Справа № 520/11880/2020
Суддя: Кононенко З.О.
Дата ухвалення: 2021-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2021 р.Справа № 520/11880/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Кононенко З.О.,

Суддів: Калиновського В.А. , Макаренко Я.М. ,

за участю секретаря судового засідання Цибуковської А.П.

представника позивача Кузнецової А.А.

представника відповідача Гусаченко Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "РОСТ ПАК+" на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.10.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Бідонько А.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 26.10.20 року по справі № 520/11880/2020

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "РОСТ ПАК+"

до Головного управління Держпраці у Харківській області

про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "РОСТ ПАК+", звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держпраці у Харківській області, в якому просить суд : визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці у Харківській області №ХК8249/299/НД/АВ/П/ТД-ФС від 30.03.2020 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що в ході проведення інспекційного відвідування ТОВ "РОСТ ПАК+" фахівцями відповідача встановлено, що в порушення вимог ч. З ст. 24 КЗпП має місце використання праці працівників без оформлення належним чином трудових відносин. Позивач не погоджується із вказаною кваліфікацією фактичних обставин, оскільки взаємовідносини фізичної особи і суб`єкта господарювання можуть виникати як на підставі трудового, так і на підставі цивільно-правового договору. При цьому сторони цивільно-правове угоди укладають договір в письмовій формі згідно з вимогами ст. 208 Цивільного кодексу України.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 21.10.2020 року у задоволені адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "РОСТ ПАК+" до Головного управління Держпраці у Харківській області про визнання протиправною та скасування постанови - відмовлено.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що характерними ознаками трудових відносин є: систематична виплата заробітної плати за процес праці (а не її результат); підпорядкування правилам внутрішнього трудового розпорядку; виконання роботи за професією (посадою), визначеною Національним класифікатором України ДК 003:2010 "Класифікатор професій", затвердженим наказом Держспоживстандарту від 28.07.2010 №327; обов`язок роботодавця надати робоче місце; дотримання правил охорони праці на підприємстві, в установі, організації тощо.

Позивач зазначає, що основними ознаками трудового договору, є: праця юридично несамостійна, протікає в рамках певного підприємства, установи, організації (юридичної особи) або в окремого громадянина (фізичної особи); шляхом виконання в роботі вказівок і розпоряджень власника або уповноваженого ним органу; праця має гарантовану оплату; виконання роботи певного виду (трудової функції); трудовий договір, як правило, укладається на невизначений час; здійснення трудової діяльності відбувається, як правило, в складі трудового колективу; виконання протягом встановленого робочого часу певних норм праці; встановлення спеціальних умов матеріальної відповідальності; застосування заходів дисциплінарної відповідальності; забезпечення роботодавцем соціальних гарантій.

Позивач наголошує, що зі співставлення трудового договору з цивільно-правовим договором, відмінним є те, що трудовим договором регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації діяльності залишається поза його межами, метою договору є отримання певного результату.

Виконавець за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ним ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.

Позивач наголошує, що чинне законодавство України не містить жодного обов`язкового припису щодо того, у яких саме випадках сторони певного зобов`язання зобов`язані укладати саме трудові договори, а в яких цивільно-правові договори (угоди) на виконання певних робіт.

Отже, потенційні сторони такого зобов`язання цілком вільні у своєму виборі форми втілення власних правових відносин, а тому вони на свій розсуд вправі визначати вид майбутнього договору, що може укладатися між ними, при цьому договори укладені з фізичними особами регулюють цивільно-правові- відносини між цими особами та позивачем, оскільки:

фізичні особи, з якими укладено договори цивільно-правового характеру, на момент їх укладання не порушували питання щодо оформлення трудового договору, відповідних заяв не надавали, до товариства не зверталися; предметом цих договорів є виконання фізичними особами певного, визначеного обсягу роботи, за наслідками виконання якої замовник зобов`язувався оплатити виконавцеві виконану ним роботу, тобто, предметом є кінцевий результат, а не процес праці; метою цих договорів є отримання певного матеріального результату; сторони дотримались обов`язкової вимоги щодо письмової форми договору; цивільно-правових угодах з цими особами не зазначено, що виконавці мають додержуватись виробничої дисципліни, техніки безпеки, протипожежної безпеки; відсутні умови про їх зобов`язання вйконувати правила внутрішнього трудового розпорядку, з якими їх не було ознайомлено під розписку перед початком роботи, а також не ознайомлено і з колективним договором, з умовами праці; робота виконувалась без фіксації конкретного графіку роботи; з боку позивача не було контролю за часом надання послуг, оскільки значення мав лише результат; результати наданих послуг за цивільно-правовими угодами оформлені сторонами шляхом складання звітів підрядника; оплата наданих послуг проводилась саме по факту наданих конкретних послуг за актом виконаних робіт, а не за сам процес виконання трудових обов`язків протягом трудового дня.

