Справа № 380/1083/20
Суддя: Гавдик Зіновій Володимирович
Дата ухвалення: 2021-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2021 року справа №380/1083/20

Львівський окружний адміністративний суд, головуючий суддя Гавдик З.В., секретар судового засідання Василько А.В., розглянувши в порядку письмового провадження засіданні адміністративну справу № 813/1083/20 за позовом Приватного підприємства «Львівдах» до Головного управління ДПС у Львівської області про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Приватне підприємство «Львівдах» звернулося до Львівського окружного адміністративного суду із вищевказаним адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Львівській області, про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 28.01.2020 року за № , № .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за результатами перевірки позивача відповідачем складений акт від 08.01.2020 року за №7/05-3/37030088 у якому вказано на нереальність господарських операцій між ПП «Львівдах» і ТОВ «Центрбудпостач». На підставі згаданого акта перевірки відповідач прийняв спірні податкові повідомлення-рішення.

На думку позивача такі є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки не відповідають фактичним обставинам фінансово-господарської діяльності позивача, так як реальність правовідносин позивача з контрагентом ТОВ «Центрбудпростач» підтверджується договором, укладеним належним чином та у відповідній формі, наявністю первинної документації за господарськими операціями з контрагентом, рухом активів в процесі здійснення господарських операцій.

В акті перевірки податковий орган не навів будь-яких фактів щодо визнання первинних документів, поданих позивачем під час перевірки, недійсними. На момент вчинення дій, визначених у договорі, сторони були зареєстровані у визначеному законом порядку, а в контролюючого органу були відсутні правові підстави для встановлення заниження позивачем сум податкового кредиту згідно із зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних, виписаних на ПП «Львівдах» - ТОВ «Центрбудпостач» за період грудень 2017 року, оскільки єдиного підставою для віднесення сум до податкового кредиту є реєстрація податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних органом ДПС після проведення перевірки на відповідність критеріям ризику.

В ході проведеної перевірки відповідач не навів обґрунтованих аргументів відносно того, що документи, якими платник обґрунтовує своє право на податковий кредит, оформлені з порушенням вимог чинного законодавства, містять недостовірні відомості щодо змісту правочину або підписані не уповноваженою особою. При цьому, відповідач не заперечує, що відомості, які містяться в договорах та інших первинних документах, податкових накладних контрагентів, відповідають даним, які містяться в податковій інформації податкового органу.

У відповідача відсутні належні і достатні докази того, що позивачу могло бути відомо або повинно було бути відомо про податкові порушення, допущені контрагентом, і у зв`язку із цим ним не проявлено належної обачності при виборі контрагента. Доказів наявності фактів взаємозалежності або узгодженості дій платника і ТОВ «Центрбудпостач», а також застосування платником схеми розрахунків, яка свідчать про повернення грошових коштів платнику або особам, які мають до нього відношення, відповідач не навів у акті перевірки.

Позивач вважає, що він, при виборі контрагента, проявив належну обачність. Відповідач не навів належних і достатніх аргументів, які дозволяють зробити висновок про безпідставність одержаної податкової вигоди за взаємовідносинами позивача із ТОВ «Центрбудпостач».

Позивач не погоджується з аргументами відповідача про те. що у ТОВ «Центрбудпостач» не мало достатньої кількості працівників і відповідного технічного забезпечення, відповідно, не мав і реальної можливості виконувати зобов`язання за договорами, оскільки всупереч вимогам ст.83 ПК України не доведено використання контрагентом основних і транспортних засобів на інших підставах, зокрема на праві оренди, а також того, що ним не залучалися працівники на підставі цивільно-правових договорів.

Відсутність у товариства трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарської операції та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем.

Наявні у позивача належним чином оформлені, що спростовують висновки в акті перевірки, а надані послуги безпосередньо пов`язані з фінансово-господарською діяльністю контрагента.

Позивач зазначає, що в цілому, висновки акту перевірки є необ`єктивними, хибними, надуманими та упередженими, гуртуються на припущеннях, так як зміст акту складається з декларування загальних норм законодавства України, та не містить жодних обґрунтованих фактів порушень податкового законодавства з боку ПП «Львівдах».

Представник позивача в судових засіданнях позовні вимоги підтримав, надав суду додаткові пояснення та докази, просив позов задоволити повністю.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив з підстав, що проведено документальну позапланову виїзну перевірку ПП «Львівдах» з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах із ТОВ «Центрбудпостач» за період грудень 2017. Перевіркою встановлено заниження податку на додану вартість на загальну суму ПДВ - 199939,52грн., та заниження податку на прибуток підприємств за 2017 рік у сумі 179946 грн.

