Справа № 460/8108/20
Суддя: Д.П. Зозуля
Дата ухвалення: 2021-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

22 січня 2021 року м. Рівне №460/8108/20

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Зозулі Д.П. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області
про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій, -
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі - відповідач), в якому просив суд: визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області у не зарахуванні при призначенні пенсії за віком до страхового стажу періоду роботи в Проектно-будівельному кооперативі «Медик» із 04.08.1989 по 15.07.1996; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області перерахувати та виплатити пенсію ОСОБА_1 починаючи із 14.07.2019, зарахувавши до його страхового стажу період роботи в Проектно-будівельному кооперативі «Медик» із 04.08.1989 по 15.07.1996.

В обґрунтування позовних вимог позивач повідомив, що з 14.07.2019 йому було призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», проте жодних рішень з приводу періодів роботи, які зараховані або не зараховані до його страхового стажу відповідач не надсилав та роз`яснень не надавав. На його заяву про надання роз`яснень щодо порядку обчислення пенсії відповідач листом від 29.09.2020 №7987-7923/Н-02/8-1700/20 надіслав копію протоколу розрахунку стажу, зі змісту якої ОСОБА_1 зрозумів, що відповідач не зарахував до його страхового стажу період роботи із 04.08.1989 по 15.07.1996. Листом від 16.10.2020 №1700-0321-8/31746 відповідач повідомив позивача, що запис в трудовій книжці про його звільнення з проектно-будівельного кооперативу «Медик» від 15.07.1996 завірено печаткою підприємства, яка відповідно до вимог чинного на той час законодавства мала містити ідентифікаційний код підприємства. У зв`язку з цим, вказаний період роботи не зараховано до страхового стажу позивача.

Позивач вважає, що підстав для скріплення запису про його звільнення з роботи від 15.07.1996 печаткою із зазначенням ідентифікаційного коду підприємства не було, оскільки ідентифікаційний код був обов`язковим для використання в усіх видах звітних та облікових документів суб`єкта, до яких трудова книжка не відноситься. Окрім цього, на думку позивача, відповідальним за ведення трудових книжок є уповноважений працівник роботодавця та керівник кооперативу, а тому, не зазначення будь-яких відомостей у трудовій книжці з вини роботодавця не може слугувати підставою для не зарахування періоду роботи до страхового стажу. З підстав наведених у позові, позивач просив суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі(а.с.1-6).

Ухвалою суду від 09.11.2020 прийнято дану позову заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі №460/8108/20 та ухвалено розгляд справи здійснити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

У встановлений судом строк відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, в якому позивач вказав, що запис про прийняття на роботу, переведення на іншу роботу та звільнення з роботи засвідчується підписом керівника або спеціально уповноваженої особи та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів. Згідно з Положенням про Єдиний державний реєстр підприємств та організацій України ідентифікаційний код є обов`язковим для використання в усіх видах звітних та облікових документів суб`єкта і зазначення на його печатках та штампах. Період роботи з 04.08.1989 по 15.07.1996 в Шепетівському кооперативі «Медик» не зараховано до загального страхового стажу, оскільки запис в трудовій книжці про звільнення позивача від 15.07.1996 завірено печаткою підприємства, яка відповідно до вимог чинного на той час законодавства мала містити ідентифікаційний код підприємства. Окрім цього, відповідач вважає, що отримуючи щомісяця пенсію за віком з моменту її призначення, позивач міг дізнатися про порушення своїх прав та своєчасно звернутися до суду за їх захистом. Враховуючи дату звернення до суду, на думку відповідача, позивач пропустив строки звернення до суду та не подав заяви про поновлення строку звернення до суду з обґрунтованими причинами його пропуску, а тому позов не підлягає до розгляду. З таких підстав відповідач просив суд відмовити у задоволенні позову повністю(а.с.25-27).

Розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи в порядку письмового провадження, а відтак, відповідно до ч.4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, судом встановлено таке.

ОСОБА_1 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області з 14.07.2019 було призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 29.09.2020 №7987-7923/Н-02/8-1700/20 ОСОБА_1 на його звернення щодо пенсійного забезпечення повідомлено, що страховий стаж для обчислення пенсії за віком становить 28 років 2 місяці 11 днів (зарахований по 31.05.2019), в тому числі враховано періоди навчання за денною формою - з 01.09.1974 по 08.07.1976, період проходження строкової військової служби з 24.10.1977 по 10.12.1979 (а.с. 12-13).

