача - Головного управління Національної поліції в Донецької області на користь ОСОБА_1 не виплачену індексацію грошового забезпечення, період часу з листопада 2015 по липень 2016 року (включно).

12. Визнати протиправними дії відповідача - Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо недоплаченої грошової допомоги за (11 років) в розмірі грошового забезпечення - 8736,07 грн. на день звільнення ОСОБА_1 , з ГУНП в Донецькій області - протиправною.

13. Зобов`язати відповідача - Головне управління Національної поліції в Донецькій області перерахувати одноразову грошову допомогу при звільненні із розрахунку суми грошового забезпечення на день звільнення в розмірі - 8736,07 грн. та доплатити одноразову грошову допомогу ОСОБА_1 при звільненні з ГУНП в Донецькій області, відповідно до статті 9 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб та пункту 4 Постанови КМУ №393 від 17 липня 1992 року, зазначених у абзаці 1 пункту 3 цієї постанови, за 11 років.

14. Визнати неправомірні дії відповідача - Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо безпідставно перерахованих коштів з грошового забезпечення ОСОБА_1 на військовий збір у період з листопада 2015 р. по серпень включно 2016р. - протиправною.

15. Зобов`язати відповідача - Головне управління Національної поліції в Донецькій області нарахувати безпідставно перераховані кошти з грошового забезпечення ОСОБА_1 на військовий збір у період з листопада 2015 р. по серпень включно 2016 р. в сумі - 1 963,23 грн.

16. Стягнути з відповідача - Головного управління Національної поліції в Донецькій області на користь ОСОБА_1 незаконно стягнутий з позивача військовий збір в сумі -1 963,23 грн.

17. Стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 кошти за час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 31.07.2016 р. по день ухвалення рішення суду (станом на 08.08.2020р.) виходячи з середнього заробітку відповідно до ст.ст. 116, 117 КЗпП України та Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 за весь час затримки в сумі 469596,30 грн. (чотириста шістдесят дев`ять тисяч п`ятсот дев`яносто шість тисяч ) 30 копійок.

18. Зобов`язати відповідача подати звіт про виконання судового рішення.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач у період з 06 листопада 2015 року по 30 липня 2016 року проходив службу у Головному управлінні Національної поліції в Донецькій області та був звільнений за пунктом 2 частини 1 статті 77 (через хворобу). У червні 2020 року звернувся до відповідача із заявою про нарахування та виплату заборгованості щодо індексації до заробітної плати, надбавки щодо праці в режимі обмежень з грифом таємне або цілком таємне, надбавки-винагороди за безпосередню участь в АТО або ООС, за працю в добовий період (нічний час), за не відгуляні додаткові відпустки як учасник УБД за періоди несення служби, просив повернути гроші за незаконно перерахований судовий збір проте, відповідач повідомив, що підстав для нарахування та виплати зазначених надбавок (доплат) не має. Посилаючись на Закон України Про Національну поліцію, Закон України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, Закон України Про індексацію грошових доходів населення, Кодексу законів про працю України позивач вважає, що відповідач протиправно не провів з ним остаточного розрахунку при звільненні та не здійснив передбачені чинним законодавством виплати, що стало підставою для звернення до суду.

Ухвалою суду від 17 серпня 2020 року позивачу встановлений десятиденний строк від дня вручення копії ухвали для усунення недоліків позовної заяви, а саме: для надання до суду копій всіх доданих до позовної заяви документів, які необхідні для направлення відповідачеві.

26 серпня 2020 року позивачем подано клопотання на усунення недоліків позовної заяви, надані копії доданих до позовної заяви документів.

Ухвалою суду від 28 серпня 2020 року відкрито провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Донецькій області про визнання бездіяльності противоправною та зобов`язання вчинити певні дії, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження.

Зобов`язано відповідача у п`ятнадцятиденний строк, з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву і всі письмові докази, що підтверджують заперечення проти позову, копія якого одночасно з поданням до суду повинна бути надіслана іншим учасникам справи.

Ухвалою суду від 28 вересня 2020 року заяву представника Головного управління Національної поліції в Донецькій області про продовження строку для надання відзиву на позовну заяву та витребуваних доказів по справі - задоволено, продовжено Головному управлінню Національної поліції в Донецькій області строк для надання відзиву на позовну заяву та доказів по справі, протягом п`ятнадцяти календарних днів з дня отримання даної ухвали.

Відповідач позов не визнав, надав відзив на адміністративний позов за змістом якого просив відмовити у задоволення позовних вимог. Стосовно надбавки за роботу в умовах режимних обмежень вказав, що підставою для нарахування та виплати такої надбавки поліцейському є сукупність передумов: надання доступу та допуску до державної таємниці, постійної роботи з відомостями, що становлять державну таємницю відповідного ступеню таємності, наявності відповідного подання (рапорту) та винесення наказу про встановлення надбавки у відповідному розмірі, при цьому допуск та доступ позивачу не надавалися через що з відомостями, які становлять державну таємницю позивач не працював, а тому така надбавка не була встановлена ОСОБА_1 та не виплачувалася до дня звільнення з Національної поліції, що передбачено Порядком, затвердженим наказом МВС України від 6 квітня 2016 року №260. Стосовно компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій вказав, що така компенсація не передбачена законодавством України для звільнених зі служби в поліції. Стосовно нарахування та виплати винагороди за участь в АТО зазначив, що у період з листопада 2015 року по січень 2016 року, з лютого 2016 року по липень 2017 року, позивач не набув права на отримання винагороди за участь в АТО, оскільки Інструкція про розмір та умови виплати винагороди поліцейським в особливий період під час проведення антитерористичних операцій, застосовується з дня набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 2016 року №18 Деякі питання грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та поліцейських, а саме з 21 січня 2016 року, при цьому розмір здійснених виплат розраховано відповідно до Інструкції №259. Стосовно не виплати позивачу компенсації за службу у нічний час вказав, що позивачем не вірно розраховано суму компенсації, тому така вимога є необґрунтованою та не підлягає задоволенню. Стосовно виплати індексації грошового забезпечення зазначив, що Порядок проведення індексації доходів населення затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078, пунктом 2 вказаного Порядку визначено, які саме доходи підлягають індексації, зокрема грошове забезпечення військовослужбовців. Разом з цим, постановою Кабінету Міністрів України від 18 жовтня 2017 року № 782 Про внесення зміни до пункту 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення внесені зміни до пункту 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, доповнивши абзац п`ятий після слова військовослужбовців словом поліцейських, таким чином грошове забезпечення поліцейських підлягає індексації з листопада 2017 року. Крім того, відповідач вказав, що позивачем невірно обраховано розмір індексації грошового забезпечення, оскільки не вірно визначено базовий місяць для розрахунку. Відповідач вважає, що відсутність норм права, що встановлюють обов`язок відповідача компенсувати дні невикористаної додаткової відпустки, індексувати грошове забезпечення, що повністю виключає вину, та, як наслідок, і матеріальну відповідальність, передбачену ст. 117 КЗпП України.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2020 року вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 19 листопада 2020 року.

Ухвалою суду від 06 листопада 2020 року задоволено клопотання представника відповідача про проведення підготовчого засідання в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 09 листопада 2020 року задоволено клопотання позивача про проведення підготовчого засідання в режимі відеоконференції.

18 листопада 2020 року засобами електронного зв`язку позивачем надано заяву про уточнення позовних вимог, яка прийнята судом до розгляду, згідно якої позивач просить суд:

1) Визнати протиправною бездіяльність відповідача - Головного Управління Національної поліції в Донецькій області щодо не внесення відомостей до наказу №27 о/с дек від 30.07.2016 року, про звільнення ОСОБА_1 , щодо нарахування та виплати грошової компенсації ОСОБА_1 , як учаснику бойових дій, за невикористані дні додаткові відпустки як учаснику бойових дій, у кількості 14 календарних днів (діб) за 2016 рік.