Позивач вважає, що гр. ОСОБА_1 та гр. ОСОБА_2 виконували роботу на підставі цивільно-правових угод, та більше того, судом першої інстанції не було спростовано волевиявлення сторін на укладення вищевказаних цивільно-правових угод та виконання певного виду робіт саме в процесі реалізації своїх прав в цивільно-правових відносинах на підставі цивільно-правових угод.

Вказаним працівникам, з якими укладено договори цивільно-правового характеру, нараховано та виплачено винагороду за виконану роботу.

Вартість надаваної послуги не пов`язана зі строком її надання, а її розмір є визначеним. Договорами не встановлено жодних періодичних платежів, як-то передбачено трудовим законодавством при виплаті заробітної плати. Договорами не встановлено оплати процесу надання послуг та гарантування отримання фізичною особою коштів у разі ненадання послуг.

Крім того, на думку позивача, під час здійснення інспекційних відвідувань інспектори праці не наділені повноваженнями тлумачити на власний розсуд характер правовідносин між сторонами цивільно-правового договору. Якщо укладені цивільно-правові договори не визнані недійсними в судовому порядку, та не мають ознак нікчемного правочину, інспектори праці не наділені повноваженнями тлумачити на власний розсуд характер правовідносин між сторонами цивільно-правового договору.

Відповідач надав до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу позивача в якому серед іншого зазначено, що в самих договорах не зазначається конкретного результату роботи (кінцевого результату), який повинен передаватися замовнику; предметом укладеного договору є процес праці, а не її кінцевий результат; в зазначених договорах не визначено обсягу виконуваної роботи, робота носить постійний характер, який свідчать про процес праці, відсутній результат праці, що характерно для трудового договору, який згідно з ч. 1 ст.21 КЗпП є угодою між працівником і власником підприємства або уповноваженою ним особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку та інше.

Відповідач зазначає, що аналіз змісту укладених договорів дає підстави для висновку, що останні перебувають поза межами правового регулювання цивільного законодавства, адже, по-перше, містять фіксований розмір вартості послуг без застереження щодо їх обсягу та змісту, не визначають порядок-надання таких послуг, без урахування їх якості, кількості та кінцевого результату. Предметом укладених договорів позивача з фізичними особами є процес праці, а не ; її кінцевий результат,

Відповідач наголошує, що основною ознакою, що відрізняє підрядні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

Одночасно, посада «Прибиральник» та «Механік» визначена Класифікатором професій ДК 003:2010, при цьому класифікатор і призначений для застосування центральними органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, Федерацією роботодавців України, всіма суб`єктами господарювання.

На думку відповідача, суд першої інстанції і дійшов до правильних висновків про те, що договори передбачають виконання функцій, властивих саме найманому працівнику згідно класифікатору професій: тобто спрямовані не на досягнення кінцевого і результату, а на процес - виконання функцій.

Головне управління Держпраці у Харківській області наголошує, що роботи, які виконуються гр. ОСОБА_1 та гр. ОСОБА_2 в інтересах ТОВ «РОСТ ПАК+» не є поодинокими епізодами, які в процесі здійснення господарської діяльності підприємства виникають додатково можуть виконуватися за цивільно-правовими і договорами.

Отже, Головне управління Держпраці у Харківській області погоджується з висновком суду першої інстанції, що згідно із специфікою роботи останні і мають виконуватися штатними працівниками позивача, з огляду на те, що дані роботи фактично носять постійний характер, відсутній певний результат праці.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача підтримав апеляційну скаргу, просив задовольнити її, посилаючись на доводи та обґрунтування, викладені в апеляційній скарзі.

