Справа № 520/11398/2020
Суддя: Кононенко З.О.
Дата ухвалення: 2021-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 січня 2021 р.Справа № 520/11398/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Кононенко З.О.,

Суддів: Макаренко Я.М. , Калиновського В.А. ,

за участю секретаря судового засідання Цибуковської А.П.

представника позивача Маслош Д.С.

представника відповідача Андрущенко А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.10.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Бідонько А.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 20.10.20 року по справі № 520/11398/2020

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України третя особа Управління стратегічних розслідувань в Харківській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
Позивач, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, третя особа Управління стратегічних розслідувань в Харківській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України щодо не зазначення у наказі Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України від 30.07.2020 № 230 о/с стажу служби в поліції для виплати одноразової грошової допомоги, що становить 12 років 04 місяці 02 дня та не нарахування і не виплату одноразової грошової допомоги у розмірі 45 075,00 гривень.

- зобов`язати Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України внести зміни до наказу від 30.07.2020 № 230 о/с в частині зазначення, що стаж служби в поліції для виплати одноразової грошової допомоги становить 12 років 04 місяці 02 дні, нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу у сумі 45 075,00 гривень

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у наказі Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України від 30.07.2020 № 230 о/с зазначено, що стаж служби в поліції становить 9 років 11 місяців 03 дні та відсутня інформація щодо неохідності виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції та стаж служи в поліції для її виплати. Проте позивач вважає, що строк календарної служи повинен становити 12 років 04 місяці 02 дні, оскільки під час обрахування стажу відповідачем протиправно не було зараховано час навчання у Харківському національному автомобільно-дорожньому університеті відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 « Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей». Вважаючи бездіяльність відповідача протиправною звернувся до суду з даним позовом.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 15.10.2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Управління стратегічних розслідувань в Харківській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України щодо не зарахування ОСОБА_1 до стажу роботи в органах поліції час навчання у вищому навчальному закладі Харківському національному атомобільно-дорожньому університеті.

Зобов`язано Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи в органах поліції час навчання у вищому навчальному закладі Харківському національному атомобільно-дорожньому університеті.

У задоволенні адміністративного позову в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Так, в апеляційній скарзі відповідач зазначає, що до стажу служби в поліції, згідно із вказаною статтею, зараховуються: служба в поліції на посадах, що заміщуються поліцейськими, з дня призначення на відповідну посаду; військова служба в Збройних Силах України, Державній прикордонній службі України, Національній гвардії України, Управлінні державної охорони, Цивільній обороні України, внутрішніх військах Міністерства внутрішніх справ України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до закону, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки, Державній спеціальній службі транспорту; служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду; час роботи у Верховній Раді України, місцевих радах, центральних і місцевих органах виконавчої влади із залишенням на військовій службі, на службі в органах внутрішніх справ України або на службі в поліції; час роботи в органах прокуратури і суді осіб, які працювали на посадах суддів, прокурорів, слідчих, а також служба у Службі судової охорони; дійсна військова служба в Радянській Армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР.

Відповідач звертає увагу, що у вказаному вище вичерпному переліку видів служби, які зараховуються до стажу служби в поліції, відсутній час навчання особи в будь-якому навчальному закладі.

Абзацом 4 пункту 10 Постанови № 393 визначено, що, зокрема, поліцейським, які звільняються із служби за власним бажанням, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, та мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Відповідач зазначає, що оскільки законодавством визначено, що правові підстави та розрахунок суми одноразової грошової допомоги поліцейським при звільненні здійснюється виходячи із необхідної вислуги років, а не стажу служби в поліції.

Отже, законодавець розмежовує такі поняття як «вислуга років» та «стаж служби в поліції», оскільки вказані поняття мають різне призначення, підстави та наслідки застосування.

Відповідач звертає увагу, що позивач отримав військове звання після проходження військової підготовки при Національному технічному університеті «Харківський політехнічний інститут», тоді як необхідною умовою зарахування поліцейським часу навчання в цивільних закладах вищої освіти, а також в інших закладах освіти є присвоєння офіцерського звання саме після закінчення таких закладів, оскільки відповідно до пункту 2 Постанови № 393 «... до вислуги років поліцейським зараховується час навчання в межах до п`яти років (незалежно від форми навчання) у цивільних закладах вищої освіти, а також в інших закладах освіти, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ...».

На думку відповідача, всупереч наведеній нормі права суд першої інстанції зазначив, що у відповідних законодавчих приписах відсутня така вимога та безпідставно відступив від буквального тлумачення пункту 2 Постанови № 393, вказавши без посилань на будь-які норми права, що «визначальною умовою для застосування пункту 2 Постанови № 393 є присвоєння офіцерського (спеціального) звання у зв`язку із закінченням навчального закладу ще до вступу до органів внутрішніх справ».