2) Зобов`язати відповідача - Головне управління Національної поліції в Донецькій області внести зміни до наказу №27 о/с від 30.07.2016 р. про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції, включивши відомості про невикористані дні додаткової оплачуваної відпустки як учаснику бойових дій із збереженням заробітної плати у кількості 14 календарних днів (діб) за 2016 рік.

3) Зобов`язати відповідача - Головне управління Національної поліції в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні додаткових відпусток як учаснику бойових дій,у кількості 14 календарних днів (діб) за 2016 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення ОСОБА_1 , з поліції;

4) Визнати бездіяльність відповідача - Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо не нарахування та не виплати винагороди до грошового забезпечення ОСОБА_1 за безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції, а саме: з листопада 2015 року по січень 2016 рік (включно), з лютого 2016 року по липень 2017 рік (частково)- протиправною;

5) Стягнути з відповідача - Головного управління Національної поліції в Донецькій області на користь ОСОБА_1 заборгованість у вигляді винагороди за безпосередню участь в Антитерористичній операції з листопада 2015 року по січень 2016 рік (включно), з лютого 2016 року по липень 2017 рік (частково), в сумі: 13778,85 грн. (тринадцять тисяч сімсот сімдесят вісім гривень ) 85 копійок.

6) Визнати бездіяльність відповідача - Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо невиплати ОСОБА_1 компенсації (грошового забезпечення) за службу у нічний час за періоди 2015, 2016, роки - протиправною.

7) Стягнути з відповідача - Головного управління Національної поліції в Донецькій області на користь ОСОБА_1 заборгованість у вигляді компенсації (грошове забезпечення) за службу (роботу) в нічний час за періоди 2015, 2016, роки на суму - 3116, 48 грн. (три тисячі сто шістнадцять гривень) 48 копійок.

8) Визнати бездіяльність відповідача - Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 , за період з листопад 2015 по липень 2016 року (включно) - протиправною.

9) Стягнути з відповідача - Головного управління Національної поліції в Донецької області на користь ОСОБА_1 не виплачену індексацію грошового забезпечення, період часу з листопада 2015 по липень 2016 року (включно).

10) Визнати протиправними дії відповідача - Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо недоплаченої грошової допомоги за (11 років) в розмірі грошового забезпечення - 8736,07 грн. на день звільнення ОСОБА_1 , з ГУНП в Донецькій області - протиправною.

11) Зобов`язати відповідача - Головне управління Національної поліції в Донецькій області перерахувати одноразову грошову допомогу при звільненні із розрахунку суми грошового забезпечення на день звільнення в розмірі - 8736,07 грн. та доплатити одноразову грошову допомогу ОСОБА_1 при звільненні з ГУНП в Донецькій області, відповідно до статті 9 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб та пункту 4 Постанови КМУ №393 від 17 липня 1992 року, зазначених у абзаці 1 пункту 3 цієї постанови, за 11 років.

12) Визнати неправомірні дії відповідача - Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо безпідставно перерахованих коштів з грошового забезпечення ОСОБА_1 на військовий збір у період з січня 2016 року по серпень 2016року включно - протиправною.

13) Зобов`язати відповідача - Головне управління Національної поліції в Донецькій області нарахувати безпідставно перераховані кошти з грошового забезпечення ОСОБА_1 на військовий збір у період з січня 2016року по серпень 2016 року включно в сумі 1738,93 грн.

14) Стягнути з відповідача - Головного управління Національної поліції в Донецькій області на користь ОСОБА_1 незаконно стягнутий з позивача військовий збір в сумі -1738,93 грн.

15) Стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 кошти за час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 31.07.2016 р. по день ухвалення рішення суду (станом на 08.08.2020р.) виходячи з середнього заробітку відповідно до ст.ст. 116, 117 КЗпП України та Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 за весь час затримки в сумі 469596,30 грн. (чотириста шістдесят дев`ять тисяч п`ятсот дев`яносто шість тисяч ) 30 копійок.

Протокольною ухвалою суду від 19 листопада 2020 року оголошено перерву у підготовчому засіданні до 17 грудня 2020 року.

Ухвалою суду від 30 листопада 2020 року задоволено клопотання представника відповідача про проведення підготовчого засідання в режимі відеоконференції.

Заяву про уточнення позовних вимог прийнято судом до розгляду у підготовчому засіданні 17 грудня 2020 року.

Ухвалою суду від 17 грудні 2020 року закрито підготовче засідання в адміністративній справі № 200/7482/20-а, справу призначено до судового розгляду 14 січня 2021 року.

Ухвалою суду від 21 грудня 2020 року задоволено клопотання представника відповідача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

У судове засідання з`явився представник позивача, наполягав на задоволенні позовних вимог, надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві.

У судове засідання в режимі відеоконференції прибув представник відповідача, проти задоволення позовних вимог заперечувала.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період з 07 листопада 2015 року по 31 липня 2016 року проходив службу в Національній поліції України, зокрема з 7 листопада 2015 року на посаді старшого оперуповноваженого ОВС управління кримінальної поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області.

Відповідно до свідоцтва серії НОМЕР_1 від 25 березня 2020 року, позивач є особою з інвалідністю 3 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни (том 1, арк. справи 24).

Наказом Головного управління Національної поліції в Донецькій області №27 о/с дск від 30 липня 2016 року підполковника поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за пунктом 2 частини 1 статті 77 Закону України Про Національну поліцію (через хворобу) з 31 липня 2016 року. Календарна вислуга років на день звільнення складає 14 років 09 місяців 03 дні, у пільговому обчисленні-23 роки 04 місяці 07 днів (том 1, арк. справи 37).

01 червня 2020 року позивач звернувся до відповідача із заявою про надання копій документів та виплату індексації заробітної плати, надбавки щодо праці в режимі обмежень з грифом таємне або цілком таємне, надбавки винагороди за безпосередню участь в АТО або ООС, за працю в добовий період (нічний час), за не відгуляну додаткову відпустку як учасник УБД, щодо повернення зайво утриманого військового збору (том 1, арк. справи 26).

Листом Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 26 липня 2020 року №168зі/1/26/02-2020 позивача повідомлено, що усі виплати здійснені згідно вимог законодавства та відсутні законні підстави для нарахування та виплати: надбавки в умовах режимних обмежень; компенсації за невикористані відпустки, як учаснику бойових дій; винагороди поліцейському в особливий період та під час проведення АТО за період з 07 листопада 2015 року по лютий 2016 року, за період з лютого 2016 року по липень 2016 року; доплати за службу в нічний час; індексації грошового забезпечення за період з листопада 2015 року по жовтень 2017 року, у переліку осіб, яким належить повернення зайво утриманого військового збору, ОСОБА_1 відсутній (том 1, арк. справи 27-33).

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не здійснення нарахування та виплати передбачених законодавством надбавок, компенсацій, доплат та індексації і відповідно затримки за час розрахунку таких виплат, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою за захистом своїх прав.

Вирішуючи спірні правовідносини суд виходив з наступного.

Відповідно до положень статті 59 Закону України Про Національну поліцію від 02 липня 2015 року № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII) служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Проходження служби в поліції регулюється Законом України Про Національну поліцію та іншими нормативно-правовими актами (ст. 60 Закону №580).