Представник відповідача, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що на підставі наказу Головного управління Держпраці у Харківській області № 250 від 03.02.2020 року було оформлено направлення на проведення заходу державного контролю у формі інспекційного відвідування №02.03-03/433 від 03.02.2020 року (а.с. 58-60)

Підставою для проведення контрольного заходу стала інформація, викладена у колективному зверненні гр. ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (від 24.01.2020 №КОЛ-83), відповідно до якого особи повідомили, що останні працювали на ТОВ «РОСТ ПАК+» без належного оформлення трудових відносин два роки, та клопотали про проведення перевірки підприємства на предмет додержання вимог законодавства про працю та притягнути адміністрацію підприємства до відповідальності, уповноваженою посадовою особою відповідача було прийнято рішення про доцільність призначення інспекційного відвідування. У зв`язку із чим Головним управлінням Держпраці у Харківській області було видано наказ від 03.02.2020 року №250 про проведення інспекційного відвідування ТОВ «РОСТ ПАК+».

Зазначена підстава для реалізації контрольних повноважень відповідає пп. 3 п.5 Порядку №823.

04 лютого 2020 року інспекторами праці Головного управління Держпраці у Харківській області проводилося інспекційне відвідування ТОВ «РОСТ ПАК+» за юридичною адресою: 61020, Харківська обл., місто Харків, вул. Цемента, буд. 3.

На початку інспекційного відвідування інспектором праці пред`явлено службове посвідчення та вручено направлення на проведення заходу державного контролю у формі інспекційного відвідування директору під особистий підпис.

В ході проведення інспекційного відвідування 04.02.2020 року за фактичною адресою здійснення діяльності ТОВ «РОСТ ПАК+», а саме: м. Харків, проїзд Верещаковський, 30 відповідачем було встановлено та зафіксовано засобом відеофіксації фактичний допуск до роботи двох працівників підприємства, зокрема гр. ОСОБА_1 та гр. ОСОБА_2 . Зазначених працівників було опитано.

Гр. ОСОБА_2 04.02.2020 року виконував роботи механіка за фактичною адресою здійснення діяльності ТОВ «РОСТ ПАК+» та на відеореєстратор зазначив, що виконує роботи механіка півтора - два тижні та знаходиться на випробувальному терміні.

Друга особа, яка була зафіксована інспекторами праці 04.02.2020року під час виконання робіт з прибирання - ОСОБА_1 , яка надала пояснення, що виконує роботи на посаді прибиральниці чотири роки з режимом роботи п`ять днів на тиждень, субота, неділя вихідні дні. Процес опитування зазначеної особи зафіксовано на відеореєстратор.

Відповідачем зазначається, що адміністрацією підприємства на вимогу інспектора праці було надано документи для проведення заходу державного контролю у формі інспекційного відвідування, зокрема цивільно-правові договори (договори підряду) укладені між ТОВ «РОСТ ПАК+» та громадянами ОСОБА_1 (договір підряду №3101/2020/1-П від 31.01.2020 зі строком дії до 29.02.2019) та гр. ОСОБА_2 (договір підряду №3101/2020/2-П зі строком дії до 29.02.2019), звіти підрядника б/н та без дати.

Як встановлено в ході розгляд справи, під час інспекційного відвідування позивачем фахівцям Головного управління Держпраці у Харківській області певних документів, які надані позивачем до суду разом із позовом, а саме: копія додаткової угоди до договору підряду №3101/2020/2-П від 31.01.2020 щодо ОСОБА_2 , копія звіту підрядника від 02.03.2020 щодо виконання робіт ОСОБА_2 , копія видаткового касового ордеру від 20.03.2020 року, копія додаткової угоди до договору підряду №3101/2020/1-П від 31.01.2020 року щодо ОСОБА_1 , копія звіту підрядника від 02.03.2020 щодо виконання робіт ОСОБА_1 , копія видаткового касового ордеру 20.03.2020 року позивачем під час інспекційного відвідування не надавалось.

Інспектором Держпраці складено вимогу про надання /поновлення документів від 04.02.2020 р. № ХК 8249/299/НД (а.с. 62).

