Справа № 160/11093/20
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2020-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіПрудника С.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Дніпропетровського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, третя особа Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
11 вересня 2020 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Дніпропетровського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, третя особа Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивач просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Дніпропетровського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 02.02.2018 року по 21.03.2019 року включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) в період з 02.02.2018 року по 28.02.2018 року - січень 2008 року, а в період з 01.03.2018 року по 21.03.2019 року - березень 2018 року з урахуванням абзацу 4 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078;
- зобов`язати Дніпропетровський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 02.02.2018 року по 21.03.2019 року включно в сумі 50 689 гривень 43 копійки із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення в період з 02.02.2018 року по 28.02.2018 року - січень 2008 року, а в період з 01.03.2018 року по 21.03.2019 року березень 2018 року з урахуванням абзацу 4 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078.
Означені позовні вимоги вмотивовані тим, відсутність затвердженого особливого порядку індексації грошового забезпечення військовослужбовців, дає підстави для нарахування індексації грошового забезпечення у встановленому Урядом України порядку, а саме Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078. Тобто, сума індексації грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення і відповідно до Закону, підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті.
11.11.2020 року від Дніпропетровського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки до канцелярії Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач щодо задоволення позовних вимог заперечує. В мотивування означеного відповідач зазначив, що позивач перебуває на пенсійному обліку в ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, та отримує пенсію по лінії Міністерства оборони України згідно із Законом України «Про пенсійне-забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року №2262-ХІІ. Таким чином, порядок призначення та перерахунку пенсії визначено Законом №2262- XII. Отже, позивач отримує пенсію, яка встановлена спеціальним законом, яким до того ж визначено підстави для проведення перерахунку пенсії. Так, відповідно до пункту 6 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню. Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік. Порядок № 1078 не передбачає механізм виплати сум індексації у поточному році за минулі періоди. Враховуючи зазначене, виплата сум індексації грошового забезпечення має здійснюватися у межах коштів установ та організацій, передбачених на ці цілі.
Також відповідач зазначає, що відповідно до абзацу 8 пункту 4 Порядку № 1078 у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться лише їх компенсація відповідно до законодавства, а не виплата компенсації втрати частини доходів. У державі склалася складна фінансово-економічна ситуація. Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеної в Рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Отже, зміна механізму нарахування соціальних виплат та допомоги повинна відбуватися відповідно до критеріїв пропорційності та справедливості і є конституційно допустимою до тих меж. за якими ставиться під сумнів власне сутність змісту права на соціальний захист. Разом з тим, в 2016 році відбулося збільшення грошового забезпечення військовослужбовців. В зв`язку з цим, на виконання вимог телеграми Міністра оборони України від 31.12.2015 № 248/3/9/1/1150 щодо збільшення грошового забезпечення військовослужбовців. Департаментом фінансів Міністерства оборони України були доведені до військових частин (установ, організацій) роз`яснення від 04.01.2016 року № 248/3/9/1/2 згідно яких, у зв`язку із внесенням змін до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення» (із змінами), згідно яких індексацію грошового забезпечення військовослужбовців слід не нераховувати до окремого роз`яснення. Пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 № 704 установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення. Таким чином, індексація грошового забезпечення не може вважатися тією складовою грошового забезпечення, в розумінні статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», так як вона не є постійною та сталою величиною, яка не змінюється, має несистематичний характер, оскільки індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка, що виключає можливість включення її до складу грошового забезпечення, яким забезпечується військовослужбовець, звільнений з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини. Висновок про відсутність підстав для нарахування індексації грошового забезпечення позивача ґрунтується також на тому, що відповідно до статті 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів на відповідний рік, а також відомостей зазначених у відзиві на позов, щодо збільшення грошового забезпечення в Міноборони та у зв`язку з дією особливого періоду.