Положеннями Закону України Про Національну поліцію встановлено, що поліцейський своєчасно і в повному обсязі отримує грошове забезпечення та інші компенсаційні виплати відповідно до закону та інших нормативно-правових актів України (п. 4 ч. 10 ст. 62 Закону України Про Національну поліцію) .

Статтею 94 Закону України Про Національну поліцію обумовлено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Згідно пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року № 988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції" грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Підпунктом 3 пункту 5 цієї Постанови, визначено обов`язок виплачувати доплату за службу в нічний час - у розмірі 35 відсотків посадового окладу з розрахунку за кожну годину служби в нічний час.

Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року № 260 (далі - Порядок № 260).

Положення Порядку № 260 визначають критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських.

Пунктом 3 визначено, що грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання.

До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Пунктом 11 розділу ІІ Порядку № 260 визначено, що поліцейським, які виконують службові обов`язки в нічний час, виплачується доплата за службу в нічний час у розмірі 35 відсотків посадового окладу з розрахунку за кожну годину служби в нічний час. Годинна ставка обчислюється шляхом ділення місячного посадового окладу на кількість годин фактичного часу служби з урахуванням норми тривалості службового часу за відповідний місяць при 40-годинному робочому тижні. Облік фактичного часу служби в нічний час для нарахування доплати здійснюється шляхом оформлення довідки обліку несення поліцейськими служби в нічний час за формою, визначеною у додатку 1 до цих Порядку та умов.

У спірний період позивач ніс службу в нічний час, що підтверджується наявною у матеріалах адміністративної довідкою Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку від 18 вересня 2020 року, графіками чергувань (том 1, арк. справи 238, 211-233). Наведена обставина також не заперечується відповідачем.

Відповідачем відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року № 988 та наказу Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року № 260 доплата за службу в нічний час ОСОБА_2 здійснювалась, що підтверджується розрахунковими листами за період з листопада 2015 року по серпень 2016 року включно (том 1, арк. справи 34-35).

Згідно довідки щодо розрахунку доплати за службу в нічний час за 2015-2016 роки відносно ОСОБА_2 від 20 жовтня 2020 року № 944, позивач чергував у нічний час: у листопаді 2015 року 30 год. ; у грудні 2015 року 36 год. , у січні 2016 року 30 год., у лютому 2016 року - 18 год., у березні 2016 року 36 год.; у квітні 2016 року 18 год., у травні 2016 року - 6 год., у червні 2016 року - 12 год. (том 2, арк. справи 23).

Так, відповідно до наданої відповідачем довідки щодо розрахунку доплати позивачу за службу в нічний час за 2015-2016 роки, така доплата за період з листопада 2015 року по червень 2016 року становить 963,55 грн.

Судом не встановлено наявності заборгованості відповідача перед позивачем у вигляді доплати за службу в нічний час за вищевказаний період. Отже, в цій частині позов позивача не підлягає задоволенню.

Стосовно позовних вимог в частині нарахування та виплати грошової компенсації, як учаснику бойових дій, за невикористані дні додаткової відпустки у кількості 14 календарних днів (діб) за 2016 рік, суд зазначає наступне.

Відповідно до довідки Головного управління Національної поліції України в Донецькій області № 886/17/02-2020 від 18 вересня 2020 року, яка міститься в матеріалах справи, додаткову відпустку із збереженням заробітної плати відповідно до статті 16-2 Закону України «про відпустки, та пункту 12 частини 1 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2016 рік позивач не використав у зв`язку з тим, що ним не надавався рапорт про вказану відпустку (том 2, арк. справи1).

Відповідно до статті 92 Закону України Про Національну поліцію поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом. Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Статтею 4 Закону України Про відпустки передбачені такі види щорічних відпусток, як: основна відпустка; додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці; додаткова відпустка за особливий характер праці; інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Положеннями статті 16- 2 Закону України Про відпустки встановлено зокрема, що учасникам бойових дій, статус яких визначений Законом України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Згідно пункту 12 частини 1 статті 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Відповідно до положень статті 93 Закону України Про Національну поліцію, яка регулює питання обчислення тривалості відпусток, тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються. Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки. Поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Продовження відпустки здійснюється керівником, який надав її, на підставі відповідного документа, засвідченого у визначеному законом чи іншим нормативно-правовим актом порядку. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік (ч.ч. 1, 2, 8, 11 ст. 93 Закону).

Тобто, законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. При цьому законом не передбачено позбавлення такої особи права на відпустку, яке вона вже отримала в попередньому календарного році.

Згідно частини 10 статті 93 Закону України Про Національну поліцію за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.

Відповідно до п. 8 розд. III Порядку та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантів вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, що затверджений наказом МВС України від 06 квітня 2016 року № 260, за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства.

Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини або коли про це йдеться в спеціальному законі.

З огляду на не врегулювання положеннями Закону України Про Національну поліцію та Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантів вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, що затверджений наказом МВС України від 06 квітня 2016 року № 260, питання компенсації невідбутої частини відпустки поліцейському за минулі роки, при вирішенні вказаного питання підлягають застосуванню положення Кодексу законів про працю України, Закону України Про відпустки, Порядку обчислення середньої заробітної плати, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 23 жовтня 2019 року в справі №826/8185/18.

Положеннями частини 1 статті 83 Кодексу законів про працю України встановлено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Також, згідно частини 1 статті 24 Закону України Про відпустки, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

При цьому, згідно статті 4 Закону України Про відпустки до щорічних відпусток належать додаткові відпустки, передбачені законодавством, зокрема, додаткова відпустка учасникам бойових дій із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік. В разі невикористання такої відпустки особою, яка має право на таку відпустку, їй повинна виплачуватися грошова компенсація.

Відповідно до Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій (стаття 1).

Указом Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 "Про часткову мобілізацію", затвердженого Законом України від 17 березня 2014 року №1126-VI, постановлено оголосити та провести часткову мобілізацію.

Таким чином, спірні правовідносини щодо отримання грошової компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки у зв`язку із звільненням позивача виникли в особливий період.

В особливий період з моменту оголошення мобілізації до припинення відповідного періоду надання інших видів відпусток, зокрема, додаткової відпустки, передбаченої п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", припиняється.

Разом з тим, суд зазначає, що норми Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації.

Крім того, на позивача поширюється дія Закону України Про Національну поліцію, який містить в собі аналогічні норми законодавства щодо виплати грошової компенсації у разі звільнення зі служби в Національній поліції.

Оскільки під час проходження служби ОСОБА_2 додаткову відпустку учасника бойових дій за 2016 рік не використовував, грошову компенсацію не отримував, тому, на час прийняття наказу про звільнення позивача, відповідачем помилково не було проведено з позивачем усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" за 2016 рік.

Вирішуючи спір в частині компенсації за невикористану додаткову відпустку особі, яка проходила службу в поліції, судом враховані правові висновки, що викладені у постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року в справі №826/8185/18, які відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України мають бути враховані судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Стосовно позовних вимог в частині зобов`язання внести зміни до наказу про звільнення зі служби, включивши відомості про невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог п. 10 розділу ІІІ Порядку підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України 23 листопада 2016 року №1235 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20 грудня 2016 року за №1668/29798, у випадку видання наказу про звільнення працівника зі служби в поліції в наказі органу поліції зазначаються стаж служби в поліції, вислуга років для призначення пенсії (у тому числі на пільгових умовах), необхідність виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції та стаж служби в поліції для її виплати, а також інформація щодо необхідності виплати грошової компенсації за кількість діб невикористаних відпусток за фактично відпрацьований час у році звільнення.

Оскільки в наказі № 27о/сдск від 30 липня 2016 року про звільнення зі служби в поліції ОСОБА_2 не вказано кількість діб невикористаної відпустки станом на дату звільнення, як це передбачено п. 10 розділу ІІІ Порядку №1235, суд дійшов висновку що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають також задоволенню.