За результатами інспекційного відвідування позивача посадовими особами Головного управління Держпраці у Харківській області було складено акт інспекційного відвідування №ХК8249/299/НД/АВ від 17.02.2020 року із детальним описом виявлених порушень та припис про усунення виявлених порушень №ХК8249/299/НД/АВ/П від 17.02.2020 року (а.с. 65-69).

На підставі акту №ХК8249/299/НД/АВ від 17.02.2020 року, яким встановлено порушення законодавства про працю, Головним управлінням Держпраці у Харківській області винесено постанову про накладення штрафу №ХК8249/299/НД/АВ/П/ТД-ФС від 30.03.2020 року, у відповідності до якої на ТОВ «Рост Пак +» накладено штраф у розмірі 94460 грн. (а.с. 8-12).

Не погоджуючись із постановою про накладення штрафу позивач звернувся до суду із відповідним адміністративним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено правомірність заявлених позовних вимог, натомість відповідачем аргументовано застосування юридичної відповідальності, яка у даному випадку була обрана суб`єктом владних повноважень вірно та цілком узгоджується з фактичними обставинами справи, а отже постанова про накладення штрафу у відношенні ТОВ «РОСТ ПАК+» №ХК8249/299/НД/АВ/П/ТД-ФС від 30.03.2020 року є законною та не підлягає скасуванню.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову з наступних підстав.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Законом України Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності визначено, що державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Заходами державного нагляду (контролю) є планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №96 (далі - Положення №96), Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Процедура здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю, визначена в Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 року №295.

Відповідно до пункту 2 Порядку №295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці, зокрема, Держпраці та її територіальних органів.

Відповідно до частини першої статті 259 КЗпП України, державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю затверджено ПКМУ від 21.08.2019 № 823 (у редакції чинній на момент проведення інспекційного відвідування) (далі - Порядок № 823).

Відповідно до пп.1, 2, 3, 6 п.10 Порядку №823 встановлено, що інспектори праці за наявності службового посвідчення безперешкодно мають право під час проведення інспекційних відвідувань за наявності підстав, визначених пунктом 5 цього Порядку, без попереднього повідомлення о будь- якій годині доби з урахуванням вимог законодавства про охорону праці проходити до будь-яких виробничих, службових, адміністративних приміщень об`єкта відвідування, в яких використовується наймана праця (пп.1 п.10 Порядку №823), ознайомлюватися з будь-якими книгами, реєстрами та документами, ведення яких передбачено законодавством про працю, що містять інформацію/відомості з питань, які є предметом інспекційного відвідування, з метою перевірки їх відповідності нормам законодавства та отримувати завірені об`єктом відвідування їх копії або витяги (пп.2 п.10 Порядку №823), наодинці або у присутності свідків ставити керівнику та/або працівникам об`єкта відвідування, іншим особам, що володіють необхідною інформацією, запитання, що стосуються законодавства про працю, отримувати із зазначених питань усні та/або письмові пояснення (пп.3 п.10 Порядку №823), фіксувати проведення інспекційного відвідування засобами аудіо-, фото- та відеотехніки (пп.6 п.10 Порядку №823).

Перелік посадових осіб уповноважених на проведення інспекційного відвідування та уповноважених користуватися правами, наданими п.10 Порядку №823 під час проведення інспекційного відвідування - визначені наказом про проведення інспекційного відвідування ТОВ «РОСТ ПАК+» від 03.02.2020 №250 та направленням №02.03-03/433 від 03.02.2020 року на проведення заходу державного контролю у формі інспекційного відвідування. Посвідчення інспекторів праці Головного управління Держпраці у Харківській області містяться на офіційному сайті Державної служби України з питань праці.

Згідно з ч. 3 ст. 24 КЗпП України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За визначенням ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно з ч. 1 статті 23 КЗпП України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

Колегія суддів зауважує, що діяльність працівника в рамках трудового договору характеризується наступними правовими ознаками: праця юридично несамостійна, протікає в рамках певного підприємства, установи, організації (юридичної особи) або в окремого громадянина (фізичної особи); не на свій страх і ризик, а шляхом виконання в роботі вказівок і розпоряджень власника або уповноваженого ним органу; праця має гарантовану оплату; виконання роботи певного виду (трудової функції); трудовий договір, як правило, укладається на невизначений час; здійснення трудової діяльності відбувається, як правило, в складі трудового колективу; виконання протягом встановленого робочого часу певних норм праці; встановлення спеціальних умов матеріальної відповідальності; застосування заходів дисциплінарної відповідальності; забезпечення роботодавцем соціальних гарантій.