Позивач надав до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу відповідача в якому серед іншого зазначив, що до вислуги років поліцейським додатково зараховується час навчання в межах до п`яти років (незалежно від форми навчання) у цивільних закладах вищої освіти, а також в інших закладах освіти, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції.

Відповідно до пункту 10 розділу III Наказу № 1235 у випадку видання наказу про звільнення працівника зі служби в поліції в наказі органу поліції зазначаються стаж служби в поліції, вислуга років для призначення пенсії (у тому числі на пільгових умовах), необхідність виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції та стаж служби в поліції для її виплати.

Позивач вважає, що єдиною умовою є закінчення цивільного закладу вищої освіти і присвоєння первинного офіцерського звання до вступу на службу. У наведених правових приписах відсутня умова, що особа повинна навчатися у цивільному закладі вищої освіти і саме у зв`язку з навчанням у цьому закладі йому було присвоєно офіцерське звання.

На думку відповідача, тільки навчання у цивільному вищому навчальному закладі освіти та здобуття кваліфікаційного рівня бакалавр не є самостійною підставою для присвоєння первинного офіцерського звання. Тільки сукупність умов, викладених у підпункті 4 пункту 51 Положення, є підставою для присвоєння первинного офіцерського звання.

На думку відповідача, що особа повинна пройти повний курс військової підготовки за програмою підготовки офіцерів запасу в навчальному закладі в якому вона здобувала вищу освіту є неправильним тлумаченням пункту 2 Постанови № 393-92-п та зроблене без урахування підпункту 4 пункту 51 Положення (у редакції із змінами станом на 16 червня 2009 року) та пункту 1.2.3 Інструкції про організацію підготовки офіцерів запасу з числа студентів вищих навчальних закладів.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідача підтримав апеляційну скаргу, просив задовольнити її, посилаючись на доводи та обґрунтування, викладені в апеляційній скарзі.

Представник позивача, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 у період з 01 вересня 2005 по 30 червня 2009 року здобув базову вищу освіту бакалавра з транспортних технологій під час навчання у Харківському національному автомобільно-дорожньому університеті, що підтверджується копією диплома від 30.06.2009 року серії НОМЕР_1 та додатку до диплома ( а.с. 17-18).

У період навчання з 01 вересня 2009 року по 15 червня 2010 року позивач здобув повну вищу освіту за спеціальністю «Організація перевезень і управління на транспорті» та здобув кваліфікацію інженера з транспорту, що підтверджується копією диплома спеціаліста від від 15 червня 2010 року серії НОМЕР_2 та додатку до диплома (а.с. 19-20).

Під час навчання в Харківському національному автомобільно-дорожньому університеті позивач пройшов військову підготовку при Національному технічному університеті «Харківський політехнічний інститут». У зв`язку з цим 02 серпня 2009 року позивач склав військову присягу і наказом Міністерства оборони України від 20 серпня 2009 року № 682 було присвоєно військове звання «молодший лейтенант». Жовтневим об`єднаним районним військовим комісаріатом міста Харкова 03 листопада 2009 року позивачу було видано військовий квиток серії НОМЕР_3 (а.с. 22-25).

Відповідно до послужного списку МВС України №М-547 з особової справи, наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області від 08 вересня 2010 року № 137 о/с позивача було прийнято на службу до органів внутрішніх справ та призначено на посаду дільничного офіцера міліції Жовтневого РВ ХМУ ГУ МВСУ в Харківській області.

З вказаного часу, та по 10.08 2020 року перебував на різних посадах на службі в органах МВС України та Національної поліції України.

Наказом Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України від 30.07.2020 № 230 о/с позивача було звільнено зі служби в поліції з 10 серпня 2020 року за власним бажанням відповідно до пункту 7 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» та зазначено, що станом на день звільнення стаж служби в поліції для виплати надбавки за вислугу років складає 9 років 11 місяців 03 дні.

Не погоджуючись з тим, що строк стажу в поліції обчислено відповідачем без урахування навчання в Харківському національному автомобільно-дорожньому університеті у зв`язку з чим не виплачено одноразову грошову допомогу, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, відповідач безпідстанов не зарахував ОСОБА_1 до стажу роботи в органах поліції час навчання у вищому навчальному закладі Харківському національному автомобільно-дорожньому університеті.

