Суддя: Золотніков Олександр Сергійович
Дата ухвалення: 2021-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

суддів Великої Палати Верховного Суду Золотнікова О. С., Британчука В. В., Єленіної Ж. М., Прокопенка О. Б.
у справі (провадження № 11-216зва20) за скаргою ОСОБА_1 на рішення Вищої ради правосуддя (далі - ВРП) від 31 липня 2018 року № 2472/0/15-18, ухвалене за результатами розгляду скарги на рішення її Першої Дисциплінарної палати від 17 березня 2017 року № 528/1дп/15-17.
Короткий виклад історії справи
У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Великої Палати Верховного Суду зі скаргою на рішення ВРП від 31 липня 2018 року № 2472/0/15-18 «Про залишення без змін рішення Першої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 17 березня 2017 року № 528/1дп/15-17 про притягнення судді Соснівського районного суду міста Черкаси ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності».
Велика Палата Верховного Суду постановою від 31 січня 2019 року скаргу ОСОБА_1 залишила без задоволення, а рішення ВРП від 31 липня 2018 року № 2472/0/15-18 - без змін.
У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Великої Палати Верховного Суду із заявою про перегляд постанови Великої Палати Верховного Суду від 31 січня 2019 року за виключними обставинами на підставі пункту 1 частини п`ятої статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), у якій просив скасувати рішення ВРП від 31 липня 2018 року № 2472/0/15-18.
Заяву мотивовано тим, що Рішенням Конституційного Суду України (далі - КСУ) від 11 червня 2020 року № 7-р/2020 у справі за конституційним поданням 55 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) статті 375 Кримінального кодексу України (далі - КК України) визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), указану статтю КК України. КСУ в цьому Рішенні дійшов висновку, що стаття 375КК України суперечить принципові верховенства права, а саме такому його елементові, як юридична визначеність, та не узгоджується з принципами незалежності суддів, обов`язковості судового рішення, а отже, суперечить частині першій статті 8, частинам першій,другій статті 126, частині першій, пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України. При цьому КСУ виходив з того, що для перегляду судового рішення в законі встановлюються відповідні процедури судочинства, які передбачають оскарження судового рішення та надання йому юридичної оцінки компетентним судом; Конституція України не наділяє інші органи державної влади повноваженнями щодо перевірки судового рішення в позасудовому порядку та оцінки його як «неправосудного».
На думку заявника, вказане означає, що постановлені ним у кримінальному процесі ухвали відносно осіб, яким були обрані запобіжні заходи, повинні бути переглянуті лише апеляційним судом; оцінку як діям судді, так і законності в цілому кожній з постановлених ухвал може давати лише апеляційний суд, а не орган виконавчої влади, у тому числі й ВРП, а тому це окреме положення незалежності суддів, якому не була надана належна оцінка Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 31 січня 2019 року, має визначальне значення для перегляду судового рішення після прийняття КСУ Рішення від 11 червня 2020 року № 7-р/2020.
Суддя Великої Палати Верховного Суду ухвалою від 31 серпня 2020 року відкрив провадження за заявою ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Великої Палати Верховного Суду від 31 січня 2019 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на рішення ВРП від 31 липня 2018 року № 2472/0/15-18 та призначив цю справу до розгляду в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Основні мотиви, викладені в ухвалі Великої Палати Верховного Суду
Ухвалою від 14 січня 2021 року Велика Палата Верховного Суду закрила провадження за заявою ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Великої Палати Верховного Суду від 31 січня 2019 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на рішення ВРП від 31 липня 2018 року № 2472/0/15-18.
На обґрунтування прийнятого рішення Велика Палата Верховного Суду вказала, що Рішення КСУ від 11 червня 2020 року № 7-р/2020 не містить висновків щодо неконституційності закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого Великою Палатою Верховного Суду при вирішенні справи; так само Велика Палата Верховного Суду не робила висновку, що закон чи інший правовий акт, який би підлягав застосуванню у справі за скаргою ОСОБА_1 на рішення ВРП від 31 липня 2018 року № 2472/0/15-18, суперечить Конституції України, не застосувавши такий закон чи інший правовий акт, а застосувавши норми Конституції України як норми прямої дії.
З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що Рішення КСУ від 11 червня 2020 року № 7-р/2020 не може бути підставою для перегляду постанови Великої Палати Верховного Суду від 31 січня 2019 року в цій справі за виключними обставинами, а відтак провадження за заявою ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами зазначеної постанови Великої Палати Верховного Суду на підставі вказаного Рішення КСУ підлягає закриттю.
Підстави і мотиви для висловлення окремої думки
Відповідно до частини третьої статті 34 КАС України суддя, не згодний із судовим рішенням за наслідками розгляду адміністративної справи, може письмово викласти свою окрему думку.
Вважаємо помилковим висновок Великої Палати Верховного Суду про закриття провадження за заявою ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Великої Палати Верховного Суду від 31 січня 2019 року в цій справі з таких міркувань.
Відповідно до частини першої статті 55 Конституції України права і свободи людини та громадянина захищаються судом. Конституція України має найвищу юридичну силу. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини та громадянина гарантується безпосередньо на підставі Конституції України.
Частина друга статті 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади, місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною другою статті 124 Конституції України визначено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Відповідно до пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України підставою для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є встановлена КСУ неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.
Звертаючись до суду із заявою про перегляд постанови Великої Палати Верховного Суду від 31 січня 2019 року за виключними обставинами на підставі пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України, ОСОБА_1 послався на Рішення КСУ від 11 червня 2020 року № 7-р/2020, яким визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), статтю 375 КК України.
Як указав заявник, виходячи із висновків КСУ, зроблених у Рішенні від 11 червня 2020 року № 7-р/2020, для перегляду судового рішення в законі встановлюються відповідні процедури судочинства, які передбачають оскарження судового рішення та надання йому юридичної оцінки компетентним судом; Конституція України не наділяє інші органи державної влади повноваженнями щодо перевірки судового рішення в позасудовому порядку та оцінки його як «неправосудного». Отже, на думку ОСОБА_1 , указане означає, що винесені ним у кримінальному процесі ухвали відносно осіб, яким були обрані міри запобіжного заходу, повинні бути переглянуті лишеапеляційним судом,оцінку як діям судді,так і законності в цілому кожній винесеній ухвалі може давати лише апеляційний суд, а неорган виконавчої влади, у тому числі й ВРП, а тому це окреме положення незалежності суддів, якому небуланадана належна оцінка Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 31 січня 2019 року, має визначальне значення для перегляду судового рішення після прийняття КСУ Рішення від 11 червня 2020 року № 7-р/2020.
На наше переконання, заява ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Великої Палати Верховного Суду від 31 січня 2019 року в цій справі відповідає вимогам, установленим до неї статтею 364 КАС України, та подана у визначений законом строк, а тому суддя Великої Палати Верховного Суду ухвалою від 31 серпня 2020 року обґрунтовано відкрив провадження за цією заявою та призначив цю справу до розгляду в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
З огляду на викладене не було підстав для закриття провадження за заявою ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Великої Палати Верховного Суду від 31 січня 2019 року, а тому ця заява підлягала розгляду по суті Великою Палатою Верховного Суду.
Судді Великої Палати
Верховного Суду О. С. Золотніков