Також встановлено, що ТОВ «Центрбудпостач» перебувало на обліку в ТУ ДФС у Донецькій області (м.Слов`янськ). Стан платника - 16 (припинено, ліквідовано, закрито). Основний вид діяльності - будівництво житлових і нежитлових будівель. Свідоцтво платника ПДВ анульовано 26.12.2018 року. Остання декларація з ПДВ подана за березень 2018 року. Із травня 2018 року ТОВ «Центрбудпостач» не звітується.

Відповідно до Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма 1 ДФ) за IV квартал 2017 року та Звіту про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів (форма Д 4) за грудень 2017 року, чисельність працівників даного підприємства відповідно до поданої звітності за грудень 2017 року - 23 чол. (звільнено 21.12.2017 - 9 чол. та 29.12.2017 - 2 чол.). Основні засоби - відсуні. Земельні ділянки - відсутні. Відомості про об`єкти оподаткування - не подавались (відсутні).

До перевірки не представлено актів приймання-передачі матеріалів від ПП «Львівдах» до ТОВ «Центрбудпостач», які повинні були використовуватись при виконанні вищенаведених робіт.

Згідно із п. 69 Постанови Кабінету Міністрів України від 01 серпня 2005 року № 668 «Про затвердження Загальних умов укладення та виконання договорів підряду в капітальному будівництві» (із змінами та доповненнями) - будівельний майданчик (фронт робіт) надається підряднику замовником в порядку, визначеному договором підряду, і оформлюється відповідним актом. Організація виконання робіт повинна відповідати проектно-технологічній документації (проект організації будівництва та проект виконання робіт), склад і зміст якої визначається нормативними документами та договором підряду.

Проте, ПП «Львівдах» до перевірки не представлено дозвільних документів щодо перебування працівників ТОВ «Центрбудпостач» на будівельній площадці замовника чи актів прийому-передачі будівельного майданчика для виконання робіт.

Відповідно до представлених актів приймання виконаних будівельних робіт (форма № КБ2в) та підсумкових відомостей ресурсів сумарна кількість витрат труда робітників становить 21891,59 людино-годин (в т.ч. робітників-будівельників - 21873,51 людино-година, робітників, що обслуговують машини - 18,08 людино-годин).

Враховуючи, що роботи ТОВ «Центрбудпостач» проводилися у грудні 2017 року, термін їх проведення «фактично становив» - 21 робочий день. Відповідно, при восьмигодинному робочому дні для виконання даного обсягу робіт необхідно 130 чоловік (13 955,97/(21x8).

Однак, відповідно до поданої звітності ТОВ «Центрбудпостач», у грудні 2017 року чисельність працівників даного підприємства 23 чол., із них звільнено 21.12.2017 - 9 чол. та 29.12.2019 - 2 чол., що є недостатньою кількістю для проведення даних робіт у грудні 2017 року.

Крім цього, відповідно до аналізу поданої звітності та даних Єдиного реєстру податкових накладних встановлено, що ТОВ «Центрбудпостач» в грудні 2017 року надавались послуги (виконувались роботи) для значної кількості суб`єктів господарювання (більше 30 СГД) на загальну суму 24 293 682 грн. і усі роботи виконувались на значній території України, для суб`єктів господарювання, котрі перебувають на обліку в різних регіонах.

Згідно із актами приймання виконаних будівельних робіт (форма № КБ2в), при виконанні робіт для ПП «Львівдах» також були задіяні транспортні засоби (машини та механізми). Однак, у ТОВ «Центрбудпостач» встановлено відсутність власних основних засобів, послуг з оренди відповідних транспортних засобів (машин та механізмів), а також залучення до робіт третіх (сторонніх) осіб.

На думку відповідача ТОВ «Центрбудпостач» не могло фактично здійснювати вищенаведені будівельні роботи з урахуванням часу, оперативності проведення робіт, недостатньої чисельності трудових ресурсів та відсутності будівельних матеріалів, необхідних для здійснення даних робіт.

Також відповідач зазначив, що відповідно до даних ІФС «Податковий блок» та даних Єдиного реєстру податкових накладних, ТОВ «Центрбудпостач» не здійснювало придбання послуг субпідряду, а також залучення до робіт третіх (сторонніх) осіб. Враховуючи вищенаведене, зазначені операції ПП «Львівдах» із ТОВ «Центрбудпостач» за грудень 2017 року не містять у суті своїй розумних економічних або інших причин (ділової мети) систематичного (протягом місяця) реалізації ТМЦ (робіт, послуг). Такі причини можуть бути наявними лише за умови, якщо платник податку має намір одержати економічний ефект у результаті підприємницької або іншої економічної діяльності. Наслідком діяльності ТОВ «Центрбудпостач» є виключно чи переважно формування податкових зобов`язань на адресу контрагентів, в тому числі ПП «Львівдах».

