Справа № 240/6152/19
Суддя: Боровицький О. А.
Дата ухвалення: 2021-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/6152/19

Головуючий у 1-й інстанції: Шуляк Л.А.

Суддя-доповідач: Боровицький О. А.

21 січня 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Боровицького О. А.

суддів: Матохнюка Д.Б. Шидловського В.Б.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Олевської районної державної адміністрації про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання провести нарахування та виплату щомісячної грошової допомоги,

В С Т А Н О В И В :

в провадженні Житомирського окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Олевської районної державної адміністрації про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання провести нарахування та виплату щомісячної грошової допомоги.

09.11.2020 року позивач подав до суду першої інстанції заяву, в якій просив зобов`язати відповідача встановити судовий контроль за виконанням рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 14.02.2020 року по справі №240/6152/19 та зобов`язати подати у встановлений судом строк, звіт про виконання вказаного вище рішення.

В обґрунтування заяви зазначено, що позивач звернувся із письмовою заявою про примусове виконання рішення до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький). Так, постановою державного виконавця від 29.07.2020 року (ВП №62674106) було відкрито виконавче провадження у справі за виконавчим листом №3743 2020. В свою чергу, постановою державного виконавця від 19.10.2020 року було повернуто виконавчий документ та в обґрунтування зазначено, що наявна встановлена заборона щодо звернення стягнення на майно та кошти боржника, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 11.11.2020 року у задоволенні заяви позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду - відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати ухвалу суду першої інстанції. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що через невиконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 14.02.2020 року справі №240/6152/19 позивач змушений звернутися до суду для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання вказаного рішення.

Керуючись приписами ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, вважає висновками суду першої інстанції про наявність підстав для відмови у задоволенні заяви позивача - помилковими, виходячи з наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 14.02.2020 року у справі №240/6152/19 позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково, зокрема, зобов`язано Управління праці та соціального захисту населення Олевської районної державної адміністрації здійснити з 17.07.2018 року нарахування та виплату ОСОБА_1 щомісячної грошової допомоги у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства, встановленої статтею 37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в розмірі, що дорівнює 40% від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня календарного року.

Відмовляючи в задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що вирішення питання про встановлення судового контролю за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень можливе лише під час прийняття такого судового рішення.

Колегія суддів вважає помилковими доводи суду першої інстанції, що обов`язок подати звіт про виконання судового рішення може покладатися на суб`єкта владних повноважень виключно під час ухвалення судового рішення, і не може бути покладений на відповідача після завершення розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції вважає, що положення КАС України не містять такого обмеження щодо застосування заходів судового контролю, передбачених ч. 1 ст. 382 КАС України. Тобто, зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, суд може й після ухвалення такого рішення.

Враховуючи, що відповідно до ст. 382 КАС України, судовий контроль встановлюється після ухвалення судового рішення у справі (вживається словосполучення "суд, який ухвалив"), слід дійти висновку, що для встановлення судового контролю повинен видаватись окремий процесуальний документ (ухвала) після ухвалення рішення у справі, якщо воно фактично не виконується, і саме судом, який виніс відповідне рішення.

Вказана позиція узгоджується із правовою позицією Великої палати Верховного Суду, викладеною в ухвалі від 20.06.2018 у справі №800/592/17, та правовою позицію Верховного Суду, викладеною в постанові від 18.04.2019 по справі № 286/766/17.

Однак, судом першої інстанції не з`ясовано фактичного виконання рішення суду, та, відповідно, наявності чи відсутності підстав для зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, передбачених ст.382 КАС України.

Враховуючи викладене, висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення, є помилковим.

Даючи оцінку доводам заяви позивача щодо наявності підстав для встановлення судового контролю, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

За приписами ч. 2, 3 ст. 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно з ч. 1 ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Відповідно до ч.1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Згідно з ч. 2 ст. 382 КАС України за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З матеріалів справи встановлено, що рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 14.02.2020 року у справі №240/6152/19 позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково, зокрема, зобов`язано Управління праці та соціального захисту населення Олевської районної державної адміністрації здійснити з 17.07.2018 року нарахування та виплату ОСОБА_1 щомісячної грошової допомоги у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства, встановленої статтею 37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в розмірі, що дорівнює 40% від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня календарного року.