Стосовно позовних вимог в частині нарахування та виплати винагороди за участь в АТО, суд зазначає наступне.

Положеннями Закону України Про боротьбу з тероризмом від 20 березня 2003 року № 638-VI (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі Закон №638-VI)встановлено, що антитерористична операція - комплекс скоординованих спеціальних заходів, спрямованих на попередження, запобігання та припинення злочинних діянь, здійснюваних з терористичною метою, звільнення заручників, знешкодження терористів, мінімізацію наслідків терористичного акту чи іншого злочину, здійснюваного з терористичною метою.

Згідно із статтею 5 Закону № 638-VI Міністерство внутрішніх справ України здійснює боротьбу з тероризмом шляхом запобігання, виявлення та припинення злочинів, вчинених з терористичною метою, розслідування яких віднесене законодавством України до компетенції органів внутрішніх справ; надає Антитерористичному центру при Службі безпеки України необхідні сили і засоби; забезпечує їх ефективне використання під час проведення антитерористичних операцій.

Пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 31 січня 2015 року № 24 "Про особливості виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу в особливий період та під час проведення антитерористичних операцій", яка діяла до 21 січня 2016 року (далі - Постанова № 24), встановлено, що в особливий період або під час проведення антитерористичної операції військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів військових формувань, правоохоронних органів, Державної служби з надзвичайних ситуацій, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду виплачується винагорода у відсотках місячного грошового забезпечення.

Розмір винагороди визначається виходячи з розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних додаткових видів місячного грошового забезпечення постійного характеру, премії та повинен становити не менш як 3 тис. гривень на місяць. У разі коли військовослужбовець, особа рядового або начальницького складу, що брали безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду менше одного календарного місяця, розмір винагороди визначається пропорційно дням участі виходячи з її розміру, що становить не менш як 3 тис. гривень (абзац 2 пункту 1 Постанови № 24).

Відповідно до абзацу 3 пункту 1 Постанови № 24 винагорода військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу виплачується також під час безперервного перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я після отриманих під час безпосередньої участі у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду поранень (контузії, травми, каліцтва).

Пунктом 1 додатку № 1 до Постанови № 24 в період мобілізації (в тому числі часткової) або з моменту введення воєнного стану та до дати завершення демобілізації або закінчення (скасування) воєнного стану, період проведення антитерористичної операції винагорода у розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення виплачується за безпосередню участь військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, відбитті збройного нападу на об`єкти, що охороняються військовослужбовцями, особами рядового і начальницького складу, звільненні таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою.

Згідно з пунктом 1 Наказу Міністерства внутрішніх справ України від 23 липня 2014 року № 719 "Про виплату винагороди військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, резервістам та працівникам (невійськовослужбовцям), льотного, льотно-підйомного, інженерно-технічного складу авіації та водіям автотранспортних засобів Національної гвардії України" (далі - Наказ № 719), визначено виплачувати військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, резервістам та працівникам (невійськовослужбовцям), льотного, льотно-підйомного, інженерно-технічного складу авіації та водіям автотранспортних засобів Національної гвардії України за безпосередню участь в антитерористичних операціях, здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, відбиття збройного нападу на об`єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільнення цих об`єктів у разі захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою починаючи з 01 травня 2014 року винагороду в розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення, але не менш ніж 3000 гривень, у розрахунку на місяць. Обчислення цієї винагороди здійснюється з розрахунку місячного грошового забезпечення або заробітної плати (у тому числі з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди), за останньою займаною штатною посадою на час участі в зазначених операціях і заходах.

Приписами пункту 1 розділу ІІ Порядку та умов виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу та резервістам, механізм підтвердження виконання окремих завдань під час безпосередньої участі у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду, затверджені наказом Міністерства оборони України від 02 лютого 2015 року № 49, які діяли до 18 березня 2016 року (далі - Порядок № 49), військовослужбовцям (крім резервістів) у період мобілізації (у тому числі часткової) або з моменту введення воєнного стану та до дати завершення демобілізації або закінчення (скасування) воєнного стану, у період проведення АТО за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи АТО, здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, відбитті збройного нападу на об`єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільненні таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою виплачується винагорода у розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення.

Розмір винагороди визначається, виходячи з розміру посадового окладу (у тому числі посадового окладу за посадою, до тимчасового виконання обов`язків (завдань) за якою допущено військовослужбовця), окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних додаткових видів місячного грошового забезпечення постійного характеру, премії, та повинен становити не менш як 3000 гривень на місяць. У разі участі у воєнних конфліктах чи АТО, інших заходах в умовах особливого періоду менше одного календарного місяця розмір винагороди визначається пропорційно дням участі, виходячи з її розміру, що становить не менш як 3000 гривень (пункт 2 розділу ІІ Порядку № 49).

За змістом пункту 3 розділу ІІ Порядку № 49 винагорода виплачується за час, обрахований з дня фактичного початку участі військовослужбовців (крім резервістів) у заходах, зазначених у пункті 1 цього розділу, до дня завершення такої участі, про що зазначається у відповідних наказах командирів (штабу АТО).

Пунктом 7 розділу ІІ Порядку № 49 безпосередня участь у відбитті збройного нападу на об`єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільненні таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою підтверджується: журналом бойових дій (журналом ведення оперативної обстановки); бойовим донесенням (підсумковим, терміновим та позатерміновим), рапортом керівника підрозділу, який виконував завдання.

Крім того, підтвердними документами є: бойовий наказ командира військової частини для виконання поставлених завдань охорони об`єктів (несення служби на блокпостах, звільнення об`єктів, які захоплені, тощо), письмовий наказ командира військової частини, який виконував завдання; запис у книзі прикордонної служби підрозділу охорони державного кордону про виконання завдань прикордонними нарядами щодо відбиття збройного нападу на об`єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою; постова відомість під час охорони об`єкта (блокпоста, базового табору, складу ракетно-артилерійського озброєння, польового парку тощо), де визначені особовий склад, який залучається до охорони, час, місце, порядок виконання завдань, книга служби нарядів та подій, що відбувалися.

Відповідно до пункту 5 розділу ІІ Порядку № 49 військовослужбовці вважаються такими, що беруть безпосередню участь в АТО, у разі одночасного дотримання таких умов: залучені до проведення АТО; перебувають у підпорядкуванні (виконують завдання) керівництва штабу АТО (крім військовослужбовців військових прокуратур та розвідувальних органів України); перебувають у районі проведення АТО.

Пунктом 1 Постанови № 18 установлено, що в особливий період або під час проведення антитерористичної операції військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Генеральної прокуратури України, особам рядового і начальницького складу Державної пенітенціарної служби, Державної служби з надзвичайних ситуацій та поліцейським за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду виплачується винагорода у розмірах, визначених керівниками відповідних державних органів за погодженням з Міністерством фінансів та Міністерством соціальної політики, у межах бюджетних призначень. Розміри винагороди визначаються пропорційно часу участі у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року № 259 затверджено Інструкцію про розміри та умови виплати винагороди поліцейським в особливий період та під час проведення антитерористичних операцій (далі - Інструкція № 259), а також визначено, що цей наказ набирає чинності з дня його офіційного опублікування та застосовується з дня набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 2016 року № 18 "Деякі питання грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та поліцейських".

Постанова № 18 набрала чинності 21 січня 2016 року внаслідок чого Інструкція № 259 застосовується до спірних правовідносин з 21 січня 2016 року.

