Справа № 640/12211/19
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2021-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

22 січня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Сорочка Є.О.,

суддів Єгорової Н.М.,

Коротких А.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 жовтня 2020 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 28.02.2019 № та №.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 жовтня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Позивач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

Головне управління ДПС у м. Києві у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити у її задоволенні, посилаючись на необґрунтованість доводів скаржника.

Головне управління ДПС у м. Києві також просив здійснити заміну відповідача у даній справі його правонаступником.

Згідно статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

Постановою Кабінету Міністрів України від 19.06.2019 № 537 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби» утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби за переліком згідно з додатком 1. Реорганізовано деякі територіальні органи Державної фіскальної служби шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної податкової служби за переліком згідно з додатком 2.

Відповідно до Переліку територіальних органів Державної податкової служби, що утворюються утворено Головне управління ДПС у м. Києві, а відповідно до Переліку територіальних органів Державної фіскальної служби, що реорганізуються, до Головного управління ДПС у м. Києві приєднано Головне управління ДФС у м. Києві.

До Єдиного державного реєстру юридичних, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесений відповідний запис про державну реєстрацію Головного управління ДПС у м. Києві.

Згідно із розпорядженням Кабінету Міністрів України № 682-р від 21.08.2019 функції і повноваження Державної фіскальної служби з реалізації державної податкової політики, державної політики із адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, державної політики у сфері боротьби із правопорушеннями під час застосування податкового законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та законодавства з інших питань припинено, а контроль за дотриманням таких функцій та повноважень покладено на Державну податкову службу згідно із постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 № 227 «Про затвердження положень про Державну податкову службу України та Державну митну службу України».

В контексті вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення клопотання та допущення процесуального правонаступництва шляхом заміни Головного управління ДФС у м. Києві на Головне управління ДПС у м. Києві.

Аналогічну позицію щодо наявності підстав для заміни податкового органу висловив також і Верховний Суд у постанові від 05.11.2019 по справі №802/462/14-а.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що Головним управлінням ДФС у м. Києві проведено документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 по 31.12.2017, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 31.12.2017, за результатами чого складено акт від 22.10.2018 №4179/26-15-42-04/ НОМЕР_1 .

Листом від 21.11.2018 №74962/Т/26-15-42-04-77 Головне управління ДФС у м. Києві повідомило ФОП ОСОБА_1 про те, що за результатами розгляду поданих останнім заперечень на висновки акту від 22.10.2018 №4179/26-15-42-04/ НОМЕР_1 , а також наданих до заперечень документів, які не були досліджені під час проведення перевірки, мають великий обсяг та потребують додаткового вивчення, Головним управлінням ДФС у м. Києві прийнято рішення про проведення документальної позапланової перевірки, з урахуванням первинних документів, наданих до заперечень, відповідно до пп. 78.1.5 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України (далі - ПК).

На підставі викладеного, Головним управлінням ДФС у м. Києві прийнято наказ від 14.12.2018 №18246, яким, відповідно до пп. 78.1.5 п. 78.1 ст. 78 ПК визначено провести документальну позапланову невиїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 . В якості підстави для прийняття вказаного наказу зазначено доповідну записку управління контрольно-перевірочної роботи фізичних осіб від 14.12.2018 №9603/26-15-42-04-28.

Надалі, Головним управлінням ДФС у м. Києві проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 по 31.12.2017, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 31.12.2017.

За результатами перевірки складено акт від 14.01.2019 №25/26-15-42-04/ НОМЕР_1 , згідно висновків якого за позивачем встановлені порушення:

- п.п. 177.1, 177.2, 177.4, 177.5 ст. 177 ПК, внаслідок чого занижено податок на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за 2015-2017 роки на загальну суму 825 465,71 грн., у тому числі за 2015 рік - 135 090,57 грн., за 2016 рік - 344 296,66 грн., за 2017 рік - 346 078,48 грн.;

- п. 16-1 підрозділу ХХ ПК, внаслідок чого занижено та не перераховано до бюджету військовий збір із сум чистого доходу за 2015-2017 роки у розмірі 68 062,17 грн., у тому числі за 2015 рік - 10 530,90 грн., за 2016 рік - 28 691,39 грн., за 2017 рік - 28 839,88 грн.

На підставі висновків акта перевірки, Головним управлінням ДФС у м. Києві прийнято податкові повідомлення-рішення від 21.02.2019:

- №, яким ФОП ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, у загальному розмірі 513 781,81 грн., з яких за податковим зобов`язанням нараховано 411 025,45 грн., а за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 102 756,36 грн.;

- №, яким ФОП ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору у загальному розмірі 42 815,15 грн., з яких за податковим зобов`язанням нараховано 34 252,12 грн., а за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 8 563,03 грн.

Не погодившись з такими рішеннями, вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що з наявних у матеріалах справи доказів не вбачається того, що спірні ТМЦ та паливно-мастильні матеріали використано позивачем саме з метою експлуатації у власній господарській діяльності відповідних транспортних засіб, за умови відсутності первинної документації, яка б це підтверджувала. У той же час, сам факт діяльності позивача за КВЕД 49.41 - Вантажний автомобільний транспорт - вказаного не доводить.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Відповідно до пункту 177.1 статті 177 ПК доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Пунктом 167.1 статті 167 ПК передбачено, що ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.