Такі ознаки трудового договору визначені положеннями КЗпП України та іншими законодавчими актами, що регулюють трудові відносини: Закон України «Про відпустки», Закон України «Про оплату праці», Закон України «Про колективні договори і угоди», Закон України «Про охорону праці».

Відповідно до ч. 1 ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до ч. 2 ст. 837 Цивільного кодексу України договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно з ч. 1 ст. 839 Цивільного кодексу України підрядник зобов`язаний виконати роботу, визначену договором підряду, із свого матеріалу і своїми засобами, якщо інше не встановлено договором.

Такі угоди застосовуються для виконання конкретної роботи, що спрямована на одержання результатів праці, і у разі досягнення зазначеної мети вважаються виконаними і дія їх припиняється.

Таким чином, основною ознакою, що відрізняє підрядні відносини від трудових є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

Виконавець, який працює згідно з цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик; предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт, за наслідками яких замовник зобов`язується оплатити підрядникові виконану ним роботу, тобто предметом є кінцевий результат, а не процес праці; метою договору підряду є отримання певного матеріального результату.

Аналогічна правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 820/1432/17 (провадження № К/9901/15518/18) та в постанові Верховного Суду від 08 травня 2018 року у справі № 127/21595/16-ц (провадження № 61 -10203св18), в яких зазначено, що основною ознакою, що відрізняє підрядні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

Трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання, трудова діяльність не припиняється.

Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

Аналізуючи умови цивільно-правових угод № 3101/2020/1-П від 31.01.2019 та №3101/2020/2-П від 31.01.2019 і терміни розрахунку за ними, колегія суддів доходить висновку, що зазначені угоди мають ознаки трудових правовідносин.

Перелік виконуваних робіт (послуг): прибирання та надання послуг з технічного обслуговування гранулятора поліетиленової плівки носять систематичний, регулярний характер та відповідають завданням та обов`язкам за професією.

Так, з матеріалів справи вбачається, що в ході інспекційного відвідування 04.02.2020 року за фактичною адресою здійснення діяльності ТОВ «РОСТ ПАК+», а саме: м. Харків, проїзд Верещаковський, 30 відповідачем було встановлено та зафіксовано засобом відеофіксації фактичний допуск до роботи двох працівників підприємства, зокрема гр. ОСОБА_1 та гр. ОСОБА_2 .

Громадянин ОСОБА_2 04.02.2020 року виконував роботи механіка за фактичною адресою здійснення діяльності ТОВ «РОСТ ПАК+» на відеореєстратор зазначив, що виконує роботи механіка півтора - два тижні та знаходиться на випробувальному терміні.

Працівник ОСОБА_1 була зафіксована інспекторами праці 04.02.2020 року під час виконання робіт з прибирання, остання надала пояснення відповідно до яких ОСОБА_1 виконує роботи на посаді прибиральниці чотири роки з режимом роботи п`ять днів на тиждень, субота, неділя вихідні дні. Процес опитування зазначеної особи зафіксовано на відеореєстратор.

Адміністрацією підприємства на вимогу інспектора праці було надано документи для проведення заходу державного контролю у формі інспекційного відвідування, зокрема цивільно-правові договори (договори підряду) укладені між ТОВ «РОСТ ПАК+» та громадянами ОСОБА_1 (договір підряду №3101/2020/1-П від 31.01.2020 зі строком дії до 29.02.2019) та гр. ОСОБА_2 (договір підряду №3101/2020/2-П зі строком дії до 29.02.2019), звіти підрядника б/н та без дати.

Також, з доданої до матеріалів справи представником позивача копію договору підряду №3101/2020/2-П від 31.01.2020 р., вбачається що за її умовами (п. 1.1.) ОСОБА_2 (Підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати роботи за завданням замовника з використанням своїх засобів праці, а замовник зобов`язується прийняти і оплатити виконанні роботи.