Доданим до вказаного листа Розрахунком страхового стажу підтверджується, що період роботи з 04.08.1989 по 15.07.1996 до страхового стажу ОСОБА_1 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області не зараховано (а.с. 14).

На запит ОСОБА_1 про доступ до публічної інформації від 07.10.2020 Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області листом від 16.10.2020 №1700-0321-8/31746 повідомило, що запис в трудовій книжці про звільнення від 15.07.1996 завірено печаткою підприємства, яка відповідно до вимог чинного на той час законодавства мала містити ідентифікаційний код підприємства. З таких підстав, не зараховано період роботи з 04.08.1989 по 15.07.1996 до загального страхового стажу ОСОБА_1 .

Не погоджуючись із бездіяльністю відповідача щодо не зарахування періоду роботи ОСОБА_1 до страхового стажу при призначенні пенсії, позивач звернувся до суду для захисту своїх прав та інтересів.

При прийнятті рішення, суд виходив з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст.1 Закон України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон №1788-XII), громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію (ст.7 Закону №1788-XII).

Статтею 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-ІV (далі - Закон №1058-ІV від 09.07.2003) передбачено право громадян України на отримання пенсій та соціальних послуг.

Виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема: види пенсійного забезпечення, умови участі в пенсійній системі чи їх рівнях, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення (ч.3 ст. 4 Закону №1058-ІV від 09.07.2003).

Згідно з частиною першою статті 5 Закону №1058-IV цей Закон регулює відносини, які виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону №1058-IV).

Відповідно до ч. 1 ст. 56 Закону №1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно з вимогами ст. 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Згідно із записами трудової книжки ОСОБА_1 Серія НОМЕР_1 , дата заповнення 11.08.1976 (а.с. 9-11 ):

1. Запис №12 від 04.08.1989 - прийнятий в члени кооперативу «Медик» водієм другого класу (наказ від 04.08.1989 №20);

2. Запис №13 від 15.07.1996 - розрахований за своїм бажанням (наказ від 23.12.2002 №1364-к).

Відповідач вважає, що підставою не зарахування при призначенні позивачу пенсії за віком вказаного вище періоду роботи до страхового стажу слугувало те, що запис трудової книжки №13 про звільнення від 15.07.1996 завірено печаткою підприємства, на якій відповідно до вимог чинного на той час законодавства повинен був міститись ідентифікаційний код підприємства.

Зазначені доводи суд оцінює критично та відхиляє, виходячи із наступного.

Відповідно до п. 2.2 Розділу 2 «Заповнення трудових книжок» Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, яка затверджена спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 №110 (чинної, станом на дату звільнення позивача з роботи 15.07.1996, далі - Інструкція №58), до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіху роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Абзацами 1, 3 п. 2.4 Розділу 2 «Заповнення трудових книжок» Інструкції №58 врегульовано, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Згідно з п. 4.1 Розділу 4 «Видача трудової книжки у разі звільнення» Інструкції №58 У разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Відтак, запис про звільнення працівника з роботи обов`язково засвідчується, окрім іншого, печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Запис №13 від 15.07.1996 трудової книжки позивача засвідчений печаткою Проектно-будівельного кооперативу «Медик». При цьому, відтиск вказаної печатки дійсно не містить ідентифікаційного коду такої юридичної особи.

З цього приводу суд вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до пункту 16 Положення про Єдиний державний реєстр підприємств та організацій України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.01.1996 №118 (далі - Положення про Єдиний державний реєстр підприємств та організацій України, в редакції, чинній станом на дату звільнення позивача з роботи 15.07.1996) використання ідентифікаційного коду з Державного реєстру є обов`язковим для всіх видів звітних та облікових документів, які використовуються за межами суб`єктів господарської діяльності. Звітні та облікові документи, в яких відсутній ідентифікаційний код з Державного реєстру, вважаються недійсними, їх використання тягне за собою відповідальність згідно з законодавством.

Пунктом 7 Положення про Єдиний державний реєстр підприємств та організацій України визначено, що Державним податковим інспекціям з 1 квітня 1996 р. вважати недійсними і не приймати звіти, декларації, розрахунки і платіжні доручення підприємств та організацій, а Державному митному комітетові не проводити декларування та митне оформлення суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України без ідентифікаційних кодів з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України та довідки про включення до нього. Просити Національний банк дати відповідні вказівки установам банків.

