Справа № 420/4773/19
Суддя: Токмілова Л.М.
Дата ухвалення: 2021-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/4773/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2021 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Токмілова Л.М., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області (, місцезнаходження: м. Одеса, вул. Бабеля 2) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

12.08.2019 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області, в якій позивач просить:

- визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області щодо розрахунку суддівської винагороди ОСОБА_1 для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з посадового окладу в розмірі 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб станом на 04.12.2018 року та станом на 01.01.2019 року;

- зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Одеській області видати ОСОБА_1 :

- оновлену довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці станом на 04.12.2018 року, виходячи з посадового окладу у розмірі 15 мінімальних заробітних плат, визначених Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» від 07.12.2017 року № 2246-VІІІ, з відповідною доплатою за вислугу років;

- оновлену довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці станом на 01.01.2019 року, виходячи з посадового окладу у розмірі 15 мінімальних заробітних плат, визначених Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» від 23.11.2018 року № 2629-VIII, з відповідною доплатою за вислугу років;

- стягнути сплачений судовий збір.

В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що позивач звільнена за власним бажанням з посади судді Приморського районного суду міста Одеси та набула статусу судді у відставці з 08 травня 2018 року, перебуває на обліку Суворовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Одесі та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90% суддівської винагороди. Позивач, 27 березня 2019 року звернулася до судової адміністрації із заявою про видачу довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно з Рішенням Конституційного Суду України № 11-р/2018 від 04.12.2018 року, виходячи з 15 мінімальних заробітних плат. Проте, листом № 3-1159/19вк від 09.04.2019 року позивачу відмовлено у надані відповідної довідки. Позивач вважає, що дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області щодо розрахунку суддівської винагороди для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з посадового окладу в розмірі 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб станом на 04.12.2018 року та станом на 01.01.2019 року є протиправними.

15.08.2019 року ухвалою суду відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

28.08.2019 року відповідачем надано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що з 01.01.2017 посадовий оклад судді визначається не з розміру мінімальної заробітної плати, а з "розрахункової величини", запровадженої пунктом 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України № 1774-VII "Про внесення змін до яких законодавчих актів України". В подальшому, Законом України "Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і/або суміжних прав" № 2415-VІІІ від 15.05.2018 року, який набрав чинності 22.07.2018, внесено зміни до абзацу 2 пункту 3 розділу II Закону України № 1774- VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України". Зокрема, слово та цифри "1600 грн" замінено словами та цифрами "прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року". Даною нормою Закону введено застосування для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат, в тому числі і суддям, нової «розрахункової величини» - прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений на 1 січня календарного року. Крім того встановлено початок застосування цієї нової "розрахункової величини" для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» встановлено прожитковий мінімум з розрахунку на місяць для працездатних осіб у розмірі 1921 гривень з 1 січня 2019 року. У зв`язку зі зміною з 01.01.2019 року прожиткового мінімуму ТУ ДСА в Одеській області виготовлено довідку від 14.01.2019 року № 5-127/19, для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судці у відставці, у зв`язку зі зміною розмірів складових суддівської винагороди судді, який працює за відповідною посадою, більше з того часу розміри складових суддівської винагороди не змінювались, тому підстав для видачі довідки про нарахування суддівської винагороди судці у відставці виходячи з розміру в 15 мінімальних заробітних плат не було. За таких обставин, відповідач стверджує, що діяв лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

25.09.2019 року ухвалою суду зупинено провадження у справі до набрання законної сили рішенням у справі № 200/9195/19-а.

27.01.2021 року судом поновлено провадження у справі у зв`язку з набранням законної сили рішенням у справі № 200/9195/19-а.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши та проаналізувавши надані докази, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 звільнена за власним бажанням з посади судді Приморського районного суду міста Одеси, набула статусу судді у відставці.

З 08 травня 2018 року позивач перебуває на обліку Суворовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Одесі та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90% суддівської винагороди (а.с.11).

27.03.2019 року позивач звернулась до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області із заявою, в якій просила надати ОСОБА_1 довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно з рішенням Конституційного суду України №11-р/2018 від грудня 2018 року за грудень 2018 року і за січень 2019 року (а.с.12).