Відповідно до наявної інформації з Єдиного реєстру судових рішень, встановлено, що прокуратурою Львівської області здійснюється досудове розслідування по матеріалах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 18.04.2019 за № 0000034, за ознаками складу злочину (кримінального правопорушення), передбаченого ч. 1 ст.205 Кримінального кодексу.

29.05.2019 року суддею Перемишлянського районного суду Львівської області винесено вирок по справі №449/485/19 за обвинуваченням засновника, директора, бухгалтера ТОВ «Центрбудпостач» ОСОБА_1 , у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.205 Кримінального кодексу, яким визнано вказану особу винною у вчиненні фіктивного підприємництва.

Представник відповідача в судовому засідання позовні вимоги заперечив, надав суду додаткові докази та документи, просив в задоволені позову відмовити повністю.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 246 КАС України, суд зазначає, що ухвалою судді 10.02.2020 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі. Ухвалою суду від 10.04.2020 року розгляд справи здійснюється за правилами загального позовного провадження. Ухвалою судді від 16.12.2020 року закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Судом встановлені наступні обставини:

08.01.2020 року Головним управлінням ДФС у Львівській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку ПП «Львівдах» з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах із ТОВ «Центрбудпостач» за період грудень 2017, за результатами якої складено акт №7/05-3/37030088.

Перевіркою встановлено порушення ПП «Львівдах» п.п. 134.1.1. п. 134.1. ст. 134, п. 135.1. ст. 135, п. 137.1. ст. 137, п. 198.1., п.198.2., п.198.3. ст.198, п. 200.1., п. 200.2., ст.200 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року за №2755-VI (із змінами та доповненнями), внаслідок чого підприємством занижено податок на додану вартість на загальну суму ПДВ - 199939,52грн., та занижено податок на прибуток підприємств за 2017 рік у сумі 179946 грн.

На підставі вищевказаного акту перевірки, відповідачем 28.01.2020 року прийняті спірні податкові повідомлення рішення за:

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 249924,40 грн, в тому числі 199939,52 грн за основним зобов`язанням та 49984,88 грн. за штрафними санкціями;

- № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток на суму 224932,50 грн., в тому числі 179946 грн. за основним зобов`язанням та 44986,50 грн. за штрафними санкціями.

Зміст спірних правовідносин полягає в тому, що позивач вважає спірні рішення відповідача протиправними та такими, що не відповідає вимогам податкового законодавства.

Судом не враховуються аргументи наведені позивачем про протиправність спірних рішень з наступних підстав згідно встановлених судом обставин та вимог законодавства:

Згідно із ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно із ст. 1 ЦК України, цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно судом не враховуються аргументи позивача, зазначені у відповіді на відзив із посиланням на Цивільний кодекс України.

Згідно із п. 44.1 ст. 44 ПК України (у редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин), для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно із п.п. 134.1.1. п. 134.1. ст. 134 ПК України, об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається:

зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку);

збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається:

збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку);

зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Для платників податку, у яких річний дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, об`єкт оподаткування може визначатися без коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу. Платник податку, у якого річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, має право прийняти рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу, не більше одного разу протягом безперервної сукупності років в кожному з яких виконується цей критерій щодо розміру доходу. Про прийняте рішення платник податку зазначає у податковій звітності з цього податку, що подається за перший рік в такій безперервній сукупності років. В подальші роки такої сукупності коригування фінансового результату також не застосовуються (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років).

Якщо у платника, який прийняв рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу, в будь-якому наступному році річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період перевищує двадцять мільйонів гривень, такий платник визначає об`єкт оподаткування починаючи з такого року шляхом коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці, визначені відповідно до положень цього розділу.

Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи.

Платники податку на прибуток - виробники сільськогосподарської продукції, які обрали річний податковий (звітний) період відповідно до підпункту 137.4.1 пункту 137.4 статті 137 цього Кодексу, фінансовий результат до оподаткування за податковий (звітний) період обчислюють шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування за минулий звітний рік на фінансовий результат до оподаткування за перше півріччя такого року та збільшення на фінансовий результат до оподаткування за перше півріччя поточного звітного року, що визначені відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності.

