Справа № 160/13500/20
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2020-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіПрудника С.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
21 жовтня 2020 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивач просить суд:
- визнати протиправними дії Головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у зарахуванні до стажу ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , при призначенні пенсії періоду роботи на торгівельній базі Кіровського тресту їдалень з 09.12.1977 року по 11.08. 1980 року, а також повністю періоду роботи на підприємстві "Облсільгосптехніка" з 13.08.1980 року по 30.12.1985 року;
- зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити пенсію з 12 вересня 2019 року ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зарахувавши до стажу роботи період роботи на торгівельній базі Кіровського тресту їдалень з 09.12.1977 року по 11.08. 1980 року, а також повністю період роботи на підприємстві "Облсільгосптехніка" з 13.08.1980 року по 30.12.1985 року.
Означені позовні вимоги вмотивовані тим, що ПФУ безпідставно та необґрунтовано відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком, оскільки неприйняття відповідачем записів про періоди роботи позивача на торгівельній базі Кіровського тресту їдалень з 09.12.1977 року по 11.08. 1980 року, а також період роботи на підприємстві "Облсільгосптехніка" з 13.08.1980 р. по 14.06.1981 року і з 13.06.1984 р. по 30.12.1985 року є суперечить діючому законодавству України.
19.11.2020 року від ГУ ПФУ в Дніпропетровській області до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач щодо задоволення позовних вимог заперечує. В мотивування означеного відповідач посилається на те, що неможливо прийняти до розгляду трудову книжку НОМЕР_2 , яку надав позивач, так як дата відкриття трудової книжки було зроблено 16.07.1980 році, а заповнення трудової книжки про прийняття на перше місце роботи було зроблено 09.12.1977 року, що суперечить нормам закону оскільки запис в трудову книжку внесено з порушенням пункту 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, а саме: заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу або прийняття студента вищого, учня професійно-технічного навчального закладу, що здобули професію (кваліфікацію) за освітньо-кваліфікаційним рівнем "кваліфікований робітник", "молодший спеціаліст", "бакалавр", "спеціаліст" та продовжують навчатися на наступному освітньо-кваліфікаційному рівні, на стажування. Виходячи з викладеного і відповідно до пункту 1, 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 12.08.1993 №637 (далі за текстом Порядок), Позивач власноруч, підписаною заявою був ознайомлений з тим, що трудова книжка потребує підтвердження довідками, так як порушений порядок заповнення трудової книжки. Та просила призначити пенсію згідно з наданими довідками. Також Позивач просила зарахувати період роботи в Кіровському тресті їдалень з 09.12.1977 року по 11.08.1980 року на підставі рішення комісії з підтвердження стажу роботи на підставі показань свідків. 30.03.2020 року головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області було повернуто документи позивачеві, без розгляду комісією з питань підтвердження трудового стажу на підставі показань свідків, оскільки, згідно із довідкою від 20.02.2020 року № 8, яка видана ТОВ "Космос" (яке є правонаступником Кіровського тресту їдалень), у якій зазначено що документи торговельної бази на зберігання до трудового архіву ТОВ "Космос" не передавились. Причина відсутності документів не зазначено. Крім того, не простежується спільна робота заявниці та свідка, ОСОБА_2 . Додатково уточнюючих документів, підтверджуючих стаж роботи в період з 02.12.1977 року по 11.08.1980 року позивачем не надано. Згідно наданих документів страховий стаж позивача склав 25 років 4 місяці днів, що є недостатнім для призначення пенсії. Отже, позивачу відмовлено в призначені пенсії за віком. Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області діє в межах повноважень, згідно діючого законодавства.
За відомостями з витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.10.2020 року зазначена вище справа розподілена та 22.10.2020 року передана судді Пруднику С.В.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.10.2020 року визнано поважними причини пропуску строку звернення до суду та поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду із позовною заявою. Відкрито провадження в адміністративній справі, призначено розгляд за правилами спрощеного провадження без виклику учасників справи.
Справа розглянута в межах строку розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, встановленого статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України - в межах шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Дослідивши всі документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Судом установлено, матеріалами справи підтверджено, що позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якій у 2019 році виповнилось 59 років, 10.12.2019 року звернулася до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком з огляду на приписи ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та змінами внесеними відповідно ст. 26 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» якими передбачено: до досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 59 років - які народилися з 1 квітня 1960 року по 30 вересня 1960 року.