Інструкція № 259 визначає умови та розміри виплати винагороди поліцейським за безпосередню участь у воєнних конфліктах, під час проведення антитерористичних операцій та інших заходах в умовах особливого періоду (далі - АТО).

Пунктом 2 розділу І Інструкції № 259 передбачено, що виплата винагороди здійснюється за місцем проходження служби поліцейського на підставі наказів про виплату такої винагороди. Розміри винагороди в наказах зазначаються в гривнях.

Згідно розділу ІІ Інструкції № 259:

1. Винагорода виплачується поліцейським за безпосередню участь у воєнних конфліктах під час проведення АТО та інших заходах в умовах особливого періоду;

2. Винагорода виплачується в разі безпосереднього зіткнення (взаємного вогневого контакту), потрапляння під обстріли, відбиття збройного нападу на об`єкти, що охороняються поліцейськими, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою;

3. Винагорода виплачується пропорційно часу участі у воєнних конфліктах чи АТО, інших заходах в умовах особливого періоду, який обраховується з дня фактичного початку участі поліцейських у цих заходах до дня завершення такої участі, про що зазначається у відповідних наказах командирів;

4. Винагорода виплачується також під час безперервного перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я після отриманих під час подій, зазначених у пункті 2 цього розділу, поранень (контузії, травми, каліцтва), психічних та поведінкових розладів. При цьому винагорода виплачується в розмірах, що встановлені поліцейському на день отримання поранення (контузії, травми, каліцтва), психічних і поведінкових розладів;

5. Підтвердженням безпосередньої участі в АТО для виплати винагороди є наказ центрального органу управління поліцією, територіальних (у тому числі міжрегіональних) органів Національної поліції України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі про відрядження в зону АТО для забезпечення пов`язаних з цим заходів та витяг із наказу штабу АТО або штабу оперативно-тактичного угруповання про включення (виключення) поліцейських до (зі) складу сил та засобів, що беруть безпосередню участь в АТО;

6. Підтвердженням безпосереднього зіткнення (взаємного вогневого контакту), потрапляння під обстріли, відбиття збройного нападу на об`єкти, що охороняються поліцейськими, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою є документи, зазначені в пункті 5 цього розділу, витяг з бойового розпорядження та оперативно-тактичного угрупування (або відомчого архіву Міністерства оборони);

7. Наказ про виплату винагороди видається з урахуванням документів, зазначених у пунктах 5, 6 цього розділу.

Відповідно до пункту 1 розділу ІІІ Інструкції № 259 поліцейським за безпосередню участь у воєнних конфліктах, під час проведення АТО та інших заходах в умовах особливого періоду виплачується винагорода:

1) за час перебування в межах визначеної зони (району) проведення воєнного конфлікту чи АТО, інших заходів в умовах особливого періоду в розмірі 1200 гривень, у розрахунку на місяць;

2) у разі безпосереднього зіткнення (взаємного вогневого контакту), потрапляння під обстріли, відбиття збройного нападу на об`єкти, що охороняються поліцейськими, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою в розмірі 4200 гривень, у розрахунку на місяць.

Обрахунок проводиться шляхом ділення розміру винагороди на кількість календарних днів у місяці та множення на кількість днів безпосередньої участі (пункт 2 розділу ІІІ Інструкції № 259).

Пунктами 1, 3, 4 Наказу Міністерства внутрішніх справ України від 03 лютого 2015 року № 123 Про деякі питання відрядження до зони АТО, передбачено, зокрема, начальникам головних управлінь, управлінь МВС України в областях, місті Києві, на залізницях, ДНДЕКЦ, ДДАІ, ДНДІ, ректорам вищих навчальних закладів, керівникам структурних підрозділів апарату МВС та підпорядкованих підрозділів під час підготовки наказів про відрядження до зони проведення антитерористичних операцій чітко визначати перелік завдань відповідно до зазначеного вище Закону, що покладаються на відряджену особу або відряджаються на підконтрольну Україні територію для виконання завдань відповідно до покладених на особу функціональних обов`язків

Начальникам головних управлінь, управлінь МВС України в областях, місті Києві, на залізницях, ДНДЕКЦ, ДДАІ, ДНДІ, ректорам вищих навчальних закладів, керівникам структурних підрозділів апарату МВС та підпорядкованих підрозділів до 05 числа надавати до ДФЗБО МВС списик осіб, що безпосередньо беруть участь у проведенні антитерористичних операцій.

Департаменту фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку МВС визначено забезпечити нарахування грошової винагороди особам рядового і начальницького складу апарату Міністерства, головних управлінь, управлінь МВС України в областях, місті Києві, на залізницях, ДНДЕКЦ, ДДАІ, ДНДІ, ректорам вищих навчальних закладів та підпорядкованих МВС відповідно до наданих списків; виплату грошової винагороди здійснювати за наказами міністра внутрішніх справ або особи, яка його заміщує, начальників головних управлінь, управлінь МВС України в областях, місті Києві, на залізницях, ректорів вищих навчальних закладів на підставі вмотивованих рапортів керівників підрозділів, погоджених керівником або заступником керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України, із зазначенням конкретних місць несення служби (населений пункт, блокпост) та бойових зіткнень.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що винагорода за безпосередню участь в АТО виплачується не за весь час залучення особи до складу сил та засобів АТО, а тільки за час фактичної участі цієї особи у відповідних заходах.

При цьому, зарахування особи до списку осіб, що безпосередньо беруть участь у проведенні антитерористичних операцій, здійснюється на підставі відповідних наказів командирів (штабу АТО), в яких зазначається про дату початку такої участі та дату фактичного завершення такої участі. В подальшому, на підставі вмотивованого рапорту керівника структурного підрозділу, де проходить службу особа, органом видається відповідний наказ, який, в свою чергу, є підставою для нарахування грошової винагороди за безпосередню участь у проведенні АТО.

Відповідно до довідки від 22 липня 2020 року №4566/05/12-2020 позивач з 07 липня 2014 року до 06 листопада 2015 року, з 07 листопада 2015 року по 31 липня 2016 року дійсно був зарахований до складу сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, забезпеченні її проведення, але останні докази не свідчать, що позивач відповідає умовам, зазначеним у п. 5 розділу II Порядку від 02 лютого 2015 року № 49 (про які залучення до проведення АТО, виконання керівництва штабу АТО, перебування у районі проведення АТО, а тим більше про початок фактичної участі та завершення участі у відповідних заходах (п. З розділу II зазначеного Порядку).

Разом з цим, позивач, перебуваючи у складі сил та засобів не виконував службові обов`язки через поважні причини: з 25 січня 2016 року по 08 лютого 2016 року(листок звільнення від службових обов`язків через тимчасову непрацездатність №000161; з 09 лютого 2016 року по 24 лютого 2020 року (виписка із медичної карти хворого терапевтичного відділення № 313); з 18 квітня 2016 року по 05 травня 2016 року (листок звільнення від службових обов`язків через тимчасову непрацездатність № 000792); чергова відпустка за 2016 рік з 09 травня 2016 року по 15 червня 2016 року; з 23 травня 2016 року по 14 червня 2016 року (листок звільнення від службових обов`язків через тимчасову непрацездатність № 37); з 21 червня 2016 року по 29 червня 2016 року (листок звільнення від службових обов`язків через тимчасову непрацездатність №001067); з 30 червня 2016 року по 15 липня 2016 року (листок звільнення від службових обов`язків через тимчасову непрацездатність №001182 (том 2, арк. справи2).

При цьому відомості щодо перебування позивача на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я після отриманих під час подій в АТО поранень (контузії, травми, каліцтва), психічних та поведінкових розладів в матеріалах справи відсутні.

