Справа № 520/8122/2020
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2021-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2021 р.Справа № 520/8122/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Русанової В.Б. , Жигилія С.П. ,

за участю секретаря судового засідання Губарєвої В.А.,

представників сторін: позивача - Переїденко Н.М., відповідача - Зеленохатова І.Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.09.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Сагайдак В.В., м. Харків, по справі № 520/8122/2020

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Слобожанщина"

до Головного управління ДПС у Харківській області

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ

Товариство з обмеженою відповідальністю «Агро-Слобожанщина» (далі по тексту ТОВ «Агро-Слобожанщина», позивач) звернулося до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Харківській області (далі по тексту відповідач, контролюючий орган, податковий орган, ГУ ДПС у Харківській області), в якому просить суд скасувати податкові повідомлення-рішення від 07.04.2020 № 1, № 1, прийняті ГУ ДПС у Харківській області.

В обґрунтування позову зазначено, що прийняті відповідачем податкові повідомлення-рішення є протиправними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки ґрунтуються на помилкових висновках контролюючого органу, викладених у акті перевірки № 658/20-40-05-11-10/42118179 від 05.03.2020, за відсутності належних доказів нікчемності господарських операцій позивача з його контрагентом-продавцем та контрагентами-покупцями, які мали реальний характер. Стверджує, що подальша реалізація товару, придбаного ним у ПСП «Сподобівське», була підтверджена податковим органом за результатами проведеної зустрічної звірки. Також посилався на принцип індивідуальної відповідальності, стверджуючи, що не має нести будь-яку відповідальність за ймовірні неправомірні дій його контрагентів.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 24.09.2020 по справі № 520/8122/2020 адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Слобожанщина» (проспект Незалежності, буд. 10, м. Харків, 61058, ) до Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, ) про скасування податкових повідомлень-рішень - задоволено.

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення, прийняті Головним управлінням ДПС у Харківській області, від 07.04.2020 № 1 та № 1.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Слобожанщина» (проспект Незалежності, буд. 10, м. Харків, 61058, ) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 16154,08 (шістнадцять тисяч сто п`ятдесят чотири) грн 08 коп.

Відповідач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.09.2020 по справі № 520/8122/2020, прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги пояснив, що між ТОВ «Агро-Слобожанщина» та ПСП «Сподобівське» укладено договори поставки, за якими фактично не підтверджено реальність здійснення господарських операції між вказаними контрагентами. Такі висновки податковий орган обґрунтовує невідповідністю наданих до перевірки товарно-транспортних накладних вимогам чинного законодавства та узагальненою податковою інформацією, наявною у базах даних податкового органу щодо контрагента позивача, ПСП «Сподобівське», та щодо контрагентів ПСП «Сподобівське» в розрізі наявності у останніх можливості реалізувати ПСП «Сподобівське» товар, який в подальшому було реалізовано на користь позивача. З огляду на вказане податковий орган також дійшов висновку про нереальність господарських операції щодо подальшої реалізації позивачем товарів, придбаних у ПСП «Сподобівське» на користь УАСП ТОВ «Каіс» та ТОВ «Каіс Агро».

В судовому засіданні представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги, з підстав та мотивів, викладених в скарзі, та просив суд апеляційної інстанції їх задовольнити.

Представник позивача в наданому до суду апеляційної інстанції письмовому відзиві та у судовому засіданні просив суд відмовити в задоволенні вимог апеляційної скарги, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.09.2020 по справі № 520/8122/2020. Наполягав на реальності господарських операцій позивача з його контрагентами та недоведеності відповідачем наявності в діяльності ТОВ «Агро-Слобожанщина» порушень Податкового кодексу України та, як наслідок неправомірності спірних податкових повідомлень-рішень.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга Головного управління ДПС у Харківській області не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що Головним управлінням ДПС у Харківській області на підставі наказу Головного управління ДФС у Харківській області від 20.02.2020 № 1071 проведено позапланову виїзну перевірку ТОВ «АГРО-СЛОБОЖАНЩИНА» () з питання дотримання вимог податкового законодавства України щодо господарських взаємовідносин ТОВ «Агро-Слобожанщина» з ПСП «СПОДОБІВСЬКЕ» () за жовтень, листопад 2018 року та подальшої реалізації.