З наданого витягу «ІКІС ПФУ: Підсистема призначення та виплати пенсії» вбачається, що до страхового стажу позивача не зарахований період її роботи на торгівельній базі Кіровського тресту їдалень з 09.12.1977 року по 11.08. 1980 року, а також не зарахований період роботи на підприємстві «Облсільгосптехніка» з 13.08.1980 року по 14.06.1981 року і з 13.06.1984 року по 30.12.1985 року. З періоду роботи на підприємстві «Облсільгосптехніка» позивачу зарахований тільки період перебування у відпустці по догляду за дитиною з 14.06.1981 року по 13.06.1984 року.
Крім того, листом №1095/03-16 від 30.03.2020 року ГУ ПФУ в Дніпропетровській області повернуло начальнику Новокодацького відділу обслуговування громадян (сервісний центр) Корабльовій Т.І. без розгляду комісією з питань підтвердження трудового стажу на підставі показань свідків документи, які позивач надавала для призначення пенсії, оскільки згідно із довідкою від 20.02.2020 р. №8, яка видана ТОВ «Космос» (яке є правонаступником Кіровського тресту їдалень) документи торгівельної бази на зберігання до трудового архіву ТОВ «Космос» не передавались, а також не простежується спільна робота заявниці та свідка ОСОБА_2 .
Вважаючи такі дії відповідача протиправними та такими, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, позивач звернулася з даним позовом до суду.
Вирішуючи спірні правовідносини, суд зазначає наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики України. Пенсійний фонд України у своїй діяльності керується Конституцією України та законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства соціальної політики України, іншими актами законодавства України, а також дорученнями Президента України та Міністра.
Отже, відповідач має діяти в межах та у спосіб, встановлених законодавчих норм.
У статті 46 Конституції України закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058).
Відповідно до частин 1-3 статті 24 Закону №1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.
Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності) та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.
Відповідно до частини 1 статті 26 Закону №1058 особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:
з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;
з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;
з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років;
з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;
з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років;
з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;
з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року;
з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років;
з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років;
з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років;
починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.
До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку:
55 років - які народилися по 30 вересня 1956 року включно;
55 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1956 року по 31 березня 1957 року;
56 років - які народилися з 1 квітня 1957 року по 30 вересня 1957 року;
56 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1957 року по 31 березня 1958 року;
57 років - які народилися з 1 квітня 1958 року по 30 вересня 1958 року;
57 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1958 року по 31 березня 1959 року;
58 років - які народилися з 1 квітня 1959 року по 30 вересня 1959 року;
58 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року;
59 років - які народилися з 1 квітня 1960 року по 30 вересня 1960 року;
59 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року;
60 років - які народилися з 1 квітня 1961 року по 31 грудня 1961 року.
Як встановлено матеріалами справи та не заперечується відповідачем, на час звернення позивача із заявою про призначення пенсії за віком, позивач досяг 60 років.
Частиною 1 статті 44 Закону №1058 встановлено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.
Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності (частина 3 статті 44 Закону №1058).
Також, приписами пункту 3.3 розділу 3 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 (далі - Порядок №22-1) встановлено, що орган, що призначає пенсію надає: роз`яснення підприємствам, установам, організаціям та особам з питань призначення та виплати пенсій; у разі необхідності бланки документів; допомогу особам, зазначених у п. 1.1 і 1.2 розділу І вказаного порядку, щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії; у разі необхідності - допомогу щодо визначення права на пенсію до звільнення особи з посади, яка дає право на її призначення.
Пунктом 4.2 розділу 4 Порядку №22-1 передбачено, що при прийманні документів орган, що призначає пенсію:
1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж;
2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;
3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).
Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі;
4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 4), копія якої зберігається у пенсійній справі.
З аналізу викладених норм слід дійти висновку, що у разі сумніву органу, що призначає пенсію, у належності та обґрунтованості поданих заявником документів, в нього є право перевірити надані заявником документи шляхом звернення до установ, підприємств, організацій, де працював заявник, із відповідними запитами.
Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 року, передбачено що трудова книжка є основним документом, що підтверджує стаж роботи.
Відповідач в обґрунтування відмови у призначенні пенсії позивачу посилається на те, що дата відкриття трудової книжки було зроблено 16.07.1980 році, а заповнення трудової книжки про прийняття на перше місце роботи було зроблено 09.12.1977 року, що суперечить нормам закону оскільки запис в трудову книжку внесено з порушенням пункту 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників.
З цього приводу суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до пункту 1.1. Інструкції про ведення трудових книжок, яка затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року №58 (далі - Інструкція №58) трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.
Відповідно до пунктів 2.3, 2.4 Інструкції №58 записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.
Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними).
Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Суд зазначає, що обов`язок належного оформлення документів покладається не на працівника, а на роботодавця чи інших уповноважених осіб.
Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист. Та обставина, що уповноважена особа підприємства (установи), де працювала позивач не засвідчила запис в трудовій книжці позивача печаткою належного підприємства або здійснила запис не у точній відповідності з формуванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону, не робить такі записи неправдивими. Відповідач не позбавлений права перевірити інформацію, яка зазначена у трудовій книжці, як того вимагає частина 3 статті 44 Закону №1058.
Окрім цього, відповідачем взагалі не зазначено у своєму рішенні підстави щодо зарахування або незарахування до страхового стажу періоду роботи з 09.12.1977 року по 11.08. 1980 року, а також повністю періоду роботи на підприємстві "Облсільгосптехніка" з 13.08.1980 року по 30.12.1985 року.
До того ж, як убачається із матеріалів справи, 09.12.1977 року позивач, ОСОБА_1 , наказом №234-к від 09.12.1977 року прийнята на посаду диспетчера торгівельної бази Кіровського тресту їдалень, про що є запис №1 у трудовій книжці (серія НОМЕР_2 ).
11.08.1980 року наказом №150-к від 11.08.1980 року позивач звільнена на підставі п.5 ст. 36 КЗПП України по переводу в Облсільгосптехніку, що підтверджується записом №2 у трудовій книжці.
З 13.08.1980 року позивач наказом №756 від 13.08.1980 року прийнята на посаду інженера управління організації праці і заробітної плати і соціальних питань по переводу з Кіровського тресту їдалень, про що є запис №3 у трудовій книжці.
3 12.07.1982 року позивач наказом №586 від 12.07.1982 року переведена на посаду інженера управління з організації постачання і складського господарства, про що є запис №4 у трудовій книжці.
30.12.1985 року наказом №1038 к від 30.12.1985 року позивач звільнена за п.1 ст.40 КЗПП України у зв`язку з ліквідацією Облсільгосптехніки на підставі постанови ЦК КПРС і Ради Міністрів СРСР від 14.11.1985 року №1114 «Про подальше вдосконалення управління агропромисловим комплексом», про що є запис №5 у трудовій книжці.
Відповідно до довідки Державного архіву Дніпропетровської області №А-67-2019 від 05.11.2019 року документи Дніпропетровської Облсільгосптехніки на зберіганні в архіві не знаходяться.
Відповідно до довідки Державного архіву Дніпропетровської області №А-73-2019 від 15.11.2019 року документи Торгівельної бази Кіровського тресту їдалень м. Дніпропетровська також на зберіганні в архіві не знаходяться.
Згідно з довідкою архівного управління департаменту забезпечення діяльності виконавчих органів Дніпровської міської ради №03-48/5 83т від 10.12.2019 року документи з кадрових питань (особового складу) Кіровського тресту їдалень м. Дніпропетровська і Облсільгосптехніки на державне зберігання до архівного управління департаменту забезпечення діяльності виконавчих органів Дніпровської міської ради не надходили.
Довідкою №8 від 20.02.2020 року підтверджено, що ТОВ «Космос» є правонаступником Кіровського тресту їдалень і архіви Кіровського тресту їдалень зберігаються в ТОВ «Космос». ТОВ «Космос» повідомило, що документи торгівельної бази на зберігання до трудового архіву ТОВ «Космос», яке є правонаступником Кіровського тресту їдалень, не передавались.
Згідно з листом трудового архіву Партизанської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області №15 від 25.09.2019 року документи Облсільгосптехніки за період з 14.08.1980 року по 31.12.1985 року на зберігання до трудового архіву Партизанської сільської ради не передавалися.
Згідно запиту позивача листом № 16 від 25.09.2019 р. Партизанська сільська рада надала архівну виписку з наказів директора з особового складу за період роботи з 20.01.1986 р. по 28.07.1986 р. на підприємстві «Обласна база матеріально-технічного забезпечення Облагропромснаба».
Суд звертає увагу, що згідно з пунктом 4.7 Порядку № 22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.
Отже, відповідач в межах своїх повноважень, зобов`язаний розглянути та за необхідності перевірити відповідність поданих для призначення пенсії документів, зокрема, записів у трудовій книжці, визначити на їх підставі достатність або відсутність підстав для призначення позивачу пенсії за віком.
З огляду на викладене та враховуючи те, що відповідність поданих ОСОБА_1 документів для призначення пенсії була досліджена відповідачем поверхнево, неповно та не всебічно у суду відсутня можливість задоволення позову в частині зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком.
