Справа № 240/1200/20
Суддя: Черняхович Ірина Едуардівна
Дата ухвалення: 2021-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2021 року м. Житомир справа № 240/1200/20

категорія 106030000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Черняхович І.Е., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Житомирській області (далі - відповідач), в якому просить:

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Житомирській області внести зміни до наказу від 05.11.2015 №328 о/с про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції, включивши відомості про невикористані додаткові дні відпустки як учаснику бойових дій із збереженням заробітної плати у кількості 14 календарних днів за 2015 рік;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Житомирській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні відпустки учаснику бойових дій у кількості 14 календарних днів за 2015 рік у розмірі 1352 гривень.

В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що рішенням комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій працівників органів внутрішніх справ України від 14 серпня 2015 року №15/І/VI/266 йому було надано статус учасника бойових дій, у зв`язку з чим він відповідно до ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" отримав право на отримання додаткової відпустки із збереженням грошового забезпечення. Однак своїм правом на додаткову відпустку в 2015 році позивач не скористався. В подальшому, наказом УМВС України в Житомирській області від 05.11.2015 №328 о/с його з 06 листопада 2020 року було звільнено зі військової служби у запас Збройних Сил. Разом з тим, станом на день його звільнення зі служи відповідач не провів з ним повного розрахунку при звільнені, а саме не виплатив грошову компенсацію за невикористану в 2015 році додаткову відпустку учасникам бойових дій, передбачену ст.12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". У зв`язку з цим, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 11 березня 2020 року відкрито провадження в адміністративній справі №240/1200/20 за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи.

06 квітня 2020 року до суду надійшов відзив Головного управління Національної поліції в Житомирській області на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому відповідач зазначив, що позов є безпідставним та необґрунтованим. В обґрунтування такої позиції відповідач зазначив, що наказ від 05.11.2015 №328 о/с про звільнення ОСОБА_1 з посади міліціонера-водія групи судової міліції №3 (м.Новоград-Волинський) спеціальної роти судової міліції "Грифон", підпорядкованої УМВС України в Житомирській області, видавався Управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області, а не Головним управлінням Національної поліції в Житомирській області. Більш того, Національна поліція України не є правонаступником міліції, а тому Головне управління Національної поліції в Житомирській області не є правонаступником Управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області. За таких обставин, Головне управління Національної поліції в Житомирській області зазначило, що воно не може бути стороною у даній справі. Крім того, Головне управління Національної поліції в Житомирській області вказало, що доданий позивачем до позовної заяви лист-відповідь від 24.10.2020 №Я.2/26 щодо виплати грошової компенсації за невикористані дні відпустки учаснику бойових дій наданий ліквідаційною комісією Управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області. Враховуючи вказане, Головне управління Національної поліції в Житомирській області просило відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову (а.с.56-61).

20 листопада 2020 року на електронну пошту суду надійшло клопотання ОСОБА_1 , в якому позивач просив замінити неналежного відповідача у справі - Головне управління Національної поліції в Житомирській області на належного - Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області в особі ліквідаційної комісії.

Ухвалою від 27 листопада 2020 року вищезазначене клопотання ОСОБА_1 було задоволено та замінено неналежного відповідача в адміністративній справі №240/1200/20 Головне управління Національної поліції в Житомирській області на належного - Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області (вул. Старий бульвар, 5/37, м. Житомир, 10008; ) в особі ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області.

Крім того, вищезазначеною ухвалою Управлінню Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області було встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення йому копії цієї ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

18 грудня 2020 року до суду надійшов відзив ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області. Заперечуючи проти позовних вимог представник відповідача зазначає, що позивач будь-яких претензій до УМВС України в Житомирській області з приводу внесення змін в наказ від 05.11.2015 №328 о/с для виплати грошової компенсації за невикористану в 2015 році відпустку учаснику бойових дій. Вказаний наказ 05.11.2015 №328 о/с про звільнення з посади ним не оскаржувався. Також відповідач зазначив, що відповідно до норм ч. 1 ст. 24 Закону України "Про відпустки", що кореспондуються з нормами ч. 1 ст. 83 Кодексу законів про працю України, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи АІ групи. Вказаний перелік є вичерпним і будь-яким іншим законом не передбачено право працюючого на компенсацію інших видів додаткових відпусток. Таким чином, відповідач вказує, що компенсація за невикористані дні додаткової відпустки відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 №3551-XII (крім осіб, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи АІ групи) законодавством не передбачена, у зв`язку із чим вважає, що вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. Також відповідач у відзиві зазначив, що ОСОБА_1 не був мобілізований, не є військовослужбовцем, до керівництва УМВС в Житомирській області під час проходження служби в міліції з рапортами про надання йому додаткових відпусток як учаснику бойових дій у період 2015 року не звертався. Зазначає, що УМВС в Житомирській області не відмовляло позивачу у наданні додаткової відпустки та не вводило обмеження щодо надання міліції, які отримали статус учасника бойових дій, додаткової відпустки строком на 14 днів.