Згідно із п. 135.1. ст. 135 цього ж Кодексу, базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.

Згідно із п. 137.1. ст. 137 цього ж Кодексу, податок нараховується платником самостійно за ставкою, визначеною статтею 136 цього Кодексу, від бази оподаткування, визначеної згідно зі статтею 135 цього Кодексу.

Згідно із п. 198.1. ст. 198 цього ж Кодексу, До податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу;

ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Згідно із п. 198.2. ст. 198 цього ж Кодексу, датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг.

Для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов`язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата складення платником податкової накладної за такими операціями, за умови реєстрації такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Датою збільшення податкового кредиту орендаря (лізингоотримувача) для операцій фінансової оренди (лізингу) є дата фактичного отримання об`єкта фінансового лізингу таким орендарем.

Датою віднесення сум до податкового кредиту замовника з договорів (контрактів), визначених довгостроковими відповідно до пункту 187.9 статті 187 цього Кодексу, є дата фактичного отримання замовником результатів робіт (оформлених актами виконаних робіт) за такими договорами (контрактами).

Для товарів/послуг, постачання (придбання) яких контролюється приладами обліку, факт постачання (придбання) таких товарів/послуг засвідчується даними обліку.

Згідно із п. 198.3. ст. 198 цього ж Кодексу, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:

придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи);

ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно із п. 200.1. ст. 200 цього ж Кодексу, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно із п. 200.2. ст. 200 цього ж Кодексу, при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Для перерахування податку до бюджету центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, надсилає центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, реєстр платників, в якому зазначаються назва платника, податковий номер та індивідуальний податковий номер платника, звітний період та сума податку, що підлягає перерахуванню до бюджету. На підставі такого реєстру центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, не пізніше останнього дня строку, встановленого цим Кодексом для самостійної сплати податкових зобов`язань, перераховує суми податку до бюджету.

Згідно із ст. 4 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», бухгалтерський облік та фінансова звітність ґрунтуються на таких принципах:

повне висвітлення - фінансова звітність повинна містити всю інформацію про фактичні та потенційні наслідки господарських операцій та подій, здатних вплинути на рішення, що приймаються на її основі;

автономність - кожне підприємство розглядається як юридична особа, відокремлена від її власників, у зв`язку з чим особисте майно та зобов`язання власників не повинні відображатися у фінансовій звітності підприємства;

послідовність - постійне (з року в рік) застосування підприємством обраної облікової політики. Зміна облікової політики можлива лише у випадках, передбачених національними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку, міжнародними стандартами фінансової звітності та національними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку у державному секторі, і повинна бути обґрунтована та розкрита у фінансовій звітності;

безперервність - оцінка активів та зобов`язань підприємства здійснюється виходячи з припущення, що його діяльність буде тривати й надалі;

нарахування - доходи і витрати відображаються в бухгалтерському обліку та фінансовій звітності в момент їх виникнення, незалежно від дати надходження або сплати грошових коштів;

превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми;

єдиний грошовий вимірник - вимірювання та узагальнення всіх господарських операцій підприємства у його фінансовій звітності здійснюються в єдиній грошовій одиниці;

інших принципах, визначених міжнародними стандартами або національними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку, або національними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку в державному секторі залежно від того, які з наведених стандартів застосовуються підприємством.

Превалювання сутності над формою (операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми), як один із принципів бухгалтерського обліку, відповідає сутності податкового обліку, який ґрунтується на даних бухгалтерського обліку.

Згідно із частин 1, 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, перелік яких визначено у цій нормі.

Надання контролюючому органу належним чином оформлених документів, передбачених правовими нормами, з метою одержання податкова вигоди є підставною для її одержання, якщо контролюючий орган не встановив і не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні, суперечливі або ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.

Встановлюючи обов`язкове підтвердження платником податків задекларованих показників податкового обліку належними документами, законодавець презюмує, що ці документи мають відображати реальний стан речей щодо задекларованих об`єктів оподаткування.

Судом враховуються заперечення відповідача, і в тому числі про те, що: відповідно до представлених актів приймання виконаних будівельних робіт (форма № КБ2в) витрати труда робітників-будівельників на обсяг зазначених робіт становить 21891,59 людино-годин, в тому числі витрати труда робітників, що обслуговують машини, на обсяг зазначених робіт становить 18,08 людино-годин.