Згідно пункту 177.2 статті 177 ПК визначено, що об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

За змістом підпунктів 177.4.1, 177.4.3, 177.4.5 пункту 177.4 ПК до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать:

- витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат;

- суми податків, зборів, які пов`язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які пов`язані з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця;

- інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Не включаються до складу витрат підприємця: витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем <…>.

Аналіз викладеного дає підстави для висновку, що до складу витрат фізичної особи - підприємця для цілей оподаткування податком на доходи фізичних осіб, включаються лише ті витрати, зокрема на купівлю сировини, матеріалів, товарів тощо, що пов`язані провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем.

Відповідно до підпункту 1.1 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ, пункту 162.1 статті 162 ПК тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.

Згідно підпункту 1.2 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ пункту 163.1 статті 163 ПК об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання);

Підпунктами 1.3-1.4 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК визначено, що ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту.

Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу.

Особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку.

Особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з інших доходів, є податковий агент - для оподатковуваних доходів з джерела їх походження в Україні (пункт 171.1, підпункт «а» пункту 171.2 статті 171 ПК).

Отже, база оподаткування військовим збором збігається з базою оподаткування податку на доходи фізичних осіб.

Так, відповідач в акті перевірки наголошував на тому, що ФОП ОСОБА_1 на підтвердження задекларованих сум витрат до перевірки надано книгу обліку доходів і витрат за перевіряємий період та первинні документи за 2015 рік, а саме: накладні на придбання ТМЦ та паливно-мастильних матеріалів, фіскальні чеки, підтверджуючі сплату та акти приймання-передачі товарів (вантажів). Проте, останнім не надано документи, підтверджуючі які саме ТМЦ та паливно-мастильні матеріали використано у господарській діяльності, в якій кількості та об`ємі (не надано товарно-транспортні накладні, акти списання тощо).

Відповідач в акті перевірки вказав, з чим погодився і суд першої інстанції, про те, що вказані вище витрати не пов`язані з провадженням господарської діяльності підприємця, оскільки документально не підтверджено використання їх у господарській діяльності або реалізація.

У свою чергу, позивач вказує, що відповідні паливно-мастильні матеріали використані ним у власній господарській діяльності.

На підтвердження своєї позиції позивач вказує, що він здійснює діяльність у сфері вантажних перевезень, що підтверджується відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань; у його власності перебувають вантажні автомобілі Mercedes Benz 818, MAN 8.185 LC, ГАЗ 3302 АФІ. Наведене також підтверджується актом перевірки (пункт 1.7.2); спірні ТМЦ та паливно-мастильні матеріали були придбані ним з метою використання та обслуговування вантажних транспортних засобів, які використовуються позивачем при здійсненні господарської діяльності з надання послуг вантажних перевезень, що підтверджується наданими позивачем документами: договорами про постачання нафтопродуктів, видатковими накладними на паливо, актами приймання-передачі палива, актами здачі-прийняття робіт з обслуговування та ремонту вантажних транспортних засобів, квитанції про оплату цих робіт.

При цьому, позивач у спірний період надавав послуги з вантажних перевезень, що підтверджується наданими позивачем до суду документами: договорами на транспортно-експедиторське обслуговування та додатками до них, актами надання послуг з перевезення вантажу. Обставини того, що позивач у спірний період надав послуги вантажних перевезень підтверджуються також і актом перевірки.

За таких обставин, колегія суддів вважає безпідставними висновки відповідача, якого помилково підтримав і суд першої інстанції, про те, що позивачем не підтверджено використання у власній господарській діяльності ТМЦ та паливно-мастильних матеріалів, які є необхідними при здійсненні діяльності з надання послуг вантажних переведень, яку і здійснює позивач.

З огляду на викладене, колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що позивачем правомірно сформовані спірні витрати на придбання ТМЦ та паливно-мастильних матеріалів, а отже ним не було занижено податок на доходи фізичних осіб та військовий збір.

Тому, оскаржувані податкові повідомлення-рішення є необґрунтованими, протиправними та підлягають скасуванню.

Разом із цим, колегія суддів відхиляє посилання скаржника на наявність певних формальних недоліків в оформленні та змісті акту перевірки, позаяк такі доводи не самі по собі не свідчать про протиправність проведеної перевірки та оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв помилкове рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи відзиву на апеляційну скаргу висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС).

Відповідно до пункту другого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом частини першої статті 317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, то оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню , а позов задоволенню .

Керуючись статтями 34, 243, 311, 317, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Замінити відповідача Головне управління ДФС у м. Києві на його правонаступника - Головне управління ДПС у м. Києві.

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити .

Скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 жовтня 2020 року та ухвалити нове судове рішення, яким позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 28.02.2019 № та №.

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві (04116, місто Київ, ВУЛИЦЯ ШОЛУДЕНКА, будинок 33/19; ідентифікаційний номер 43141267) сплачений судовий збір у розмірі 13 914 (тринадцять тисяч дев`ятсот чотирнадцять) грн 92 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. В інших випадках постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя Є.О. Сорочко

Суддя Н.М. Єгорова

Суддя А.Ю. Коротких