З приводу посилання позивача на Закон №2011-ХІІ та на рішення Верховного Суду у зразковій справі №620/4218/18 відповідач зазначив, що такі посилання є помилковими, оскільки дія Закону №2011-ХІІ на нього не поширюється, а право на додаткову відпустку він отримав відповідно до Закону України від 22.10.1993 №3551-ХІІ "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". Крім того, у відзиві відповідач вказує про пропуск позивачем процесуального строку на звернення з даним позовом до суду, оскільки перебіг такого строку почався для ОСОБА_1 ще з 06.11.2015 - з моменту звільнення його з посади на підставі наказу від 05.11.2015 №328 о/с.

Враховуючи вищезазначене, ліквідаційна комісія Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області просила відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідно до норм ст.ст. 257, 263 КАС України дана адміністративна справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

З наявної у матеріалах справи копії трудової книжки серії НОМЕР_1 від 08.12.2003 вбачається, що в період з 27.03.2004 по 06.11.2015 ОСОБА_1 проходив службу в Управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області (а.с.17).

Згідно з довідкою УМВС України в Житомирській області від 24.04.2018 №Я-202лк/105/05/12-2018 (а.с.10) в період проходження служби в органах внутрішніх справ, а саме з 24 липня 2014 року по 28 серпня 2014 року, ОСОБА_1 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей (а.с.10).

У зв`язку з цим, рішенням комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій працівників органів внутрішніх справ України від 14.08.2015 №15/І/VІ/266 ОСОБА_1 було надано статус учасника бойових дій (а.с.11), а 22 жовтня 2015 року Управлінням МВС України в Житомирській області йому було видано відповідне посвідчення ветерана війни-учасника бойових дій серії НОМЕР_2 (а.с.13).

Однак, в 2015 році своїм правом на додаткову відпустку як учаснику бойових дій передбачену статтею 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", ОСОБА_1 не скористався.

В подальшому, відповідно до наказу УМВС України в Житомирській області від 05.11.2015 №328 о/с прапорщика міліції ОСОБА_1 , міліціонера-водія групи судової міліції №3 (м. Новоград-Волинський) спеціальної роти судової міліції "Грифон", підпорядкованої УМВС України в Житомирській області, згідно з пунктами 10 та 11 розділу ХІ Закону України "Про Національну поліцію" та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ було звільнено зі служби за пунктом 63 "з" (через скорочення штатів) з 06 листопада 2015 року.

Водночас, при звільненні ОСОБА_1 зі служби в органах внутрішніх справ грошова компенсація за невикористану в 2015 році додаткову відпустку учаснику бойових дій, йому виплачена не була, що не заперечувалось відповідачем під час розгляду справи.

З метою реалізації свого права на отримання вищезазначеної грошової компенсації, ОСОБА_1 звернувся з відповідною заявою до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області, в якій просив виплатити йому грошову компенсацію за невикористану в 2015 році додаткову відпустку учаснику бойових дій.

За наслідками розгляду зазначеної заяви Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області надіслало позивачу листа від 24.01.2020 №Я.2/29 за підписом голови ліквідаційної комісії УМВС України в Житомирській області, в якому повідомило, що додаткова відпустка не належить до категорії щорічних і надається понад тривалість щорічної відпустки та інших видів відпусток. Вона надається у календарному році, а не за робочий рік, тобто не залежно від стажу роботи. У разі невикористання зазначеної додаткової відпустки, її не модна перенести на наступний календарний рік, не можна подовжити у разі хвороби працівника та не можна ділити на частини. Законодавством України, а саме статтею 83 Кодексу законів про працю України, ст. 24 Закону України "Про відпустки" не передбачено також і можливості заміни цієї відпустки грошовою компенсацією. Враховуючи зазначене, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області повідомило ОСОБА_1 , що правових підстав для виплати йому компенсації за невикористану в 2015 році додаткову відпустку учаснику бойових дій - немає (а.с.8).