В розділі 3, наявних у справі, договорів підряду від 30.11.2017 року та від 01.12.2017 року підписаних ПП «Львівдах» (як замовником) із ТОВ «Центрбудпостач» (як підрядником) зазначено, що:

«При здійсненні будівельних робіт Підрядник використовує свої матеріали. Підрядник зобов`язаний перед початком використання матеріалів перевірити їх придатність;

Усі використовувані матеріали повинні бути новими та відповідати встановленим і діючим в Україні стандартам по виготовленню зазначених матеріалів і їх використанню;

Якщо в процесі виконання робіт у Підрядника не виникає претензій з приводу матеріалів, наданих Замовником, чи інструкцій, що даються Замовником, то матеріал вважається переданим необхідної якості, а вказівки відповідають необхідному ходу робіт і в Підрядника не виникає яких-небудь претензій з цього приводу після використання зазначених матеріалів чи виконання зазначених інструкцій».

Відповідно до актів приймання виконаних будівельних робіт (форма № КБ2в) вартість матеріалів, виробів та конструкцій сторонами не погоджена.

До перевірки не надавались акти приймання-передачі матеріалів від ПП «Львівдах» до ТОВ «Центрбудпостач», які повинні були б використовуватись при виконанні вищенаведених робіт.

Згідно із актами приймання виконаних будівельних робіт (форма № КБ2в), при виконанні робіт для ПП «Львівдах» також були задіяні транспортні засоби (машини та механізми).

В справі відсутні докази наявності у ТОВ «Центрбудпостач» власних основних засобів, послуг з оренди відповідних транспортних засобів (машин та механізмів), а також залучення до робіт третіх (сторонніх) осіб. Відповідно у ТОВ «Центрбудпостач» встановлено відсутність матеріально- технічної і технологічної можливості з виконання робіт для ПП «Львівдах».

По суті ТОВ «Центрбудпостач» не могло фактично здійснювати будівельні роботи для позивача з урахуванням часу, оперативності проведення робіт, недостатньої чисельності трудових ресурсів та відсутності будівельних матеріалів, необхідних для здійснення даних робіт.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена п.п.1.2 п.1, п.п.2.1 п.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року за №88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 року за №168/704, первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.

Згідно з п.2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року за №88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 року за №168/704, первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов`язкові реквізити; назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції, а наявність укладеного між учасниками господарської операції цивільно-правового договору не свідчить про реальність вчинення відповідної операції. Підтвердити факт вчинення господарської операції можна за допомогою первинного документа, який достовірно відображає її зміст та складений згідно із вимогами чинного законодавства. Відповідно відображенню у податковій звітності підлягає лише та господарська операція, яка фактично відбулась, а не та. зміст якої лише відображений на первинних документах, відповідно тоді така господарська операція, яка фактично відбулась і створює відповідні податкові наслідки для платника шляхом формування ним складу податкового кредиту та валових витрат.

Поняття справедливого балансу розкрито у рішенні Європейського Суду з прав людини від 22 січня 2009 року у справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії» (заява № 3991/03).

Зокрема, при розкритті поняття загального інтересу, як однієї із складових справедливого балансу, Європейський Суд з прав людини зазначив, що загальні інтереси спільноти полягають у підтриманні фінансової стабільності системи оподаткування податку на додану вартість разом із її сукупністю нормам щодо нарахування податку на додану вартість до сплати, податкових пільг, податкового кредиту та відшкодування податку на додану вартість. Основними елементами (продовжується у згаданому рішенні) підтримання такої стабільності слід визнати повне і своєчасне виконання усіма платниками податків на додану вартість своїх зобов`язань щодо декларування та сплати податку на додану вартість та, в кінцевому результаті, запобігання будь-яких видів шахрайських зловживань у вказаній системі. Щодо цього Суд визнав, що необхідно покладати край спробам зловживання у сфері оподаткування і що з метою попередження таких зловживань може бути розумним передбачати у національному законодавстві вимоги особливої обачливості для платників податку на додану вартість.

Крім цього, судом встановлено, що Вироком Перемишлянського районного суду Львівської області від 25.05.2019 року по справі № 449/485/19 затверджено угоду про визнання винуватості, укладену 29.05.2019 р. в кримінальному провадженні №0000034 від 18.04.2019 року, між прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби прокуратури Львівської області Кріцак Ю.Л. та обвинуваченим ОСОБА_1.