Колегія суддів погоджується з цим висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України справа розглядається в межах доводів та вимог апеляційних скарг.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок обчислення вислуги років для призначення та виплати пенсій, а також для призначення та виплати одноразової грошової допомоги визначений постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей»( далі - Постанова № 393-92-п).

Відповідно до абзацу 8 пункту 10 Постанови № 393-92-п строк календарної служби для визначення розміру одноразової грошової допомоги обчислюється згідно з пунктами 1 і 2 цієї постанови.

До строку календарної служби для визначення одноразової грошової допомоги відповідно до пунктів 1, 2 Постанови № 393-92-п зараховується, серед іншого, служба в органах внутрішніх справ України (абзац 3 пункту 1 Постанови № 393-92-п), служба в Національній поліції (абзац 15 пункту 1 Постанови № 393-92-п), а також додатково зараховується час навчання в межах до п`яти років (незалежно від форми навчання) у цивільних закладах вищої освіти, а також в інших закладах освіти, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції, Служби судової охорони, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби або до призначення на відповідну посаду із розрахунку - один рік навчання за шість місяців служби (абзац 1 пункту 2 Постанови № 393-92-п).

Аналізуючи наведені правові норми, колегія суддів зазначає, що основною умовою для врахування років навчання у вказаних навчальних закладах у вислугу років поліцейському, є те, що за наслідками такого навчання студентам (слухачам, курсантам та ін.) присвоюється офіцерське (спеціальне) звання. Тобто, особа повинна була отримати офіцерське (спеціальне) звання саме за результатами навчання, ще до вступу до органів внутрішніх справ.

Тобто, єдиною умовою є закінчення цивільного закладу вищої освіти і присвоєння первинного офіцерського звання до вступу на службу. У наведених правових приписах відсутня умова, що особа повинна навчатися у цивільному закладі вищої освіти і саме у зв`язку з навчанням у цьому закладі йому було присвоєно офіцерське звання.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 у період з 01 вересня 2005 по 30 червня 2009 року здобув базову вищу освіту бакалавра під час навчання у Харківському національному автомобільно-дорожньому університеті, що підтверджується копіями диплома та додатку до диплома. А у період навчання з 01 вересня 2009 року по 15 червня 2010 року здобув повну вищу освіту за кваліфікацією спеціаліста.

Таким чином, строк навчання позивача для здобуття кваліфікації бакалавра становить 03 роки 09 місяців та 29 днів, а строк навчання для здобуття кваліфікації спеціаліста становить 09 місяців та 14 днів.

Окрім того, під час навчання в Харківському національному автомобільно-дорожньому університеті ОСОБА_1 пройшов військову підготовку при Національному технічному університеті «Харківський політехнічний інститут». В зв`язку з цим 02 серпня 2009 року він склав військову присягу і наказом Міністерства оборони України від 20 серпня 2009 року № 682 йому було присвоєно військове звання «молодший лейтенант». Жовтневим об`єднаним районним військовим комісаріатом міста Харкова 03 листопада 2009 року ОСОБА_1 було видано військовий квиток серії НОМЕР_3 .

Підстави та порядок присвоєння офіцерського звання врегульовано Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі - Положення, у редакції із змінами станом на 16 червня 2009 року).

Відповідно до пункту 2 Положення, громадяни проходять військову службу у Збройних Силах України в добровільному порядку або за призовом. У добровільному порядку громадяни проходять військову службу (навчання) за контрактом курсантів (слухачів) у вищих військових навчальних закладах, а також вищих навчальних закладах, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки (далі - військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів).

Відповідно до підпункту 4 пункту 51 Положення (у редакції із змінами станом на 16 червня 2009 року) первинне військове звання молодшого лейтенанту запасу присвоюється громадянам, які здобули вищу освіту за освітньо-кваліфікаційним рівнем не нижче бакалавра, пройшли повний курс військової підготовки за програмою підготовки офіцерів запасу, склали встановлені іспити та атестовані до офіцерського складу.

Організація підготовки офіцерів запасу з числа студентів була передбачена Інструкцією про організацію підготовки офіцерів запасу з числа студентів вищих навчальних закладів, затвердженою спільним наказом Міністерства оборони України та Міністерства освіти та науки України від 11.11.2004 № 531/857 у редакції чинній станом на 2009 рік.

Так, відповідно до пункту 1.2.3 вказаної Інструкції військова підготовка студентів проводиться у військових навчальних підрозділах (військових інститутах, на факультетах та кафедрах військової підготовки) вищих навчальних закладів (далі - військові навчальні підрозділи) або у вищих військових навчальних закладах. У разі відсутності у ВНЗ військового навчального підрозділу військова підготовка студентів може здійснюватися у ВВНЗ або у військових навчальних підрозділах інших ВНЗ на підставі договорів про військову підготовку студентів за програмою офіцерів запасу.