З урахуванням змістового навантаження розділових знаків у пункті 2 Постанови № 24, пункті 1 додатку № 1 до Постанови № 24, пункті 1 Наказу № 719, пункті 1 розділу ІІ Порядку № 49 можна дійти висновку, що за безпосередню участь в антитерористичних операціях військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу правоохоронних органів виплачується винагорода, яка обчислюється у розмірі 100 % місячного грошового забезпечення з розрахунку на місяць. Проте, такий розмір не повинен бути меншим ніж 3000 грн. на місяць. У разі коли військовослужбовець, особа рядового або начальницького складу правоохоронних органів брали безпосередню участь у антитерористичній операції менше одного календарного місяця, розмір винагороди визначається пропорційно дням участі, виходячи з її розміру, що становить не менш як 3 тис. гривень.

З аналізу наведеного вище вбачається, що накази АТЦ при СБУ про включення та виключення особи до (зі) складу сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, не свідчать про фактичну участь у заходах, про що йдеться у п. 2 наказу МВС України від 23 липня 2014 року № 719 , у п. З розділу 2 Порядку від 02 лютого 2015 року № 48. Вищезазначені накази Антитерористичного Центру при Службі безпеки України підтверджують включення ОСОБА_2 до сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в Антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей. Військовослужбовці з числа включених до таких сил та засобів у подальшому можуть залучатися до проведення Антитерористичної операції.

Суд не приймає до уваги твердження позивача про безпосередню (безперервну) участь в АТО з листопада 2015 року по січень 2016 року включно, з лютого 2016 року по липень 2016 року, оскільки вказаний період часу є загальним періодом, що визначає участь позивача в проведенні антитерористичної операції.

Як вже зазначалось, однією з обов`язкових умов для визнання військовослужбовця таким, що бере безпосередню фактичну участь у відповідних заходах в АТО є перебування такої особи у підпорядкуванні (виконання завдань) керівництва штабу АТО. Така фактична участь осіб в Антитерористичній операції має бути підтверджена наказом командира штабу АТО.

При цьому матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 , у спірний період фактично знаходився у підпорядкуванні ГУНП в Донецькій області, перебував на посаді старшого оперуповноваженого ГУНП в Донецькій області.

До того ж, докази на підтвердження виконання позивачем завдання керівництва штабу антитерористичної операції, фактичне підпорядкування керівництву штабу антитерористичної операції (відповідні розпорядчі документи штабу антитерористичної операції) в матеріалах справи відсутні.

Як зазначив відповідач, у спірний період ОСОБА_2 виплачувався даний вид винагороди пропорційно часу участі в Заходах, що підтверджується Наказами № 1311 від 23 серпня 2016 року, № 1155 від 26 липня 2016 року, 957 від 23 червня 2016 року та відповідними відомостями (том 2, арк. справи 240-245).

Суд наголошує, що винагорода за безпосередню участь в антитерористичній операції виплачується не за весь час залучення особи до складу сил та засобів антитерористичній операції, а тільки за час фактичної участі цієї особи у відповідних заходах, які мають бути обов`язково підтверджені не лише наказами АТЦ при СБУ і виданням відповідного наказу командиру, в даному випадку начальника ГУНП в Донецькій області. Проте, зазначені докази суду не надані.

Враховуючи відсутність доказів на підтвердження доводів позивача щодо виконання ним завдань, пов`язаних з участю в АТО, за спірний період, а також беручи до уваги те, що виконання службових обов`язків в містах, які відносяться до зони проведення АТО, де позивач проходив службу, не свідчить про виконання позивачем конкретних завдань, пов`язаних з його безпосередньою участю в проведенні АТО, суд дійшов висновку, що відповідач належним чином розраховував та виплачував йому грошову допомогу за участь в АТО, а тому позовні вимоги позивача про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити йому винагороду за безпосередню участь в антитерористичній операції у розмірі 13 778,35 грн., задоволенню не підлягають.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 30 січня 2019 року у справі № 805/4523/16-а, від 10 травня 2019 року у справі №805/416/16-а, від 20 грудня 2019 року у справі №360/3453/19, висновок якого суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин (частина 5 статті 242 КАС України).

Стосовно індексації грошового забезпечення.

Згідно положень статті 94 Закону України Про Національну поліцію грошове забезпечення поліцейських індексується відповідно до закону.

Відповідно до статті 1 Закону України Про індексацію грошових доходів населення (далі - Закон № 1282) індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг; поріг індексації - це величина індексу споживчих цін, яка надає підстави для проведення індексації грошових доходів населення.

Статтею 2 Закону № 1282 визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Приписами статті 4 Закону України Про індексацію грошових доходів населення передбачено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка (до 01 січня 2016 року - 101 відсоток).

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

Положеннями статті 5 Закону України Про індексацію грошових доходів населення встановлено, що підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів.

Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

Згідно частини 2 статті 6 Закону України Про індексацію грошових доходів населення, порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Так, з метою реалізації цих положень Закону України Про індексацію грошових доходів населення Кабінет Міністрів України постановою від 17 липня 2003 року № 1078 затвердив Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі - Порядок № 1078).

Порядок № 1078 визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.

Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці найманих працівників підприємств, установ, організацій у грошовому виразі, яка включає оплату праці за виконану роботу згідно з тарифними ставками (окладами) і відрядними розцінками, доплати, надбавки, премії, гарантійні та компенсаційні виплати, передбачені законодавством, а також інші компенсаційні виплати, що мають постійний характер; грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби; розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі; допомога по безробіттю, що надається відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їх сімей (п. 2 Порядку).

У разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян проводиться їх компенсація відповідно до законодавства (абз. 8 п. 4 Порядку № 1078).

Так, пунктом 6 Порядку № 1078 встановлено, що виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

Конституційний Суд України в рішенні від 15 жовтня 2013 року у справі № 9-рп/2013 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працюУкраїни зазначив, що індексація заробітної плати як складова належної працівникові заробітної плати спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

На підставі системного аналізу наведених положень законодавства Конституційний Суд України дійшов висновку, що працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Це право працівника відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим конституційного принципу верховенства права та не порушує балансу прав і законних інтересів працівників і роботодавців.

Отже, індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення поліцейських, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а тому підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті. Звільнення особи зі служби в поліції жодним чином не позбавляє її права на отримання виплат, на які вона має право, проте не отримувала їх під час проходження служби за незалежних від неї обставин.

При цьому обмежене фінансування державного органу чи установи, де особа проходила службу, жодним чином не впливає на право особи отримати індексацію грошового забезпечення.

Суд критично ставиться до тверджень відповідача, що індексація грошового забезпечення позивача повинна здійснюватися лише з 1 листопада 2017 року - після набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 18 жовтня 2017 року № 782 Про внесення зміни до пункту 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, якою абз. 5 п. 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, після слова військовослужбовців доповнено словом поліцейських, є неприйнятними, оскільки така індексація прямо передбачена положеннями Закону України Про Національну поліцію та Законом України Про індексацію грошових доходів населення.

Юридична сила закону як основного джерела права, його місце в системі нормативно-правових актів закріплені в Конституції України.

Однією з ознак, яка відрізняє закон від інших нормативно-правових актів, є прийняття його вищим представницьким органом державної влади. Пунктом 3 частини першої статті 85 Конституції України закріплено, що прийняття законів належить до повноважень Верховної Ради України.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 17 жовтня 2002 року № 17-рп (щодо повноважності Верховної Ради України) визначення Верховної Ради України єдиним органом законодавчої влади означає, що жоден інший орган державної влади не уповноважений приймати закони.