Вказаним судом встановлено наступне:

«ОСОБА_1 , діючи умисно, 04.04.2018 згідно договору купівлі-продажу (відступлення) частки у статутному капіталі придбав ТОВ «Центрбудпостач» () та згідно з протоколом №5 Загальних зборів засновника ТОВ «Центрбудпостач» з 06.04.2018 став його фактичним керівником, з метою прикриття незаконної діяльності, усвідомлюючи протиправність своїх дій, в порушення діючого законодавства, а саме: положень ст.42 ГК України, відповідно до якої підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку, ст.49 ГК України, згідно якої підприємці зобов`язані, серед іншого, не порушувати права та законні інтереси інших суб`єктів господарювання, установ, організацій, права місцевого самоврядування і держави, достовірно знаючи, що товариство реєструється ним лише для здійснення незаконної діяльності у вигляді документального оформлення начебто проведених фінансово-господарських операцій придбав ТОВ «Центрбудпостач» () без мети здійснення підприємницької діяльності. Так, ОСОБА_1 04.04.2018 перебуваючи за адресою: Львівська області, Перемишлянський район, м. АДРЕСА_2 , на підставі договору купівлі-продажу (відступлення) частки у статутному капіталі здійснив придбання ТОВ «Центрбудпостач», ставши 06.04.2018 фактичним директором даного товариства, яке зареєстроване 04.08.2011 Перемишлянською районною державною адміністрацією (Свідоцтво про державну реєстрацію юридичної особи №0000668). В подальшому, як службова особа ТОВ «Центрбудпостач», ОСОБА_1 , у відповідності до ст.67 Конституції України, розділу третього Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», ст.ст. 16, 47, 168 Податкового кодексу України, статуту ТОВ «Центрбудпостач», затвердженого 04.04.2018 протоколом №5 Загальних зборів засновника ТОВ «Центрбудпостач», був зобов`язаний виконувати організаційно-розпорядчі обов`язки функції по керівництву даним суб`єктом підприємницької діяльності, розпорядженню його майном та коштами, відповідальним за організацію та ведення бухгалтерського та податкового обліку, за повноту нарахування і своєчасність сплати до бюджету податків, зборів (обов`язкових платежів), за період з моменту придбання 04.04.2018 до 30.06.2018 без наміру на здійснення фінансово-господарської діяльності ТОВ «Центрбудпостач», лише формально рахувався службовою особою - директором ТОВ «Центрбудпостач». При цьому, ОСОБА_1 усвідомлював, що придбане ним товариство буде використовуватися лише для прикриття незаконної діяльності пов`язаної із документальним оформленням неіснуючих фінансово-господарських операцій, а відтак, у період з квітня по червень 2018 року, формально укладав угоди з контрагентами щодо купівлі-продажу товарів (будівельні товари та послуги), при чому фінансово-господарську діяльність від імені даного суб`єкта господарської діяльності не здійснював, не придбавав та не постачав вказані товари. Також, на вказане товариство здійснювалось документальне відображення придбання та постачання товарів, робіт, послуг від суб`єктів господарської діяльності, в тому числі реального сектору економіки. Вказані дії надавали можливість безпідставно формувати податковий кредит для інших суб`єктів господарювання. Разом з цим, у ході досудового розслідування встановлено, що у ТОВ «Центрбудпостач» відсутні необхідні умови для досягнення результатів підприємницької (економічної) діяльності, основні фонди, технічний персонал, виробничі активи, складські приміщення, транспортні засоби, за юридичною адресою товариство не знаходилось. За наведених обставин, ОСОБА_1 діючи умисно, 04.04.2018 здійснив придбання ТОВ «Центрбудпостач», ставши 06.04.2018 його службовою особою-директором, з метою прикриття незаконної діяльності, пов`язаної з документальним оформленням неіснуючих фінансово-господарських операцій з продажу товарів (будівельні товари та послуги). Вказані дії надавали можливість безпідставно формувати податковий кредит для інших суб`єктів господарювання.

Таким чином, ОСОБА_1 , підозрюється у вчиненні фіктивного підприємництва, тобто придбанні суб`єкта підприємницької діяльності (юридичної особи), з метою прикриття незаконної діяльності, тобто у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.205 КК України.

29.05.2019 р. в даному кримінальному провадженні №0000034 від 18.04.2019 року, між прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби прокуратури Львівської області Кріцак Ю.Л. та обвинуваченим ОСОБА_1 в порядку, передбаченому ст.ст. 468, 469, 472 КПК України, укладено угоду про визнання винуватості, згідно якої ОСОБА_1 повністю визнає свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.205 КК України. Сторони узгодили покарання за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.205 КК України, у виді штрафу в розмірі п`ятсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8 500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень».

Суд зазначає, що про удаваність господарської операції можуть свідчити підтверджені доказами доводи контролюючого органу, зокрема про наявність таких обставин, як: неможливість реального здійснення операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг; нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності; відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, господарської діяльності у зв`язку з відсутності управлінського або технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів тощо; облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов`язані з виникненням податкової вигоди, якщо для цього виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій; здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку; відсутність документів обліку.