Вважаючи своє право на отримання грошової компенсації за невикористану в 2015 році додаткову відпустку як учаснику бойових дій, - порушеними, позивач звернувся до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 18 Закон України від 20.12.1990 № 565-XII "Про міліцію", який був чинний на момент проходження позивачем служби в органах внутрішніх справ та на момент його звільнення зі служби, було передбачено, що порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

На виконання вимог статті 18 Закону України від 20.12.1990 № 565-XII "Про міліцію" Кабінетом Міністрів УРСР була прийнята постанова від 29 липня 1991 року №114, якою затверджено Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (далі - Положення №114).

Право осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ на відпустки врегульовано розділом VI Положення №114.

Відповідно до пункту 49 Положення №114 особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ надаються такі відпустки: а) чергові; б) короткострокові; в) через хворобу; г) канікулярні; д) у зв`язку із закінченням навчальних закладів системи Міністерства внутрішніх справ; є) додаткові та соціальні (по вагітності, родах і догляду за дитиною), творчі, у зв`язку з навчанням.

Згідно з пунктом 61 Положення №114 додаткові і соціальні відпустки особам рядового і начальницького складу надаються відповідно до законодавства.

Відповідно до статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (далі - Закон № 3551-XII) учасникам бойових дій (статті 5, 6) надаються такі пільги: використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Закон України "Про відпустки" (далі - Закону №504/96-ВР) встановлює державні гарантії права на відпустки, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.

Приписами частини першої статті 4 Закону № 504/96-ВР установлюються такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Статтею 5 Закону України від 22.10.1993 № 3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (далі - Закон № 3551-XII) визначено, що учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

За приписами пункту 19 частини першої статті 6 Закону № 3551-XII, учасниками бойових дій визнаються військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані) Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій працівників органів внутрішніх справ України від 14.08.2015 №15/І/VІ/266 ОСОБА_1 було надано статус учасника бойових дій (а.с.11), а 22 жовтня 2015 року Управлінням МВС України в Житомирській області йому було видано відповідне посвідчення ветерана війни-учасника бойових дій серії НОМЕР_2 (а.с.13).

Таким чином, з 14.08.2015 (з моменту встановлення статусу учасника бойових дій) ОСОБА_1 на підставі статті 12 Закону №3551-XII отримав право на додаткову відпустку із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Разом з тим, в період з 14.08.2015 по 06.11.2015 (дату звільнення зі служби) своїм правом додаткову відпустку учаснику бойових дій ОСОБА_1 не скористався, що не заперечувалось сторонами.

Відповідно до абзацу 2 пункту 56 Положення №114 особам рядового і начальницького складу, які звільняються з органів внутрішніх справ, за невикористану в році звільнення відпустку виплачується грошова компенсація відповідно до законодавства.

При цьому, суд зазначає, що в абзаці 2 пункту 56 Положення №114 йдеться про "невикористану в році звільнення відпустку" без вказівки на її вид (основна чи додаткова).

Отже, у випадку звільнення осіб рядового і начальницького складу зі служби в органах внутрішніх справ, такі особи на підставі абзацу 2 пункту 56 Положення №114, мають право на виплату грошової компенсація за всі невикористані дні додаткової відпустки учаснику бойових дій, передбаченої статтею 12 Закону України від 22.10.1993 №3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Системно проаналізувавши вищевказані норми чинного законодавства та обставини справи, які підтверджені наявними в матеріалах справи доказами, суд дійшов висновку, що при звільненні зі служби в органах внутрішніх справ, ОСОБА_1 , який є учасником бойових дій, мав право на отримання грошової компенсації за невикористану ним в 2015 році додаткову відпустку, передбачену пунктом 12 частини першої статті 12 Закону № 3551-ХІІ.

Натомість доводи відповідача, викладені у його відзиві на позовну заяву про те, що нормами ч. 1 ст. 24 Закону України "Про відпустки" не передбачено право на компенсацію інших видів додаткових відпусток, в тому числі й додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону № 3551-ХІІ, суд оцінює критично, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 24 Закону України від 15.11.1996 № 504/96-ВР «Про відпустки», у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Таким чином, вказаною нормою передбачено право працівника, який звільняється, на отримання грошової компенсації за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

При цьому, згідно пунктом 1 частини 1 статті 4 Закону України від 15.11.1996 № 504/96-ВР «Про відпустки» до щорічних відпусток належать: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Таким чином, передбачена пунктом 12 частини першої статті 12 Закону №3551-ХІІ додаткова відпустка учаснику бойових дій, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 4 Закону України від 15.11.1996 № 504/96-ВР "Про відпустки" належить до щорічних відпусток.