Пунктом 1.2 цієї угоди визначена характеристика робіт - технічне обслуговування гранулятора поліетиленової плівки (а.с. 19). Строк виконання робіт по 29 лютого 2019 року .

За договором підряду №3101/2020/1-П від 31.01.2020, укладеному між ТОВ "Рост Пак +" в особі директора Музалевського Максима Сергійовича та гр. ОСОБА_1 (Підрядник") Підрядник зобов`язується на свій ризик виконати роботи за завданням замовника з використанням своїх засобів праці, а замовник зобов`язується прийняти і оплатити виконанні роботи (п. 1.1. Договору).

Пунктом 1.2 цього Договору визначена характеристика робіт - прибирання поліетиленових відходів в кількості - 15 (п`ятнадцять) тон. Кількість визначається наростаючим підсумком з 31.01.2020 по 29.02.2020.

В розділі 2 типових договорів, щодо ціни робіт, встановлено, зокрема загальна вартість (ціна) робіт складає 6000 (шість тисяч гривень) 00 копійок. Договірна ціна, визначена у п. 2.1 цього Договору, включає в себе відшкодування витрат Підрядника та плату за виконані ним роботи. Договірна ціна, визначена у п. 2.1 цього Договору, є остаточною (п.2.1, 2.2, 2.3).

Аналізуючи надані договори, колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що в тексті цих договорів не зазначається конкретного результату роботи (кінцевого результату), який повинен передаватися замовнику; предметом укладеного договору є процес праці, а не її кінцевий результат; в зазначених договорах не визначено обсягу виконуваної роботи, робота носить постійний характер, який свідчать про процес праці, відсутній результат праці, що характерно для трудового договору, який згідно з ч. 1 ст.21 КЗпП є угодою між працівником і власником підприємства або уповноваженою ним особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку та інше.

Отже, з аналізу змісту наведених договорів, колегія суддів вважає, що позивачем допущено до роботи працівників гр. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підставі цивільно-правових угод без оформлення трудових договорів, чим порушено вимоги ст. 24 КЗпП України.

Так, колегія суддів зауважує, що укладені договори перебувають поза межами правового регулювання цивільного законодавства, адже, по-перше, містять фіксований розмір вартості послуг без застереження щодо їх обсягу та змісту, не визначають порядок надання таких послуг, без урахування їх якості, кількості та кінцевого результату. Предметом укладених договорів позивача з фізичними особами є процес праці, а не її кінцевий результат.

Зміст зазначених угод, укладених між Сторонами, вказує на те, що їх предметом є процес праці, а не її кінцевий результат. Жодним пунктом договору не встановлено обсяг виконуваної роботи у вигляді конкретних фізичних величин, які підлягають вимірюванню, що повинні були бути відображені в акті їх приймання. Не містяться у ньому і відомості щодо того, який саме конкретний результат роботи повинен передати Підрядник Замовнику, не визначено переліку завдань роботи, її видів, кількісних і якісних характеристик.

Колегія суддів також звертає увагу на той факт, що посада «Прибиральник» та «Механік» визначена Класифікатором професій ДК 003:2010, при цьому класифікатор призначений для застосування центральними органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, Федерацією роботодавців України, всіма суб`єктами господарювання.

Таким чином, договори передбачають виконання функцій, властивих саме найманому працівнику згідно класифікатору професій: тобто спрямовані не на досягнення кінцевого результату

Крім того, з наданого представником відповідача відеозапису вбачається, що під час опитування прибиральниця ОСОБА_1 виконує роботу прибиральниці вже чотири роки з режимом роботи п`ять днів на тиждень, із вихідними днями - субота та неділя.

З наданих інспекторам в ході перевірки пояснень ОСОБА_2 повідомив перевіряючим контролюючого органу про те, що виконує роботи півтора - два тижні.

Отже, в порушення вимог ч. 3 ст. 24 КЗпП зазначених осіб: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було допущено до роботи без укладання трудових договорів, оформлених належним чином.

За результатом проведення інспекційного відвідування складено акт інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю №ХК8249/299/НД/АВ від 17.02.2020 року.

Механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю, передбачених частиною 2 ст. 265 КЗпП України визначено Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого Постановою КМУ від 17.07.2013 № 509 (далі - Порядок № 509).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 509 однією з підстав для накладення штрафів є акт про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу.