За результатами документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «АГРО- СЛОБОЖАНЩИНА» ГУ ДПС у Харківській області було складено акт перевірки № 658/20-40-05-11-10/42118179 від 05.03.2020 (т.1 а.с.13-39), в якому зафіксовані такі порушення:

- п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України, що призвело до завищення податкових зобов`язань на загальну суму ПДВ - 1076091 грн, в т.ч. за вересень 2018 року у сумі ПДВ - 80000 грн, за жовтень 2018 року у сумі ПДВ - 314097 грн, за листопад 2018 року у сумі ПДВ - 631982 грн, за грудень 2018 року у сумі ПДВ - 50012 грн;

- п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, що призвело до завищення податкового кредиту на загальну суму ПДВ - 1060777 грн, в т.ч. за жовтень 2018 року на суму ПДВ - 707347 грн, за листопад 2018 року на суму ПДВ - 174354 грн, за січень 2019 року на суму ПДВ - 179076 грн, в результаті чого зменшено від`ємне значення ПДВ за січень 2019 року на суму 848 грн.

На підставі висновків акту перевірки № 658/20-40-05-11-10/42118279 від 05.03.2020 відповідачем були прийняті податкові повідомлення-рішення:

- № 1 від 07.04.2020, яким ТОВ «АГРО-СЛОБОЖАНЩИНА» зменшено суму податкового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 1076091 грн та зменшено податкового кредиту за платежем податок на додану вартість суму на суму 1059929 грн;

- № 1 від 07.04.2020, яким встановлено завищення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду по податковій декларації з податку на додану вартість за січень 2019 року, на загальну суму 848,00 грн, сума штрафних санкцій - 0,00 грн (т.1 а.с.50, 52).

Позивач, не погодившись з вказаними податковими повідомленнями-рішеннями оскаржив їх в адміністративному порядку. За результатами розгляду скарги позивача Державною податковою службою України прийнято рішення від 15.06.2020, яким спірні податкові повідомлення-рішення залишені без змін, а скарга - без задоволення (т.2 а.с.148-152).

Позивач, не погоджуючись з прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями відповідача, звернувся до суду з цим позовом про їх скасування.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з правомірності формування позивачем за спірний період податкових зобов`язань, податкового кредиту та від`ємного значення з податку на додану вартість по взаємовідносинам з ПСП «Сподобівське`та з його контрагентами по подальшому ланцюгу постачання УАСП ТОВ «Каіс» та ТОВ «Каіс Агро», оскільки факт реальності спірних господарських операцій підтверджується наданими до матеріалів справи первинними документами, які оформлені відповідно до приписів чинного законодавства України, містять всі необхідні для цілей оподаткування відомості про обсяг, зміст та вартість спірних операцій та свідчать про їх фактичне виконання.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що фактичною підставою для висновків ГУ ДПС у Харківській області про порушення позивачем п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, викладених в акті перевірки № 658/20-40-05-11-10/42118179 від 05.03.2020, слугувало твердження податкового органу про оформлення нереальних господарських операцій між ТОВ «Агро-Слобожанщина» та ПСП «Сподобівське» та, як наслідок, оформлення нереальних операції ТОВ «Агро-Слобожанщина» з його контрагентами по подальшому ланцюгу постачання УАСП ТОВ «Каіс» та ТОВ «Каіс Агро».

Колегія суддів вважає такі висновки відповідача необґрунтованими та такими, що не є підставою для зменшення позивачеві грошового зобов`язання, податкового кредиту та від`ємного значення податку на додану вартість, з наступних підстав.

Відповідно до пункту 1.1 статті 1 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі по тексту - ПК України) цей кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Розділом V ПК України врегульовані питання, пов`язані з обчисленням та сплатою податку на додану вартість.

Відповідно до пункту 185.1 статті 185 ПК України об`єктом оподаткування є операції платників податку з, зокрема, постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

Згідно з пунктом 187.1 статті 187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності).

Пунктом 198.2 статті 198 ПК України визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

У пункті 198.6 статті 198 ПК України зазначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу (абзац другий пункту 198.6 статті 198 ПК України).

Згідно з пунктом 201.1 статті 201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс). (пункт 201.7 статті 201 ПК України).

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 ПК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

При цьому законодавцем презюмується реальність оподатковуваних операцій та витрат платника податку, достовірність документів податкового обліку.