Відповідач стверджує, що позивач в період з 02.02.2018 року по 21.03.2019 року проходив військову службу в Покровсько-Терновському ОРТЦК та СП і в цей період перебував на грошовому, забезпечені у Дніпропетровському ОТЦК та СП. Звільнення позивача з військової служби відбулося законно - у повній відповідності до вимог чинного законодавства України. Наказ військового комісара Покровсько- Терновського РТЦК та СП (по стройовій частині) від 21.03.2019 року № 49 про своє звільнення позивачем не оскаржувався. У межах наявного фінансового ресурсу можливості виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям ЗС України у лютому 2018 - березень 2019 року у Міністерства оборони України - не було. Порядок № 1078 не передбачає механізм нарахування та виплати індексації за попередні роки. Про видання наказу військового комісара Покровсько-Терновського РТЦК та СП (по стройовій частині) від 21.03.2019 року № 49 позивач дізнався саме 21.03.2019 року, а з позовом щодо визнання дій Дніпропетровського ОТЦК та СП протиправними подав у вересні 2020 року. Таким чином позивач пропустив строк звернення до адміністративного суду та не подав заяву поновлення строку звернення до адміністративного суду. У відповідності до частини 3 КАС України в разі пропуску позивачем строку на звернення до адміністративного суду позовна заява залишається без розгляду.
16.11.2020 року від ОСОБА_1 до суду надійшла відповідь на відзив щодо позовної заяви, в якій позивач зазначає про необґрунтованість та безпідставність доводів відповідача. В мотивування вказаного позивач зазначив про те, що відповідачем не надано жодних обґрунтованих заперечень щодо застосування місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення в період з 02.02.2018 року по 28.02.2018 року - січень 2008 року, а в період з 01.03.2018 року по 21.03.2019року - березень 2018 року з урахуванням фіксованої суми індексації відповідно до абзацу 4 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078.
20.11.2020 року від третьої особи ГУ ПФУ в Дніпропетровській області до суду надійшло пояснення щодо позовної заяви, в якому ПФУ просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Відповідно до Порядку передачі органам Пенсійного фонду України функцій з призначення і виплати пенсій деяким категоріям громадян, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.11.2006 року № 1522, з 01.01.2007 року на Пенсійний фонд України покладені функції лише з призначення і виплати пенсії, а функції розрахунку вислуги років, визначення розміру грошового забезпечення чи окремих його складових для обчислення пенсій, належить до компетенції уповноваженого органу того міністерства або відомства, звідки військовослужбовця або особу рядового чи начальницького складу було звільнено зі служби. Таким чином, Головне управління не наділено повноваженнями визначати розмір грошового забезпечення та змінювати його, відповідальність за внесення тих чи інших складових грошового забезпечення до довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії покладається на установу, якою видавалась довідка.
За відомостями з витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.09.2020 року зазначена вище справа розподілена та 15.09.2020 року передана судді Пруднику С.В.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.09.2020 року вказану позовну заяву було залишено без руху через невідповідність вимогам ст. ст. 160, 161 КАС України.
У встановлений ухвалою суду від 21.09.2020 року строк позивач усунув недоліки адміністративного позову.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.10.2020 року відкрито провадження в адміністративній справі, призначено розгляд за правилами спрощеного провадження без виклику учасників справи.
Справа розглянута в межах строку розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, встановленого статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України - в межах шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Дослідивши всі документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є учасником бойових дій, що підтверджується копією посвідчення від 23.06.2016 року (Серія НОМЕР_1 ), яке видано Управлінням персоналу штабу військової частини НОМЕР_2 .
Як убачається із витягу із наказу військового комісара Покровсько-Тернівського об`єднаного районного військового комісаріату підполковника ОСОБА_2 від 02.02.2018 року №14, підполковника ОСОБА_1 , призначеного наказом Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 28.12.2017 року №518 на посаду заступника військового комісара з територіальної оборони Покровсько-Тернівського об`єднаного районного військового комісаріату Дніпропетровської області, ВОС-0201003, зараховано до списків особового складу, на всі види забезпечення і вважано таким, що з 02.02.2018 року справи на посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою з посадовим окладом (2) 1086 (одна тисяча вісімдесят шість гривень) на місяць, «майор». Тож, означеним наказом також постановлено виплачувати щомісячну премію за особистий внесок у результати служби в розмірі 420% посадового окладу, надбавку за виконання особливо важливих завдань у розмірі 50% посадового окладу (грошового забезпечення) з урахуванням окладу за військовим званням та надбавку за вислугу років. Встановлено щомісячну грошову винагороду в розмірі 60% грошового забезпечення. Вислуга років станом на 02.02.2018 року складає 22 роки 05 місяців 21 день.