На підставі викладеного, суд доходить висновку, що відносини за цивільно-правовими угодами, укладеними між позивачем та вказаними особами: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , фактично є трудовими.

При цьому, оформлення таких трудових відносин шляхом підписання трудового договору, видання відповідного наказу чи розпорядження роботодавця чи уповноваженого ним органу, позивачем проведено не було, з огляду на що суд вважає обґрунтованим висновок відповідача щодо порушення позивачем вимоги ч. 3 ст. 24 КЗпП України.

На виконання вимог пункту 3 Порядку № 509, суб`єкта господарювання рекомендованим листом №0970 від 11.03.2020 було повідомлено, що 11.03.2020 року уповноваженою посадовою особою Головного управління Держпраці у Харківській області було отримано акт, складений за результатами заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю, у ході якого встановлено факт допущення до роботи двох працівників, що є підставою для розгляду справи про накладення штрафу відповідно до ст. 265 КЗпП України у строки визначені Порядком №509 (лист від 11.03.2020 №0867 додається).

Слід звернути увагу, що приписи Порядку №509 не містять норми, щодо забезпечення участі суб`єкта господарювання під час розгляду справи про накладення штрафу, а містять лише вимогу, щодо повідомлення останнього про дату отримання уповноваженої посадової особи акту інспекційного відвідування.

Отже, доводи позивача стосовно того, що не була забезпечена участь його представника під час розгляду справи про накладення штрафу - є помилковими та такими, що не відповідають приписам Порядку №509.

Так, на підстав акту інспекційного відвідування №ХК8249/299/НД/АВ від 17.02.2020 винесено постанову про накладення штрафу №ХК8249/299/НД/АВ/П/ТД-ФС від 30.03.2020 року у сумі 94460,00 грн.

Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення, а до юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю та є платниками єдиного податку першої - третьої груп, застосовується попередження.

Щодо доводів апеляційної скарги позивача про необхідність з`ясувати на який пристрій було зроблено відеофіксацію (марка, модель, накопичувач), колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пп.6 п.10 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю затверджено ПКМУ від 21.08.2019 № 823 (у редакції чинній на момент проведення інспекційного відвідування) (далі - Порядок № 823) встановлено, що інспектори праці за наявності службового посвідчення безперешкодно мають право під час проведення інспекційних відвідувань фіксувати проведення інспекційного відвідування засобами аудіо-, фото- та відеотехніки.

Отже, Порядком №823 не встановлено, і що засоби аудіо-, фото- та відеотехніки повинні мати якусь конкретну марку, модель, накопичувач і лише при наявності певної модефікації пристрій може бути застосований. Порядком №823 визначено, що інспектор праці взагалі має це право «фіксувати» процес проведення інспекційного відвідування на засоби аудіо-, фото- та відеотехніки.

Наказом Міністерства соціальної політики України від 18.08.2017 року №1338 затверджено форми документів, що складаються при здійсненні заходів державного нагляду та контролю .за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, зайнятість та працевлаштування інвалідів, зокрема зазначеним наказом затверджено і форму акту інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю.

Так, уніфікована форма акту інспекційного відвідування не містить вимоги щодо зазначення «пристрою на який було здійснено відеофіксацію», а містить лише вимогу щодо проставлення позначки, що процес відвідування зафіксовано і обрати серед наданих варіантів (аудіотехніка, фототехніка, відеотехніка) той який був застосований в ході інспекційного відвідування. На виконання зазначеного, в акті інспекційного відвідування №ХК8249/299/НД/АВ від 17.02.2020 року стоїть відмітка напроти «Відеотехніка», отже зазначені доводи позивача є безпідставними.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що Головне управління Держпраці у Харківській області прийнявши постанову №ХК8249/299/НД/АВ/П/ТД-ФС від 30.03.2020 року діяло у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження йому надано.

Суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано відмовив у задоволенні адміністративного позову.

Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.10.2020 року по справі № 520/11880/2020 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог позивача.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "РОСТ ПАК+" залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.10.2020 року по справі № 520/11880/2020 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.О. Кононенко
Судді(підпис) (підпис) В.А. Калиновський Я.М. Макаренко
Повний текст постанови складено 26.01.2021 року