Обов`язковою умовою для визнання документів доказом у адміністративній справі відповідно до вимог статті 75 Кодексу адміністративного судочинства України є їх достовірність. Якщо документи складені від імені суб`єкта підприємницької діяльності (юридичної особи), створеного з метою фіктивного підприємництва, вони не можуть бути підставою бухгалтерського та/чи податкового обліку, оскільки статус нелегального підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю. Відповідно, вчинені під час здійснення нелегальної діяльності операції не можуть бути легалізовані, а їх відображення у бухгалтерському та податковому обліках не може надавати встановлені законом податкові вигоди.

Суть полягає у тому, що надання платником податків податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, крім випадку, якщо податковий орган не довів, що відомості, які містяться в документах, є недостовірними. Обставина щодо набрання законної сили вироком суду, яким керівника підприємства визнано винним у скоєнні злочинів, передбачених частинами першою і другою статті 205 Кримінального кодексу України, підлягає врахуванню адміністративним судом, оскільки статус фіктивного підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю, навіть за формального її підтвердження первинними документами. Це саме стосується і справ, де має місце обставина щодо наявності постанови суду про звільнення від кримінальної відповідальності особи, яка вчинила злочин, передбачений статтею 205 Кримінального кодексу України, з нереабілітуючих підстав.

Первинні документи, які виписані фіктивним підприємством, не можуть вважатися належно оформленими документами, що підтверджують факт придбання товарів, робіт чи послуг.

Такої ж правової позиції дотримується і Верховний Суд, зокрема в постановах від 16.01.2018 у справі № 2а-7075/12/2670, від 26.02.2020 у справі №826/1308/18, від 28.10.2019 у справі №280/5058/18, від 11.09.2019 у справі №814/1932/17, від 06.05.2020 у справі №640/4687/19.

Судом враховуються аргументи відповідача, що надані позивачем документи не можуть бути доказом реальності господарських операцій, з посиланням на встановлені у вироках обставини щодо фіктивних підприємств.

Частиною шостою статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Первинні документи, виписані на операції з придбання послуг (будівельних робіт) та товару у контрагентів позивача не є належні та достовірні докази, є неприйнятними за об`єктивним критерієм, оскільки ці товариства реальною господарською діяльністю не займалися, а були створені для проведення безтоварних операцій в цілях незаконною податкової мінімізації. Статус фіктивного підприємства цих товариств несумісний з легальною підприємницькою діяльністю, а господарські операції з їх задіянням не можуть бути визнані навіть за формального підтвердження документами бухгалтерського обліку.

Суд зазначає, що підставою для виникнення у платника права на податковий кредит з податку на додану вартість є факт реального здійснення операцій з придбання товарно-матеріальних цінностей з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, а також оформлення відповідних операцій належним чином складеними первинними документами, які містять достовірні відомості про їх обсяг та зміст.

Наслідки в податковому обліку створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто такі, що пов`язані із рухом активів, зміною зобов`язань та власного капіталу платника податків та відповідають змісту укладених договорів. Таким чином, в даному випадку дослідженню підлягає реальність вчинення господарської операції, відповідність вчиненої господарської операції господарській меті, а також реальність усіх даних, наведених у документах, що надають право на формування податкового кредиту.

Судом не враховується аргументи позивача про те, що в кримінальних провадженнях не вирішувалось питання про наслідки дій засудженого, і вони не стосуються безпосередньо предмету спору в цій адміністративній справі, вирок не встановлює чітко й однозначно ті обставини, які підлягають встановленню та дослідженню в даній справі.

Закріплений такий принцип, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Таким чином, у випадку допущення певних порушень законодавства контрагентом відповідальність має наставати саме для нього, а не тягнути негативні наслідки і для позивача.

Вказане на думку суду не є належним доказом реальності та товарності спірних господарських операцій, оскільки такі не підтверджені належними та допустимим доказами.

З цих підстав суд критично оцінює надані позивачем докази.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Такі первинні документи повинні мати обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції, посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Суд зазначає, що будь-який договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Досягнення згоди з істотних умов договору жодним чином не обмежує волі сторін в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

Безпредметні на думку суду договори з надуманими зобов`язаннями сторін, які мають удавані наслідки лише для самих сторін таких договорів, жодним чином не підтверджують реальність здійснення господарських операцій, оскільки такі підписуються сторонами з метою одержання податкової вигоди та не мають правових наслідків для платника податків, і за своєю суттю не узгоджуються із конституційним принципом, відповідно до якого кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Факт декларування позивачем вказаних правовідносин сторонами по справі не заперечується, однак саме лише декларування без здійснення господарських операцій не може бути підставою для зменшення податкових зобов`язань та формування податкового кредиту.