З наведених правових приписів вбачається: 1) громадяни проходять військову службу у Збройних Силах України в добровільному порядку або за призовом; 2) у добровільному порядку громадяни проходять військову службу на кафедрі військової підготовки; 3) у разі відсутності у вищому навчальному закладі військового навчального підрозділу військова підготовка студентів може здійснюватися у військових навчальних підрозділах інших ВНЗ на підставі договорів про військову підготовку студентів за програмою офіцерів запасу; 4) умовами для присвоєння первинного військового звання молодший лейтенант запасу є: здобуття особою вищої освіти за освітньо-кваліфікаційним рівнем не нижче бакалавра; проходження повного курсу військової підготовки за програмою підготовки офіцерів запасу, складення встановлених іспитів та атестація до офіцерського складу.

Відповідно до пункту 2 Постанови № 393-92-п до вислуги років поліцейським додатково зараховується час навчання в межах до п`яти років (незалежно від форми навчання) у цивільних закладах вищої освіти, а також в інших закладах освіти, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ.

Аналізуючи наведене, колегія суддів вважає, що тільки навчання у цивільному вищому навчальному закладі освіти та здобуття кваліфікаційного рівня бакалавр не є самостійною підставою для присвоєння первинного офіцерського звання. Тільки сукупність умов, викладених у підпункті 4 пункту 51 Положення, є підставою для присвоєння первинного офіцерського звання.

Окрім того, для присвоєння первинного офіцерського звання, головною умовою є - проходження повного курсу військової підготовки за програмою підготовки офіцерів запасу, складення встановлених іспитів та атестація до офіцерського складу. Головною умовою для додаткового зарахування поліцейському до вислуги років часу навчання у цивільних закладах вищої освіти є присвоєння офіцерського звання до вступу на службу.

Тобто, саме після закінчення Харківського національного автомобільно-дорожнього університету, здобуття освітньо-кваліфікаційного рівня бакалавра та проходження повного курсу військової підготовки при Національному технічному університеті «Харківський політехнічний інститут» ОСОБА_1 було присвоєно первинне офіцерська звання.

ОСОБА_1 здобув освітньо-кваліфікаційний рівень бакалавра 30 червня 2009 року, а військове звання «молодший лейтенант» йому було присвоєно наказом Міністерства оборони України від 20 серпня 2009 року № 682, тобто через місяць і 20 днів після закінчення навчання та здобуття кваліфікаційного рівня бакалавра.

Із послужного списку вбачається, що наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області від 08 вересня 2010 року № 137 о/с ОСОБА_1 призначено на посаду дільничного офіцера міліції Жовтневого РВ ХМУ ГУ МВСУ в Харківській області. Наступне офіцерське звання лейтенант міліції йому було присвоєно після проходження початкової підготовки наказом ГУ МВС України в Харківській області від 31 березня 2011 року № 393 о/с.

Тобто, до вступу на службу в органи внутрішніх справ позивач вже мав первинне офіцерське звання молодший лейтенант присвоєне наказом Міністерства оборони України, отже відповідно до вимоги пункту 2 Постанови № 393-92-п є підстави для зарахування часу навчання до вислуги років.

Отже, доводи апеляційної скарги відповідача, що особа повинна пройти повний курс військової підготовки за програмою підготовки офіцерів запасу в навчальному закладі в якому вона здобувала вищу освіту є хибними.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги про зарахування ОСОБА_1 до стажу роботи в органах поліції час навчання у вищому навчальному закладі Харківському національному автомобільно-дорожньому університеті - підлягають задоволенню.

Також, колегія суддів, звертає увагу на те, що ч.1 ст.10 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини кожному гарантовано право на свободу вираження поглядів та одержання інформації.

Зокрема, у рішенні Європейського Суду у справі "Леандер проти Швеції" від 26 березня 1987 року, серія А, № 116, § 74) зазначено, що свобода отримувати інформацію, про яку йдеться в пункті 2 статті 10 Конвенції, стосується передусім доступу до загальних джерел інформації і її основним призначенням є заборонити державі встановлювати будь-якій особі обмеження одержувати інформацію, яку інші особи бажають або можуть бажати повідомити цій особі.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано частково задовольнив адміністративний позов.

Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.10.2020 року по справі № 520/11398/2020 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог відповідача.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.10.2020 року по справі № 520/11398/2020 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.О. Кононенко
Судді(підпис) (підпис) Я.М. Макаренко В.А. Калиновський
Повний текст постанови складено 26.01.2021 року