Конституційний Суд України у Рішенні від 30.06.2009р. №16-рп/2009 зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абз. 1 пп. 3.2 п. 3, абз. 2 п. 4 мотивувальної частини).

У справі Soering vs UK (judgement of 7 July 1989) Європейський суд визначив, що Конвенція як правовий акт, що забезпечує захист прав людини, передбачає, що її гарантії мають бути реальними та ефективними. Крім того, будь-яке тлумачення прав та свобод, що гарантуються, має відповідати загальним рисам Конвенції, мета якої - забезпечення і розвиток ідеалів та цінностей демократичного суспільства. Таким чином, на державі лежить прямий обов`язок дотримуватися громадянських прав осіб і забезпечувати належне та своєчасне виконання рішення суду, що набрало законної сили.

Виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам ст. 6 Конвенції.

Поза сумнівом, вирішення справи в суді без невиправданого і необґрунтованого зволікання є запорукою ефективного захисту особою своїх прав. Водночас судовий захист, як і діяльність суду, не може вважатися дієвим, якщо судові рішення не виконуються або виконуються неналежним чином і без контролю суду за їх виконанням, зазначено в Конвенції.

Відповідно до ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Колегія суддів зазначає, що докази і доказування - один із найважливіших інститутів адміністративного права. Адже саме з допомогою доказів суд з`ясовує дійсні правовідносини сторін, обставини, що мають значення для справи.

Доказом є не факт, не обставина, а фактичні дані.

Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у справі, та інших обставин, які мають значення, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Достатність доказів визначається як наявність у справі такої сукупності зібраних доказів, яка викликає у суб`єкта доказування внутрішню переконаність у достовірному з`ясуванні наявності або відсутності обставин предмету доказування, необхідних для встановлення об`єктивної істини та прийняття правильного рішення у справі.

Водночас, колегія суддів враховує ту обставину, що матеріали справи не містять доказів виконання рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 14.02.2020 року у справі №240/6152/19, що вказує на обґрунтованість доводів поданої заяви.

Між іншим судом встановлено, що 24.06.2020 року позивач звернувся з письмовою заявою до відповідача про добровільне виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 14.02.2020 року у справі №240/6152/19.

Листом від 02.07.2020 року №4944, Управління праці та соціального захисту населення Олевської РДА Житомирської області проінформувало позивача, що згідно Закону України "Про державний бюджет України на 2018 рік", Закону України "Про державний бюджет на 2019 рік", Закону України "Про державний бюджет на 2020 рік" не були передбачені видатки для виконання судових рішень. В разі виділення коштів з Державного бюджету України питання про виплату належних позивачу коштів буде розглянуто.

03.07.2020 року позивач звернувся із письмовою заявою про примусове виконання рішення та виконавчим документом до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) для вжиття заходів з приводу виконання судового рішення відповідно до норм Закону України "Про виконавче провадження".

Постановою державного виконавця від 29.07.2020 року ВП62674106 було відкрито виконавче провадження у справі за виконавчим листом №3743 2020р.

28.10.2020 року позивачем отримано постанову державного виконавця від 19.10.2020 року ВП №62674106 якою було повернуто виконавчий документ. Постанова про повернення виконавчого документа обґрунтована встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно та кошти боржника, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Отже, приймаючи до уваги обставини справи, колегія суддів вважає, що заява ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 14.02.2020 року у справі №240/6152/19 підлягає задоволенню.

Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до змісту ст. 382 КАС України, звіт щодо виконання судового рішення повинен бути поданий до суду, який його ухвалив, в даному випадку до Житомирського окружного адміністративного суду, що також забезпечить виконання судом вимог щодо контролю за поданням такого звіту, без направлення справи до апеляційної інстанції.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам по справі, доводи апеляційної скарги спростовують висновки викладені в ухвалі суду, допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права призвели до неправильного вирішення справи, а тому оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови.

У силу п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Олевської районної державної адміністрації про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання провести нарахування та виплату щомісячної грошової допомоги скасувати.

Заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду задовольнити.

Встановити Управлінню праці та соціального захисту населення Олевської районної державної адміністрації строк для подання звіту до Житомирського окружного адміністративного суду про виконання судового рішення у справі №240/6152/19 протягом п`ятнадцяти днів з дня набрання ухвалою суду законної сили.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає згідно ст. 328 КАС України.

Головуючий Боровицький О. А.

Судді Матохнюк Д.Б. Шидловський В.Б.