Зазначене в сукупності дає підстави для висновку, що недійсними вважаються лише звітні та облікові документи, які після 22.01.1996 скріплені печатками, на яких відсутній ідентифікаційний код підприємства.

При цьому, такі документи вважатимуться недійсними виключно для Державної податкової інспекції в процесі здійснення нею владних управлінських функцій. Зазначені положення не містять підстав вважати такі документи недійсними для органів Пенсійного фонду.

Пункт 7 Положення про Єдиний державний реєстр підприємств та організацій України в редакції, застосованій відповідачем станом на дату виникнення спірних правовідносин, набув чинності лише із внесенням змін постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2005 №499 «Про внесення змін до Положення про Єдиний державний реєстр підприємств та організацій України».

Так, зазначений пункт Положення про Єдиний державний реєстр підприємств та організацій України (в редакції з 22.06.2005) передбачав, що ідентифікаційний код є обов`язковим для використання в усіх видах звітних та облікових документів суб`єкта і зазначається на його печатках та штампах.

Відтак, відповідач, відмовляючи у зарахуванні до страхового стажу позивача спірного періоду роботи, застосував норму законодавства, яка станом на дату звільнення ОСОБА_1 з роботи та скріплення такого запису про звільнення печаткою підприємства, ще не існував.

Окрім цього, суд враховує, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників» (в редакцій, чинній станом на дату звільнення позивача з роботи 15.07.1996, далі - постанова КМУ №301) трудова книжка працівника не відноситься до звітних або облікових документів суб`єкта господарювання - юридичної особи.

Відтак, пункти 7, 16 Положення про Єдиний державний реєстр підприємств та організацій України, відповідно до яких ідентифікаційний код є обов`язковим для використання в усіх видах звітних та облікових документів суб`єкта і зазначається на його печатках та штампах, не може бути застосований у спірних правовідносинах при вирішенні питання про зарахування періоду роботи до страхового стажу.

З 01 січня 2004 року набув чинності Господарський кодекс України, відповідно до ч.7 ст.58 якого на печатках і штампах суб`єкта господарювання повинен зазначатись ідентифікаційний код, за яким цього суб`єкта включено до державного реєстру суб`єктів господарювання, або ідентифікаційний код громадянина-підприємця.

Положеннями п.4 розділу IX «Прикінцеві положення» Господарського кодексу України було установлено, що Господарський кодекс України застосовується до господарських відносин, які виникли після набрання чинності його положеннями відповідно до цього розділу. До господарських відносин, що виникли до набрання чинності відповідними положеннями Господарського кодексу України, зазначені положення застосовуються щодо тих прав і обов`язків, які продовжують існувати або виникли після набрання чинності цими положеннями.

Зазначене в сукупності дає суду підстави для висновки, що на день звільнення позивача з роботи законодавцем не встановлювались вимоги щодо обов`язкового зазначення ідентифікаційного коду на печатці підприємства, відтиском якої засвідчувався факт звільнення працівника з роботи.

Таким чином, у відповідача були відсутні законні підстави вважати недійсним запис №13 від 15.07.1996 трудової книжки позивача.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 (далі - Порядок №637), відповідно до якого основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом третім Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відтак, лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами, що також визначено Порядком №637.

Із системного аналізу записів трудової книжки суд встановив, що записи №12 та №13 про прийняття та звільнення позивача з роботи Шепетівського кооперативу «Медик» скріплені печаткою такого кооперативу, дефектів, виправлень та закреслень не мають, а відтак, органу Пенсійного фонду можливо було із таких записів достовірно встановити період роботи позивача у такому кооперативі для зарахування цієї роботи до страхового стажу.

За змістом пункту 4 постанови КМУ №301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для працівника, а отже, й не може впливати на його особисті права, в тому числі й не зарахування періоду роботи до страхового стажу.

Аналогічна за змістом позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 06.02.2018 у справі №677/277/17 (провадження №К/9901/1298/17) та від 06.03.2018 у справі №754/14898/15-а, яку суд відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України враховує при ухваленні рішення у даній справі.

Наданою позивачем довідкою проектно-будівельного кооперативу «Медик» при Шепетівській центральній райлікарні Хмельницької області від 21.04.1992 №206 підтверджується, що ОСОБА_1 дійсно працює водієм кооперативу «Медик» з 04.08.1989 на автомобілі ЗІЛ ММЗ-554 (а.с. 19).