Отже, відповідач, відмовляючи позивачу у призначенні пенсії за віком не надав оцінку відомостям наявним або відсутнім в трудовій книжці позивача, в той час як суд, як орган уповноважений виключно на перевірку законності та обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, позбавлений можливості приймати таке рішення, оскільки це буде свідчити про перебирання на себе судом повноважень наданих виключно органу Пенсійного фонду.
Аналогічний правовий висновок міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 04.04.2019 у справі №204/362/17.
Враховуючи наведене, виявлений відповідачем недолік оформлення трудової книжки: дата відкриття трудової книжки було зроблено 16.07.1980 році, а заповнення трудової книжки про прийняття на перше місце роботи було зроблено 09.12.1977 року, не може вважатися достатньою підставою неврахування її відомостей при обчисленні стажу роботи, оскільки внесення записів до відомостей про особу до трудової книжки не здійснювалось позивачем.
Не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальною обставиною є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах у певний період, у випадку визначення пільгового стажу роботи ще проведення атестації робочих місць за умовами праці, а не правильність оформлення трудової книжки.
Отже, аналізуючи вище наведене, на думку суду, період роботи ОСОБА_1 з 09.12.1977 року по 11.08. 1980 року, а також повністю період роботи на підприємстві "Облсільгосптехніка" з 13.08.1980 року по 30.12.1985 року повинен зарахуватися до стажу під час призначення пенсії позивачу органом ПФУ.
Що стосується обраного позивачем способу захисту порушеного права, суд зазначає наступне.
Частиною 2 статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про:
- визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2);
- визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3);
- визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4);
- інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
З практики Європейського суду витікає наступне: в національному праві має бути передбачено засіб правового захисту від довільних втручань органів державної влади в права, гарантовані Конвенцією. Будь-яка законна підстава для здійснення дискреційних повноважень може створити юридичну невизначеність, що є несумісною з принципом верховенства права без чіткого визначення обставин, за яких компетентні органи здійснюють такі повноваження, або, навіть, спотворити саму суть права. Отже, законом повинно з достатньою чіткістю бути визначено межі дискреції та порядок її здійснення, з урахуванням легітимної мети певного заходу, аби убезпечити особі адекватний захист від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Конкретна норма закону повинна містити досить чіткі положення про рамки і характер здійснення відповідних дискреційних повноважень, наданих органам державної влади. У разі, якщо ж закон не має достатньої чіткості, повинен спрацьовувати принцип верховенства права.
Відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», призначення, розрахунок, нарахування та виплата пенсії здійснюється органами Пенсійного фонду України, тобто, в даному випадку відповідач має виключну компетенцію щодо призначення позивачу пенсії.
Суд зазначає, що відмова відповідача у призначенні позивачу пенсії була обґрунтована відсутністю необхідного стажу. Зобов`язавши відповідача врахувати періоди роботи позивача до стажу, суд не може зобов`язати призначити пенсію, оскільки саме на пенсійний орган покладено обов`язок обрахування стажу роботи особи та встановлення всіх необхідних умов для призначення пенсії. Тому відповідачу слід повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10.12.2019 року про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків суду та прийняти рішення згідно з вимогами законодавства.
Також, суд звертає увагу позивача на те, що у відповідності до абзацу другого пункту 1 частини першої статті Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Отже, оскільки згідно паспортних даних дата народження позивача - 12.09.1960 року, днем досягнення пенсійного віку є 12.09.2020 року, тобто днем, що настає за днем досягнення пенсійного віку - 13.09.2020 року, тому пенсія за віком має бути призначена позивачу саме з 13.09.2020 року.
Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи викладене, системно проаналізувавши приписи законодавства України, з`ясувавши всі обставини справи, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Отже, сплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви до суду в сумі 840,80 грн. підлягає стягненню з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань.
При цьому, клопотання позивача стосовно не стягнення на їх користь судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору, судом до уваги не приймається, оскільки ст. 139 КАС України не встановлено такого порядку, яким можливо відмовити або задовольнити у стягненні судових витрат з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань.
Керуючись ст. ст. 2, 77, 78, 139, 242-243, 245-246, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у зарахуванні до стажу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) при призначенні пенсії періоду роботи на торгівельній базі Кіровського тресту їдалень з 09.12.1977 року по 11.08. 1980 року, а також повністю періоду роботи на підприємстві "Облсільгосптехніка" з 13.08.1980 року по 30.12.1985 року.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 10.12.2019 року з урахуванням висновків суду.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С. В. Прудник