За змістом наведених норм право платника податків на включення сум ПДВ до податкового кредиту, формування від`ємного значення та обов`язок формування податкових зобов`язань обумовлено юридичним складом, до якого входять такі юридичні факти, як придбання та реалізація цим платником податків товарів (послуг) або основних фондів, призначених для використання в оподатковуваних операціях, що відповідають цілям його господарської діяльності; підтвердження обліковими, розрахунковими документами, зокрема податковою накладною, виписаною постачальником - платником ПДВ, митною декларацією (іншими подібними документами, перелік яких встановлений пунктом 201.11 статті 201 ПК України) суми витрат на придбання товару (послуг) та ПДВ, нарахованого (сплаченого) податку в ціні придбання товару (послуг).

Згідно з частиною другою статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини першої статті 9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо (частина друга статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»).

Вказане також закріплене у Положенні про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, яке затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за № 168/704 (далі по тексту - Положення № 88), згідно з п. 2.4 якого первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

З наведених законодавчих положень вбачається, що обов`язковою умовою виникнення у платника права на податковий кредит є реальне здійснення операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях, а також оформлення зазначених операцій необхідними документами первинного обліку, що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції. При цьому, неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватись відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів бухгалтерського обліку, при цьому визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів для цілей ведення податкового обліку лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що між ТОВ «Агро-Слобожанщина» та ПСП «Сподобівське» укладені договори № 0218 від 02.10.2018 та № 0310 від 03.10.2018, за умовами яких ПСП «Сподобівське» зобов`язується поставити і передати у власність ТОВ «Агро-Слобожанщина» сільськогосподарську продукцію (пшеницю 6 класу, врожаю 2018 року та кукурудзу 3 класу, врожаю 2018 року відповідно) (т.1 а.с.164-170, т.1 а.с. 81-92).

На виконання умов вказаних договорів ПСП «Сподобівське» у жовтні 2018 року та лютому 2019 року передало у власність ТОВ «Агро-Слобожанщина» пшеницю 6 класу у загальній кількості 99,100 т, на загальну суму 560410,50 грн разом з ПДВ, що підтверджується видатковими та зареєстрованими податковими накладними, складськими квитанціями (т.1 а.с.171, 172-179, 181-186, 188-189, т.2 а.с.111-118), а також протягом жовтня та листопада 2018 року передало у власність ТОВ «Агро-Слобожанщина» кукурудзу 3 класу у загальній кількості 1330,550 т на загальну суму 5799161,87 грн разом з ПДВ, що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними та зареєстрованими податковими накладними (т.1 а.с.93, 95, 100, 102, 109, 114, 119, 124, 129, 134, 138, т.2 а.с.71-110, 119-136).

На підтвердження факту перевезення придбаних товарно-матеріальних цінностей позивачем долучено до матеріалів справи належним чином завірені копії товарно-транспортних накладних (т.1 а.с.94, 96-99, 101, 103-108, 110-113, 115-118, 120-123, 125-128, 130-133, 135-137, 139-142).

Оплата товару підтверджується журналом-ордером і відомістю по рахунку 631 Розрахунки з вітчизняними постачальниками за 01.10.18-30.11.18, оборотно-сальдовими відомостями (т.1 а.с.173-178, 181-186, 188-189, 191-192, 194-195, 197).

Зберігання товару (пшениці 6 класу) здійснювалось на підставі договору складського зберігання сільськогосподарської продукції № 88 від 03.10.2018. На підтвердження виконання умов вказаного договору позивачем до матеріалів справи надано копії рахунків на оплату та актів надання послуг, акту-розрахунку, оборотно-сальдової відомісті по рахунку (т.2 а.с.25-35, 42-54).

Згідно витягів з реєстру складських документів на зерно, засвідчено, що ТОВ «Агро-Слобожанщина» станом на 19.06.2019 зберігав на Полтавський КХП, ДП зерно (кукурудзу 3 класу) згідно договору складського зберігання №5/18-хб від 26.07.2018.

На підтвердження здійснення оплати за зберігання кукурудзи 3 класу врожаю 2018 року придбаного позивачем у ПСП «Сподобівське» надано копії складських квитанцій на зерно, рахунків на оплату за вказаним договором, актів надання послуг, журналу-ордеру і відомості по рахунку та оборотно-сальдової відомістьі (т.1 а.с.143-163, т.2 а.с.55-70).

У подальшому, вищевказані товари ТОВ «Агро-Слобожанщина» були реалізовані УАСП ТОВ «Каіс» на підставі договорів поставки №0409АГ від 04.09.2018 та №0907АГ від 09.07.2018, та ТОВ «КАІС АГРО» на підставі договорів №1209АГ від 12.09.2018 та №1412 від 14.12.2018, на підтвердження чого також позивачем надані відповідні первинні документи бухгалтерського та податкового обліку (т.1 а.с.198-209, 231-250, т. 2 а.с. 2-70).