Відповідно до витягу з наказу військового комісара Покровсько-Тернівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (по стройовій частині) віди21.03.2019 року №49, підполковника ОСОБА_1 , заступника військового комісара з територіальної оборони Покровсько-Тернівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» звільнено з військової служби у запас за підпунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) з правом носіння військової форми одягу, вважано, що справи та посаду здав 21.03.2019 року. Виплачено одноразову грошову допомогу в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби (за період з 17.08.2015 року по 21.03.2019 року). Щомісячну надбавку за особливості проходження служби до посадового окладу, військового звання та надбавки за вислугу років в розмірі 65% та премію за особистий внесок у загальн6ий результат роботи 35% з 01.03.2019 року по 21.03.2019 року. Вислуга років станом на 21.03.2019 року складає 24 років 00 місяців 28 днів. Припинено доступ до роботи з відомостями, що містять державну таємницю. Використано першу частину щорічної основної відпустки за 2019 рік в кількості 15 діб. Відповідно до абзацу четвертого пункту 14 статті 10 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» проведено відрахування коштів із грошового забезпечення за 7 діб відпустки, що була використана в рахунок тієї частини календарного року, яка залишилась після звільнення. Матеріальну допомогу на оздоровленням за 2019 рік не отримував. Матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік не отримував. Підстава: наказ командира військової НОМЕР_3 від 16.03.2019 року №36 (вх. 5/1020 від 21.03.2019 року), рапорт підполковника ОСОБА_1 про здачу справ та посади від 21.03.2019 року (вих. №5/1021).
Як зазначив позивач у поданій до суду позовній заяві, у період проходження військової служби, нарахування грошового забезпечення відповідачем здійснювалося не в повному обсязі, а саме: у період з 02.02.2018 року по 21.03.2019 року не в повному розмірі нараховувалася та виплачувалася індексація грошового забезпечення, яка є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці і її проведення, у зв`язку зі зростанням споживчих цін, є обов`язковим для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи. Індексація грошового забезпечення не виплачена станом і на день подання позову, підтвердженням цьому є копія картки особового рахунку.
З матеріалів справи убачається, що 08.04.2020 року позивачем було подано заяву до Дніпропетровського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки з проханням виплатити індексацію грошового забезпечення. Так, в поданій заяві позивач просив надати: довідку про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення за період проходження військової служби у Покровсько-Тернівському РТЦК та СП з 28.12.2017 року по 16.03.2019 року (відповідно до статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" та додатку 1 до листа Департаменту Фінансів Міністерства оборони України від 17.04.2008 №248/6/С/468-Д); довідку про виплату або невиплату індексації грошового забезпечення за весь період проходження служби у Покровсько-Тернівському РТЦК та СИ починаючи з 28.12.2017 року по 16.03.2019 року; копії карток особового рахунку ОСОБА_1 за період з 28.12.2017 року по 16.03.2019 року (дод. 16 до Наказу МОУ від 22.05.2017 №280); витяг з наказу начальника Покровсько-Тернівському РТЦК та СП про зарахування до списків особового складу; витяг з наказу начальника Покровсько-Тернівському РТЦК та СП про вступ до виконання обов`язків за посадою; витяг з наказу начальника Покровсько-Тернівському РТЦК та СП про здачу справ та посади та виключення зі списків особового складу Покровсько-Тернівському РТЦК та СП; довідку (підтвердження) про те, що позивач за період проходження служби у Покровсько-Тернівському РТЦК та СП не отримував відпустки відповідно до ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року №3551-XII. Відповідно до Закону України «Про звернення громадян» позивач просив у найкоротший термін надати йому відповідь та перелічені документи на вказану адресу.