Суд зазначає, що відповідно до ч.3 ст.44 Закону №1058-ІV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

На підставі п.4.2 Порядку №22-1, при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Згідно з нормами п.4.7 Порядку №22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Водночас, матеріали справи не містять доказів здійснення відповідачем своїх повноважень щодо отримання додаткових документів чи допомоги позивачу в їх отриманні, які були б достатніми для зарахування спірного періоду роботи до страхового стажу.

З аналізу норм пенсійного законодавства вбачається, що у зв`язку із зверненням позивача щодо призначення пенсії за віком управління зобов`язане перевірити, зокрема, чи має заявник стаж роботи. У свою чергу, суд перевіряє, зокрема, чи діяв Пенсійний орган обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Відповідачем не враховано, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Зазначений висновок викладено в постанові Верховного Суду від 06.03.2018 у справі № 754/14898/15-а.

За наведених обставин суд дійшов висновку, що не зарахування відповідачем при призначенні пенсії ОСОБА_1 періоду його роботи з 04.08.1989 по 15.07.1996 до страхового стажу свідчить про протиправну бездіяльність такого суб`єкта владних повноважень.

Оцінюючи доводи відповідача про ймовірний пропуск ОСОБА_1 строку звернення до суду для захисту його прав, свобод та інтересів, суд враховує таке.

Відповідно до частин першої та другої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, вирішуючи питання про дотримання позивачем процесуального строку звернення до суду, суд повинен виходити із того коли позивач дізнався або ж міг дізнатися про порушення його прав, свобод та інтересів.

За правилами абз. 1 ч. 1 ст. 45 Закону №1058-IV документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

При цьому, чинним законодавством не передбачено надіслання особі, якій Пенсійним органом призначено пенсію, рішення про її призначення із повідомленням/розрахунком періодів роботи, які зараховані, або ж не зараховані до страхового стажу.

Зазначене підтверджує, що після призначення пенсії позивачу не було відомо про не зарахування відповідачем до його страхового стажу спірного періоду роботи.

Розрахунок страхового стажу ОСОБА_1 надісланий йому Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області разом із листом від 29.09.2020№7987-7923/Н-02/8-1700/20 на звернення щодо пенсійного забезпечення.

Таким чином, лише із аналізу розрахунку страхового стажу, надісланого йому 29.09.2020, позивач зміг дізнатися про порушення своїх прав та інтересів на зарахування періоду роботи до страхового стажу.

При цьому, з позовною заявою у даній справі ОСОБА_1 звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду 04.11.2020, з дотриманням встановленого ст. 122 КАС України процесуального строку.

У зв`язку з вищевикладеним, суд дійшов висновку, що строк звернення ОСОБА_1 до суду із позовом про захист його прав, свобод та інтересів не пропущений.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Позивачем під час розгляду справи було надано належні та допустимі докази на підтвердження обґрунтованості позовних вимог.

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень не обґрунтував обставини, на яких ґрунтуються його заперечення.

Оскільки судом встановлений факт наявності порушеного права позивача з боку Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, то поданий позов необхідно задовольнити повністю.

Відновлення порушених прав, свобод та інтересів, за захистом яких ОСОБА_1 звернувся до суду в повній мірі буде здійснене у спосіб зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області перерахувати та виплатити позивачу пенсію за віком починаючи із 14.07.2019, зарахувавши до його страхового стажу період роботи в Проектно-будівельному кооперативі «Медик» із 04.08.1989 по 15.07.1996.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи вищенаведене, на користь позивача слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень відповідача, судові витрати на суму840,80 грн., сплачені, згідно із квитанцій від 29.10.2020 № 52380329, оригінал якої знаходиться в матеріалах справи (а.с.20).

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області ( вул. Короленка, 7,м. Рівне,33028, ) про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій - задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області у не зарахуванні при призначенні пенсії за віком до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи в Проектно-будівельному кооперативі «Медик» із 04.08.1989 по 15.07.1996.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком починаючи із 14.07.2019, зарахувавши до його страхового стажу період роботи в Проектно-будівельному кооперативі «Медик» із 04.08.1989 по 15.07.1996.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Короленка, 7,м. Рівне,33028, ) судові витрати на суму 840,80грн (вісімсот сорок гривень 80 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 22 січня 2021 року.

Суддя Д.П. Зозуля