Епізодичні первинні документи, як підтвердження здійснення позивачем господарських операцій судом також не враховуються, так як реальність господарської операції має бути підтверджена певними доказами (документами) послідовність та порядок складання яких визначено законодавством. Лише за наявності всіх необхідних для певної господарської операції документів, алгоритм яких визначений законом та погоджений сторонами, судом може бути надана оцінка їх належності, допустимості, достовірності кожного доказу зокрема, а також достатність і взаємний зв`язок їх у сукупності щодо реальності господарської операції.

На думку суду, будь які первині документи (податкового та бухгалтерського обліку) підписані від імені осіб, які заперечують свою участь у створенні та діяльності юридичних осіб, не можна вважати належно оформленими та підписаними повноважними особами, які посвідчують факт настання юридичних наслідків.

Крім цього, про відсутність факту здійснення господарської операції може свідчити, зокрема те, що результати, відображені у даних податкового обліку будь-кого з учасників господарської операції, фактично не настали внаслідок відсутності відповідних дій будь-кого з учасників такої операції (наприклад, відображення отримання послуг без їх фактичного надання або в разі їх надання іншою особою, ніж та, що вказана у даних податкового обліку чи первинних документах; імітація купівлі товару в особи, яка ніколи його не продавала тощо).

Підставами для віднесення до складу сум витрат, понесених на придбання товарів (робіт, послуг), є сукупність таких умов, як реальне (фактичне) придбання товарів (робіт, послуг), використання придбаних товарів (робіт, послуг) у власній господарській діяльності, а також документальне підтвердження понесених витрат.

Для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені у разі фактичного здійснення господарської операції, якщо вона спричинила реальні зміни майнового стану платника податків. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Платнику необхідно застосовувати розумну обережність при укладенні договорів з постачальниками. Адже за звичаями ділового обороту при здійсненні такого вибору суб`єктами господарювання оцінюються не лише умови угоди та їх комерційна привабливість, але і ділова репутація, платоспроможність контрагента, ризики невиконання зобов`язань та надання гарантій їх виконання, наявність у контрагента необхідних ресурсів (виробничих потужностей, технологічного обладнання, кваліфікованого персоналу) та відповідного досвіду.

Відображенню у податковій звітності підлягає лише та господарська операція, яка фактично відбулась, а не та, зміст якої лише відображений на первинних документах, відповідно тоді така господарська операція, яка фактично відбулась і створює відповідні податкові наслідки для платника шляхом формування ним складу податкового кредиту та витрат, що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування інших підприємств. Тому господарська операція, яка фактично не відбулась, не спрямована на реальне настання правових наслідків, а спрямована лише на формування платником податкового кредиту у зв`язку із відображенням її змісту у первинних документах.

Лише факт декларування позивачем вказаних правовідносин без реального здійснення господарських операцій не може бути підставою для визнання протиправним і скасування спірного податкового повідомлення-рішення.

Внаслідок відсутності у позивача належних та допустимих доказів реальності сумнівних господарських операцій відповідачем правомірно встановлено факт нереальності їх вчинення та як наслідок юридичну дефектність згаданих первинних документів.

Відповідно спірні операції позивача не підтверджені належним чином складеними первинними документами, які є підставою для формування податкового обліку позивача. Будь-яких інших доказів руху активів у процесі здійснення господарської операції та дійсному економічному змісту і ділової мети позивач суду не надав.

З цих же підстав судом враховуються заперечення відповідача про порушення позивачем норм податкового законодавства зазначеного у висновках акту перевірки позивача та правомірність спірних податкових повідомлень-рішень.

Також суд враховує положення Висновку N 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява N 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява N 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява N 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно позовні вимоги позивача, не підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до вимог ст. 139 КАС України, судові витрати на користь позивача не присуджуються.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 139, 242-246, 255, 262-263, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволені позову Приватного підприємства «Львівдах» (81053, Львівська область, Яворівський район, м. Новояворівськ, вул. Привокзальна, 3) до Головного управління ДПС у Львівської області (79034, м. Львів, вул. Стрийська, 35) про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень, - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст. ст. 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5. п.15 розд. VII «Перехідні положення» цього Кодексу.

Рішення суду складено в повному обсязі 26.01.2021 року.

Суддя Гавдик З.В.