З огляду на що, у працівника, який звільняється, на підставі частини 1 статті 24 Закону України від 15.11.1996 № 504/96-ВР "Про відпустки" виникає право на отримання грошової компенсації за всі не використані ним дні такого виду щорічної відпустки, як додаткова відпустка учаснику бойових дій, передбачена пунктом 12 частини першої статті 12 Закону №3551-ХІІ. Крім того, таке право передбачене також Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року №114.

Вказане свідчить на користь висновку, що на час прийняття наказу від 05.11.2015 №328 о/с про звільнення позивача зі служби в органах внутрішніх справ у запас, відповідачем протиправно не було проведено з ним усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані у 2015 році календарні дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З огляду на зазначене, суд, з метою захисту прав позивача, вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправною бездіяльність Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористанні у 2015 році календарні дні додаткової відпустки учаснику бойових дій, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Одночасно, застосовуючи механізм ефективного захисту прав позивача та їх відновлення, користуючись повноваженнями, наданими ч. 2 ст.245 КАС України, суд вважає за необхідне зобов`язати Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області нарахувати та виплати ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані ним у 2015 році календарні дні додаткової відпустки учаснику бойових дій, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

З приводу заявлених позовних вимог щодо виплати грошової за невикористані ним у 2015 році календарні дні додаткової відпустки учаснику бойових дій у розмірі 1352,00 гривень, суд зазначає, що ці вимоги не підлягають задоволенню, оскільки визначення розміру належної позивачу за вказаний період компенсації віднесено законодавцем до виключної компетенції відповідача. В свою чергу суд не має повноважень здійснювати розрахунок грошової компенсації за невикористані позивачем у 2015 році календарні дні додаткової відпустки учаснику бойових дій до моменту його проведення відповідачем. Суд наділений лише повноваженнями перевірити правильність такого розрахунку у контексті застосування нормативно-правових приписів, що регулюють спірні правовідносини. У даній справі таке нарахування відповідачем здійснено ще не було.

Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Беручи до уваги, що спір з приводу розміру належної позивачу грошової компенсації за невикористані позивачем у 2015 році календарні дні додаткової відпустки учаснику бойових відсутній, суд в даному випадку не повинен та не уповноважений втручатися у дискреційні повноваження щодо виконання відповідачем обов`язку з визначення належної позивачу компенсації, а тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Вирішуючи спірні правовідносини в частині, яка стосується внесення змін до наказу від 05.11.2015 №328 о/с про звільнення, включивши відомості про невикористані додаткові дні відпустки як учаснику бойових дій із збереженням заробітної плати у кількості 14 календарних днів за 2015 рік, суд зазначає, що з огляду на те, що вказаний наказ УМВС України в Житомирській від 05.11.2015 №328 о/с позивачем не оскаржував ся, позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Щодо зазначених у відзиві на позовну заяву доводів відповідача про пропуск позивачем процесуальних строків на звернення з даним позовом до суду, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 233 Кодексу законів про працю України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Оскільки предметом спірних правовідносин у даній справі порушення відповідачем законодавства про оплату праці, а саме невиплата позивачу грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", то з огляду на положення частини 2 статті 233 Кодексу законів про працю України, звернення до суду з даним позовом не обмежуються будь-яким строком, а тому доводи відповідача в цій частині відхиляються судом.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3)обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У силу ч.ч. 1 та 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на те, що відповідачем не доведено правомірність своєї бездіяльності щодо невиплати позивачу грошової компенсації за невикористану відпустку, а позивачем та наявною у матеріалах справи сукупністю належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів підтверджено наявність законних й обґрунтованих підстави для нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової компенсації невикористаної у 2015 році додаткової відпустки учаснику бойових, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково.

У зв`язку з відсутністю документально підтверджених судових витрат по даній справі, питання про їх розподіл судом не розглядається.

Керуючись статтями 77, 90, 242-246, 250, 255, 258-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області (вул.Старий бульвар, 5/37, м. Житомир, 10008; ) в особі ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області про зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області (вул. Старий бульвар, 5/37, м. Житомир, 10008; ) в особі ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) грошової компенсації за невикористані у 2015 році календарні дні додаткової відпустки учаснику бойових дій, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Зобов`язати Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області (вул. Старий бульвар, 5/37, м. Житомир, 10008; ) в особі ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) грошову компенсацію за невикористані у 2015 році календарні дні додаткової відпустки учаснику бойових дій, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.Е.Черняхович