Ще однією ознакою, яка відрізняє закон від інших нормативно-правових актів, є критерій регулювання найбільш важливих суспільних відносин. Статтею 92 Конституції України визначено коло питань (суспільних відносин), які можуть бути врегульовані виключно законами України.

Вища юридична сила закону полягає також у тому, що всі підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі законів та за своїм змістом не повинні суперечити їм. Підпорядкованість таких актів законам закріплена у положеннях Конституції України.

Згідно частини3 статті 113 Конституції України Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.

Отже, у випадку суперечності норм підзаконного акта нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.

Оскільки право на індексацію грошового забезпечення позивача, передбаченого Законом України Про Національну поліцію та Законом України Про індексацію грошових доходів населення порушено, воно підлягає відновленню в судовому порядку.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позивачеві протиправно не нараховано та не виплачено індексацію грошового забезпечення з листопада 2015 року по липень 2016 року (включно).

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 31 січня 2019 року в справі № 823/2249/18, які відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України мають бути враховані судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Стосовно позовних вимог в частині стягнення надмірно сплаченого військового збору, суд зазначає наступне.

Відповідно до абзацу першого пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень ПК України військовий збір встановлений тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України.

10 вересня 2015 року набув чинності Закон України від 18.06.2015 № 548-VІІІ «Про внесення зміни до Податкового кодексу України щодо особливостей оподаткування військовим збором грошового забезпечення військовослужбовців та інших осіб, які беруть безпосередню участь в антитерористичній операції», відповідно до якого підпункт 1.7 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2011 р., №№ 1317, ст. 112) доповнено новими абзацами такого змісту:

«Тимчасово, на період проведення антитерористичної операції, не підлягають оподаткуванню військовим збором доходи у вигляді грошового забезпечення працівників правоохоронних органів, військовослужбовців та працівників Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, осіб рядового, начальницького складу, військовослужбовців, працівників Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та інших осіб на період їх безпосередньої участі в антитерористичній операції.

Порядок підтвердження статусу зазначених осіб з метою застосування пільги з оподаткування військовим збором визначається Кабінетом Міністрів України».

Постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2015 року № 1161 «Про порядок підтвердження статусу осіб, які беруть безпосередню участь в антитерористичній операції, з метою застосування пільги з оподаткування військовим збором», яка набрала чинності 12.01.2016 року, установлено, що підтвердження статусу осіб, які беруть безпосередню участь в антитерористичній операції, з метою застосування пільги з оподаткування військовим збором здійснюється на підставі витягів з наказів керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки або особи, яка його заміщує, першого заступника чи заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки про залучення таких осіб до проведення антитерористичної операції та наказів оперативного штабу з управління антитерористичною операцією про прибуття (вибуття) таких осіб до (із) складу сил і засобів, які беруть безпосередню участь в антитерористичній операції. Зазначені документи командири (начальники) військових частин (органів, підрозділів), керівники установ, організацій та підприємств, у складі яких проходять службу чи працюють особи, які беруть безпосередню участь в антитерористичній операції, подають до відповідної бухгалтерської служби для здійснення розрахунків.

Абзацом 1 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про особливості виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу в особливий період та під час проведення антитерористичних операцій» від 31 січня 2015 року № 24 (далі Постанова № 24), яка діяла до 21 січня 2016 року встановлено, що в особливий період або під час проведення антитерористичної операції військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів військових формувань, правоохоронних органів, Державної служби з надзвичайних ситуацій, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду виплачується винагорода у відсотках місячного грошового забезпечення.

Однією з обов`язкових умов для визнання військовослужбовця таким, що бере безпосередню фактичну участь у відповідних заходах в АТО є перебування такої особи у підпорядкуванні (виконання завдань) керівництва штабу АТО.

Така фактична участь осіб в Антитерористичній операції має бути підтверджена наказом командира штабу АТО.

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 09 липня 2020 року у справі № 812/860/17.

Як встановлено судом, за період з 07 листопада 2015 року по 31 липня 2016 року позивач приймав безпосередню участь в АТО 71 день, за які відповідачем помилкового утриманий військовий збір.

Водночас, вирішуючи позовні вимоги позивача про стягнення військового збору, суд вказує наступне.

Правові засади функціонування бюджетної системи України, її принципи, основи бюджетного процесу і міжбюджетних відносин та відповідальність за порушення бюджетного законодавства визначено Бюджетним кодексом України (далі - БК України).

Відповідно до частини другої статті 45 БК України казначейство України веде бухгалтерський облік усіх надходжень Державного бюджету України та за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету.

Згідно зі статтею 112 БК України до повноважень Казначейства України з контролю за дотриманням бюджетного законодавства належить здійснення контролю за:

1) веденням бухгалтерського обліку всіх надходжень і витрат державного бюджету та місцевих бюджетів, крім випадку, передбаченого абзацами третім і четвертим частини другої статті 78 цього Кодексу, складанням та поданням фінансової і бюджетної звітності;

2) бюджетними повноваженнями при зарахуванні надходжень бюджету;

3) відповідністю кошторисів розпорядників бюджетних коштів показникам розпису бюджету;

4) відповідністю взятих бюджетних зобов`язань розпорядниками бюджетних коштів відповідним бюджетним асигнуванням, паспорту бюджетної програми (у разі застосування програмно-цільового методу у бюджетному процесі);

5) відповідністю платежів взятим бюджетним зобов`язанням та відповідним бюджетним асигнуванням.

Казначейство України в межах своїх повноважень забезпечує організацію та координацію діяльності головних бухгалтерів бюджетних установ та контроль за виконанням ними своїх повноважень шляхом оцінки їх діяльності.

Процедури повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, а саме: податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджету, коштів від повернення до бюджетів бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, та кредитів, у тому числі залучених державою (місцевими бюджетами) або під державні (місцеві) гарантії (далі - платежі) визначає Порядок повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 03 вересня 2013 року N 787(далі - Порядок № 787).

Відповідно до пункту 3 Порядку № 787 повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів у національній валюті здійснюється органами Державної казначейської служби України (далі - органи Казначейства) з відповідних бюджетних рахунків для зарахування надходжень (далі - рахунки за надходженнями), відкритих в органах Казначейства відповідно до законодавства, шляхом оформлення розрахункових документів.

Повернення платежів у національній валюті здійснюється на рахунки одержувачів коштів, відкриті в банках або органах Казначейства, вказані у поданні або заяві платника. Повернення платежів фізичним особам, які не мають рахунків у банках, може здійснюватись шляхом повернення у готівковій формі коштів за чеком органу Казначейства з відповідних рахунків, відкритих у банках на ім`я органу Казначейства, або з відповідних рахунків банку чи підприємства поштового зв`язку, вказаних у поданні або заяві платника (його довіреної особи).

Згідно з пунктом 5 Порядку № 787 повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за ухвалою суду, яка набрала законної сили.

Подання на повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету зборів, платежів та інших доходів бюджетів (крім зборів та платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи Державної фіскальної служби України (далі - органи ДФС)) подається до відповідного органу Казначейства за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку.

У разі повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, пені, платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи ДФС, подання подається до відповідного органу Казначейства за формою згідно з додатком 1 до Порядку взаємодії територіальних органів Державної фіскальної служби України, місцевих фінансових органів та територіальних органів Державної казначейської служби України у процесі повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 15 грудня 2015 року N 1146, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 31 грудня 2015 року за N 1679/28124.

Подання за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку подається платником до органу Казначейства разом з його заявою про повернення коштів з бюджету та оригіналом або копією документа на переказ, або паперовою копією електронного розрахункового документа, які підтверджують перерахування коштів до бюджету.