09.04.2019 року Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Одеській області надано відповідь № 3-1159/19вк, в якій, крім іншого, зазначено, що відповідно до Закону України про судоустрій і статус судців» суддівська винагорода регулюється Законом та не може визначатися іншими нормативно правовими актами. Міністерство соціальної політки України 04 лютого 2019 року своїм листом №2230/0/2-19/54 повідомило органи Пенсійного фонду України проте, що розмір грошового утримання судді у відставці з 01 січня 2018 року визначається з розміру прожиткового мінімуму 1762 грн., а з 01 січня 2019 року - 1921 грн. Таким чином, органами Пенсійного фонду України перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 04 грудня 2018 року № 11-р/2018 проводиться з 01 січня 2019 року (з розміру 1762 грн.) та з 01 лютого 2019 року (з розміру 1921 грн.), виходячи із розміру посадового окладу 15 прожиткових мінімумів. Водночас зазначений перерахунок здійснюється відповідно до Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 січня 2008 року № 3-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 20 березня 2017 року № 5-1), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12 березня 2008 року за № 200/14891. Отже, ТУ ДСА України в Одеській області 14.01.2019 року надано позивачу довідку № 5-184/19 з визначенням розміру прожиткового мінімуму 1921 грн. який встановлено з 2019 року для здійснення відповідного перерахунку органами Пенсійного фонду України. Окрім того повідомлено, що Верховний Суд у складі колегії, судців Касаційного адміністративного суду в ухвалі від 23.01.2019 року по справі №820/2462/17 за позовом ОСОБА_2 до Територіального управління Державної судової адміністрації в Харківській області, третіх осіб Державної судової адміністрації України, Головного управління Державної казначейської служби України про визнання протиправною бездіяльності та стягнення суддівської винагороди, встановив, що Верховний Суд ухвалюючи постанову від 24 жовтня 2018 року, якою у задоволені позову відмовлено повністю, після набрання чинності Закону України від 06 грудня 2016 року № 1774-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів» мінімальна заробітна плата (3200 грн.) не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат (а.с.13).

Вирішуючи спір по суті, зуд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 8 Конституції України, Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно з п. 14 ч. 1 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема судоустрій, судочинство, статус суддів.

Відповідно до частин першої та другої статті 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами ст. 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Згідно з частиною першої статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIII (далі - Закон № 1402-VIII) суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Положеннями ч. 4 ст. 142 Закону № 1402-VIII закріплено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Пунктом 22 розділу XII «Прикінцевих та перехідних положень» Закону № 1402-VIII передбачено право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.

У відповідності до вимог п. 23 розділу XII «Прикінцевих та перехідних положень» Закону № 1402-VIII до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI (далі - Закон № 2453-VI).

У справі встановлено, що позивач на дату звернення з цим позовом до суду не проходив кваліфікаційного оцінювання.

Так, ч. 3 ст. 133 Закону № 2453-VI визначено, що посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат.

Рішенням від 04.12.2018 року № 11-р/2018 Конституційний Суд України визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), зокрема, положення частини третьої статті 133 Закону № 2453-VI у редакції Закону № 192-VIII. За змістом резолютивної частини вказаного Рішення, це положення підлягає застосуванню у його первинній редакції, а саме: «Посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється у розмірі 15 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 1 січня 2011 року - 6 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2012 року - 8 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2013 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2014 року -12 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2015 року - 15 мінімальних заробітних плат».

Відповідно до пункту 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 04.12.2018 № 11-р/2018 положення частин третьої, десятої статті 133 Закону № 2453-VI у редакції Закону № 192-VIII, які визнані неконституційними пунктами 1, 2 резолютивної частини цього Рішення, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

За змістом пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 1774-VIII (далі - Закон № 1774-VIII) мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року.

Отже, з огляду на вимоги пункту 23 Розділу XII «Прикінцевих та перехідних положень» Закону № 1402-VIII, щомісячне довічне грошове утримання позивачу повинно обраховуватися відповідно до статті 133 Закону № 2453-VI, але з урахуванням приписів пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1774-VІІІ, тобто з розрахунку 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, розмір якої визначено на рівні: в 2018 році - 1762,00 грн. (стаття 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік»), в 2019 році - 1921,00 грн. (стаття 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік»).

Станом на час розгляду справи положення п. 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1744 не визнані неконституційними.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Слід зазначити, що Верховний Суд у справі № 820/1853/17 висловив правову позицію, що «норма частини третьої статті 133 Закону № 2453-VI є бланкетною, оскільки визначає лише кількість мінімальних заробітних плат для встановлення розміру посадового окладу судді, але не встановлює розміру мінімальної заробітної плати, який необхідний для цього. З огляду на це, необхідно звернутися до інших законів, які встановлюють розмір мінімальної заробітної плати. Такі норми доповнять частину третю статті 133 Закону 2453-VI і становитимуть єдину спеціальну норму, якою буде визначено розмір посадового окладу судді.

Нормативним доповненням до зазначеної статті є відповідні законодавчі положення, як-от пункт 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1774-VІІІ, яким установлено, що мінімальна заробітна плата (3200,00 грн.) після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.

Отже, законодавець заборонив застосовувати новий розмір мінімальної заробітної плати (3200,00 грн.) як розрахункової величини для визначення посадових окладів, в тому числі суддів, і водночас передбачив, що «До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600,00 гривень».

Крім того, суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.10.1979 у справі «Ейрі проти Ірландії» констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Таким чином, суд дійшов висновку, що при видачі позивачу довідок про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, відповідач діяв в межах і спосіб, передбачених Конституцією України та Законами України, а тому позовні вимоги за даним позовом є необґрунтованими та не належать до задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ч 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно зі ст. 242 КАС країни рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до п.58 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року, заява 4909/04, Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З урахуванням того, що судом відмовлено у задоволенні позовних вимог, у сулу відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат.

Керуючись ст. ст. 143, 241-246, 250-251 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст. ст. 293, 295 КАС України.

Суддя Л.М. Токмілова

.