Листом від 06.05.2020 року за №6/3/182 Дніпропетровський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки повідомив позивачу про те, що індексація грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 16.03.2019 року нарахована та виплачена останньому у повному обсязі, про що зазначено у картці особового рахунку військовослужбовця. Більш детальну інформацію щодо нарахованого грошового забезпечення наведено в картці особового рахунку військовослужбовця, яка додається. Стосовно запитання про виплату компенсації за невикористані дні відпустки учасникам бойових дій за 2016-2019 роки зазначено, що при звільненні в запас позивача було виключено із списків особового складу 21.03.2019 року наказом військового комісара Покровсько-Тернівського ОРТЦК та СП № 49 від 21.03.2019 року, в якому не зазначено про виплату компенсації за невикористані дні відпустки учасникам бойових дій за 2016-2019 роки. Виплата компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону України "Про відпустку" та пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", здійснюється у випадках, визначених пунктом З розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, за відповідним рапортом військовослужбовця на підставі наказу командира (начальника). Отже, після звільнення військовослужбовця з військової служби у запас (відставку) зазначена виплата керівними документами не передбачена. Право на зазначену відпустку у Вас під час проходження військової служби в зв`язку з особливим періодом не було. Та як наслідок грошова компенсація як соціальна гарантія не може бути виплачена через відсутності права на відпустку. Відповідно до статей 15, 16, 17 Закону України "Про звернення громадян" та статті 55 Конституції України прийняте за наслідками розгляду рішення може бути оскаржене у порядку підлеглості до вищого органу військового управління протягом місяця з часу ознайомлення з прийнятим рішенням або у судовому порядку. Розміри посадових окладів за займаною позивачем посадою становили: в лютому 2018 року - 1086 грн, в березні та квітні 2018 року - 5070,00 грн. Наказом військового комісара Покровсько-Тернівського ОРВК № 14 від 02.02.2018 року позивача зараховано до списків особового складу та останній приступив до виконання службових обов`язків. Тому, що стосується інформації, нарахування та виплат грошового забезпечення до 02.02.2018 року запропоновано звернутися за місцем попередньої служби, у Дніпропетровському ОТЦК та СП ці дані відсутні.
Також, як зазначив позивач у поданій до суду позовній заяві, за наявною інформацією відповідач виконував вимоги листа директора Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 04.01.2016 року №248/3/9/1/2, яким було призупинено виплату індексації грошового забезпечення позивачу. Проте станом на день призупинення виплати індексації грошового забезпечення позивачу дію Закону України №1282-ХІІ "Про індексацію грошових доходів'' та дію постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 "Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення" не було призупинено. Відповідачем же було проявлено активну діяльність, яка була спрямована на виконання нормативно-правових актів різної юридичної сили, а саме: відповідач вчинив дії відповідно до нормативно-правового акту (роз`яснення директора Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 04 січня 2016 року №248/3/9/1/2 про призупинення виплати індексації грошового забезпечення до окремого розпорядження), який повністю суперечить правовим актам вищої юридичної сили (Закону України "Про індексацію грошових доходів" та Постанові №1078), що спричинило протиправні дії.
Оскільки при звільненні не було нараховано та виплачено індексацію грошового забезпечення у повному обсязі, позивач звернувся до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.
У статті 43 Конституції України закріплено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011-XII, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.
Частиною 3 вказаної статті Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011-XII встановлено, що грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Умови та порядок проведення індексації грошових доходів населення визначаються Законом України від 03 липня 1991 року № 1282-XII "Про індексацію грошових доходів населення" та постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 "Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення".
В силу приписів статті 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03 липня 1991 року № 1282-XII (зі змінами та доповненнями, далі - Закон № 1282-XII), індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Статтею 2 Закону № 1282-XII передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема: оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
За змістом положень частини першої статті 4 Закону № 1282-XII індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.
Статтею 18 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" визначено, що індексацію доходів населення, яка встановлюється для підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно зі статтею 19 цього Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.
Відповідно до частин 3-5 статті 4 Закону № 1282-XII, обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін. У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
За приписами ч. 1, 2, 6 ст. 5 Закону № 1282-XII, підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів. Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України. Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.
Відповідно до п. 1-1 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. N 1078 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Порядок), підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 р. - місяця опублікування Закону України від 6 лютого 2003 р. N 491-IV "Про внесення змін до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення".
Згідно з п. 4 Порядку, індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексуються оплата праці (грошове забезпечення), допомога по безробіттю та матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, що надаються залежно від страхового стажу у відсотках середньої заробітної плати, стипендії. У разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства.
Положеннями п. 5 Порядку визначено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення. Сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу. Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу. У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.
Аналіз наведених правових норм свідчить на користь висновку, що заробітна плата підлягає обов`язковій індексації як державна соціальна гарантія, яка надається для підтримки населення в умовах зростання цін. У свою чергу обов`язок проводити індексацію заробітної плати у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації покладається на всі державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації незалежно від форми власності.
Так, у поданій до суду позовній заяві позивач зазначає, що у період проходження військової служби, нарахування грошового забезпечення відповідачем здійснювалося не в повному обсязі, а саме: у період з 02.02.2018 року по 21.03.2019 року не в повному розмірі нараховувалася та виплачувалася індексація грошового забезпечення, яка є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці і її проведення, у зв`язку зі зростанням споживчих цін, є обов`язковим для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
Разом з цим, суд зазначає, що відповідно листа Дніпропетровського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 06.05.2020 року за №6/3/182 (т. 1, а.с. 14, зворотна сторона) та відповідно до копії картки особового рахунку військовослужбовця (т. 1, а.с. 20) ОСОБА_1 сплачена індексація його грошового забезпечення у сумі 347,71 грн. за період з 01.12.2018 року по 21.03.2019 року.