Суд зазначає, що згідно із нормами Порядку №787 повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів у національній валюті здійснюється органами Державної казначейської служби України.

Судом встановлено, що із заявою про повернення зайво утриманих сум військового збору до ГУНП в Донецькій області позивач під час проходження публічної служби не звертався, а звернувся вже після звільнення, тобто після перерахування цих сум до органів казначейства.

Згідно з наведеними вище нормами законів повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів у національній валюті здійснюється органами Державної казначейської служби України, а тому позовні вимоги в цій частині до відповідача задоволенню не підлягають.

Наведена вище правова позиція зазначена у постанові Верховного Суду від 16 липня 2020 року у справі № 812/690/17, яку суд враховує при вирішенні даної адміністративної справи на виконання вимог частини 5 статті 242 КАС України.

Стосовно вимог позивача щодо обчисленні одноразової грошової допомоги, виходячи з 23 повних років служби (у пільговому обчисленні), а не 12 (у календарному обчисленні) суд вказує, що вищенаведеними нормами визначено виплату одноразової грошової допомоги в розмірі певного відсотку (у даному випадку 50 %) місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Посилання позивача в обґрунтування своєї позиції стосовно необхідності обчислення одноразової грошової допомоги виходячи з вислуги років у пільговому обчисленні на висновки Верховного Суду в постанові від 11.04.2018 у справі №806/2104/17 є безпідставними, оскільки на підставі системного аналізу наведених вище правових норм, колегія судів дійшла до висновку, що поняття календарна вислуга років застосовується не для позначення необхідної для призначення допомоги вислуги років, а для визначення розміру грошової допомоги в розмірі певних відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Тобто, Верховий Суд також зазначає, що для визначення розміру допомоги застосовується календарна вислуга років.

Визначена відповідачем кількість років служби позивача в календарному обчисленні ним не оскаржується, заперечень щодо використання при обчисленні допомоги місячного грошового забезпечення у сумі 8736,07 грн. також не наведено.

Таким чином, відповідачем правомірно обчислено позивачу одноразову грошову допомогу у календарному обчисленні за 12 років 04 місяці 12 днів.

У зв`язку з наведеним, позовні вимоги про визнання протиправними дії відповідача - Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо недоплаченої грошової допомоги за (11 років) в розмірі грошового забезпечення - 8736,07 грн. на день звільнення ОСОБА_1 , з ГУНП в Донецькій області та зобов`язання відповідача - Головне управління Національної поліції в Донецькій області перерахувати одноразову грошову допомогу при звільненні із розрахунку суми грошового забезпечення на день звільнення в розмірі - 8736,07 грн. та доплатити одноразову грошову допомогу ОСОБА_1 при звільненні з ГУНП в Донецькій області, відповідно до статті 9 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб та пункту 4 Постанови КМУ №393 від 17 липня 1992 року, зазначених у абзаці 1 пункту 3 цієї постанови, за 11 років є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Щодо розміру стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд вважає за необхідне вказати наступне.

За змістом частини першої статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом до якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

Частина перша статті 117 КЗпП України стосується випадків, коли роботодавець за відсутності спору умисно або з необережності не проводить остаточний розрахунок з колишнім працівником.

Частина ж друга статті 117 КЗпП України стосується тих випадків, коли наявний спір між роботодавцем і колишнім працівником про належні до виплати суми.

Якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій статті 117 КЗпП України).

Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальності роботодавця протягом усього періоду прострочення.

Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й у випадку вирішення спору про розмір несплачених сум при звільненні в судовому порядку.

Аналогічні правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 13.05.2020 в справі № 810/451/17.

В даному випадку позивач у зв`язку з порушенням відповідачем його права на належну оплату праці при звільненні (щодо не здійснення нарахування та виплати передбачених законодавством надбавок, компенсацій, доплат та індексації) звернувся до суду із відповідним позовом про присудження належних йому сум, за наслідком чого суд у цій справі дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог.

Позивача звільнено зі служби з 31.07.2016, отже, обов`язок повного розрахунку відповідачем мав бути виконаний саме 31.07.2016.

Виходячи, що 31.07.2016 (тобто, у день звільнення, що є останнім робочим день), обов`язок повного розрахунку з позивачем відповідачем не виконаний, період затримки розрахунку з 01.08.2016 при звільненні становить 1115 днів (з 01.08.2016 по 15.01.2021 включно день прийняття рішення у цій справі).

Спеціальними у спірних правовідносинах законодавчих актів щодо військовослужбовців не врегульовано питання щодо порядку виплати грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні. Водночас такий порядок встановлений Кодексом законів про працю України.

З огляду на неврегулювання питання щодо порядку виплати грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні працівникам поліції, при вирішенні вказаного питання підлягають застосуванню приписи Кодексу законів про працю України.

Аналогічні правові висновки наведені Верховним Судом у постанові від 06.03.2018 по справі № 804/3722/17.

Відповідно до п.п. з та л п. 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується, зокрема, у випадках вимушеного прогулу; у інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати.

Згідно абз. 3 п. 2 цього Порядку у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати (крім обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток та для виплати компенсації за невикористані відпустки) середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно абз. 1, 3 п. 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Беручи до уваги, що середньоденне грошове забезпечення позивача за травень 2016 року червень 2016 року згідно наданої відповідачем довідки від 18.09.2020 № 847 складало 277,53 грн., розмір компенсації за 1115 днів прострочення розрахунку складає 309 445,95 грн.

Разом із цим, суд має право зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст. 116 КЗпП України.

Тотожні висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26.02.2020 у справі № 821/1083/17.

З огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку,що буде отриманий позивачем (за наслідком виконання даного рішення суду), характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача, суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та цим критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат у сумі 3000 грн.

Отже, розмір компенсації за затримку розрахунку при звільненні з позивачем за період з 01.08.2016 по 15.01.2021 включно, що підлягає стягненню з відповідача, становить 3000 грн.

Враховуючи наведене, заявлений позов підлягає задоволенню частково.

Враховуючи те, що норми КАС України та Закону України "Про судовий збір" не передбачають розподілу (стягнення) судових витрат, які не були здійснені, тому питання про розподіл судових витрат судом не вирішується.

Керуючись 2, 3, 5, 9, 12, 15, 19, 22, 25, 32, 72, 76, 77, 79, 139, 194, 205, 241-243, 245, 246, 291,371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного Управління Національної поліції в Донецькій області щодо не внесення відомостей до наказу №27 о/с дск від 30.07.2016 року, про звільнення ОСОБА_1 , щодо нарахування та виплати грошової компенсації ОСОБА_1 , як учаснику бойових дій, за невикористані дні додаткові відпустки як учаснику бойових дій, у кількості 14 календарних днів (діб) за 2016 рік.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Донецькій області внести зміни до наказу №27 о/с дск від 30.07.2016 року про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції, включивши відомості про невикористані дні додаткової оплачуваної відпустки як учаснику бойових дій із збереженням заробітної плати у кількості 14 календарних днів (діб) за 2016 рік.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні додаткових відпусток як учаснику бойових дій, у кількості 14 календарних днів (діб) за 2016 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення ОСОБА_1 , з поліції.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 , за період з листопад 2015 по липень 2016 року (включно).

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Донецької області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 не виплачену індексацію грошового забезпечення, період часу з листопада 2015 по липень 2016 року (включно).

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Донецькій області на користь ОСОБА_1 кошти за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 3000,00 гривень.

В частині інших позовних вимог,- відмовити.

Повний текст рішення складено у повному обсязі 25 січня 2021 року.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя О.В. Зінченко