Отже, у даному випадку, суд вважає, що в період проходження позивачем військової служби за період з 02.02.2018 року по 30.11.2018 року, індексація його грошового забезпечення не нараховувалася та не виплачувалася.
При цьому суд наголошує, що відповідачем не доведено відсутність обставин, передбачених статтею 4 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення".
Одночасно суд зазначає, що доводи відповідача про те, що проведення індексації грошових доходів здійснюється виключно у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів є необґрунтованими, оскільки частина шоста статті 5 Закону №1282-XII, на яку посилається відповідач, не обмежує проведення, передбачених чинним законодавством України, виплат, а вказує на джерела походження цих коштів.
Доводи відповідача про відсутності фінансових ресурсів для виплати індексації грошового забезпечення за спірний період суд відхиляє та зазначає, що згідно зі частинами 1, 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до правової позиції Європейського суду у справі Кечко проти України (рішення від 08 листопада 2005 року), в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними. Тобто органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.
Верховний Суд України у своїх рішеннях неодноразово вказував на те, що відсутність чи скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення будь-яких виплат (постанови Верховного Суду України від 22 червня 2010 року у справі № 21-399во10, від 07 грудня 2012 року у справі №21-977во10, від 03 грудня 2010 року у справі № 21 44а10).
Така правова позиція підтримана Конституційним Судом України у рішеннях від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 17 березня 2004 року № 7-рп/2004, від 01 грудня 2004 року № 20-рп/2004, від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007, в яких зазначено про неможливість поставити гарантовані законом виплати, пільги тощо в залежність від видатків бюджету.
У відповідності до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За наведених обставин, суд приходить до висновку, що аргументи відповідача щодо відсутності фінансового ресурсу не можуть бути підставою для не нарахування індексації заробітної плати та відмови у її виплаті позивачу, а також жодним чином не впливають на наявність чи відсутність у позивача права на її нарахування та виплату, що фактично є предметом спору у даній справі.
Подібного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 19 липня 2019 року в справі № 240/4911/18.
Беручи до уваги викладене, суд вважає, що право позивача на нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за період з 02.02.2018 року по 30.11.2018 року є порушеним та має бути відновленим.
З огляду на викладене, а також ураховуючи обставини даної справи, суд приходить до висновку, що адміністративний позов необхідно задовольнити шляхом визнання протиправною бездіяльності Дніпропетровського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо не нарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 02.02.2018 року по 30.11.2018 року та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за вказаний період.
Що стосується вимог в частині застосування базового місяця як січень 2008 року та березня 2018 року, суд зазначає, що у даному випадку повноваження щодо обрахунку індексації, в тому числі, щодо визначення базового місяця для такого нарахування, у відповідності до положень Порядку № 1078 та Закону № 1282-XII, покладається на відповідача, а тому, підстави для зобов`язання останнього здійснити розрахунок індексації з урахуванням базового місяця як січень 2008 року та березня 2018 року, відсутні.
Тобто, питання про те, який базовий місяць буде використаний відповідачем при нарахуванні індексації є передчасним, оскільки у цій частині права позивача ще не порушені.
Вимоги в частині стягнення індексації в сумі 50 689,43 грн. задоволенню не підлягають, оскільки це є дискреційними повноваженнями відповідача, а як вбачається з матеріалів справи, така сума визначена самостійно позивачем.
Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3)обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
У силу ч. ч. 1 та 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
За таких обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги є частково обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.
Питання про розподіл судових витрат відповідно до вимог статті 139 КАС України судом не вирішується, оскільки позивач згідно з пунктом 13 частини першої статті 5 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VІ «Про судовий збір» від сплати судового збору звільнений.
Керуючись ст. ст. 2, 77, 78, 139, 242-243, 245-246, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до Дніпропетровського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, третя особа Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнати протиправною Дніпропетровського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення з 02.02.2018 року по 30.11.2018 року.
Зобов`язати Дніпропетровський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки нарахувати і виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 02.02.2018 року по 30.11.2018 року.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Розподіл судових витрат судом не здійснюється.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С. В. Прудник