Колегія суддів зазначає, що копії долучених до матеріалів справи первинних і розрахункових документів не мають дефектів форми, змісту або походження, котрі в силу ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України, п. 2.4 Положення № 88 спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості.

Крім того, колегією суддів враховано, що податкові накладні, на суму 2120581,36 грн, з них ПДВ - 353430,23 грн, що були виписані ПСП «Сподобівське» на адресу ТОВ «Агро-Слобожанщина» були предметом розгляду ГУ ДПС у Харківській області та рішеннями ГУ ДПС у Харківській області від 12.12.2018 №1022682/30755349, від 12.12.2018 №1022683/30755349, від 15.01.2019 №1051154/30755349, від 15.01.2019 №1051155/30755349 їх було зареєстровано за результатами розгляду наданих ПСП «Сподобівське» документів (т.2 а.с.88-89, 93-94, 98-99, 103-104). Інші податкові накладні по спірним операціям позивача з ПСП «Сподобівське» були зареєстровані в день їх подання, що підтверджується відповідними квитанціями № 1 (т. 2 а.с. 71-82, 107-136).

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції вищенаведені обставини свідчать як про виконання позивачем приписів пункту 201.10 статті 201 ПК України так і про фактичне визнання контролюючим органом вказаних операцій неризиковими, оскільки у даному випадку достатнім доказом виконання платником податків обов`язку щодо надання покупцеві (позивачеві) податкової накладної являється факт реєстрації такої накладної в ЄРПН.

Слід зауважити, що взаємовідносини між ТОВ «Агро-Слобожанщина» та ПСП «Сподобівське» були предметом розгляду при проведені зустрічних звірок щодо документального підтвердження господарських відносин із ТОВ «Агро-Слобожанщина» та ТОВ «Каіс Агро» (код 35071227), їх реальності та повноти відображення в обліку за період жовтень-листопад 2018 року, що підтверджується Довідкою ГУ ДФС у Харківській області від 25.07.2019 №9//20-40-12-02-08/42118279 та Довідкою ГУ ДПС у Харківській області від 02.09.2019 №1//20-40-04-02-10/42118279 (т. 1 а.с. 54-80), копії яких містяться у матеріалах справи.

Таким чином, реальність господарської операції з придбання пшениці 6 класу, врожаю 2018 року та кукурудзи 3 класу, врожаю 2018 року у ПСП «Сподобівське» та їх подальша реалізація на користь УАСП ТОВ «Каіс» та ТОВ «Каіс Агро» підтверджено первинними документами, складання яких передбачене чинним законодавством, а також документами, що засвідчують переміщення позивачу пшениці 6 класу, врожаю 2018 року та кукурудзи 3 класу, врожаю 2018 року по ланцюгу постачання від ПСП «Сподобівське» до ТОВ «Агро-Слобожанщина», та його використання в господарській діяльності шляхом продажу від ТОВ «Агро-Слобожанщина» до УАСП ТОВ «Каіс» та ТОВ «Каіс Агро», тобто господарські операції як з придбання так і з подальшої реалізації пшениці 6 класу, врожаю 2018 року та кукурудзи 3 класу, врожаю 2018 року мали реальний зміст та економічний ефект.

Припущення відповідача про відсутність у контрагента ресурсів, необхідних для здійснення господарської діяльності, також є неприйнятним для висновку про нереальність господарської операції без надання належних та допустимих доказів.

Щодо посилання податкового органу в акті перевірки на невідповідність товарно-транспортних накладних вимогам чинного законодавства, колегія суддів зауважує, що в даному випадку позивачем сформовано податковий кредит не з вартості транспортних послуг, підставою для обліку яких є товарно-транспортна накладна, а з вартості придбаного і перевезеного товару, а тому помилки у заповненні товарно-транспортної накладної не є підставою для позбавлення права позивача на віднесення суми ПДВ з вартості придбаного товару до складу податкового кредиту.

Враховуючи, що позивач придбавав пшеницю та кукурудзу на умовах доставки на свою адресу і оплати за фактом одержання сої, принцип розумної обачності у даному випадку не охоплював необхідність перевірки можливості організації контрагентом перевезення товару. Натомість, факт передання товару позивачу та, відповідно, набуття права власності на нього, підтверджується належно оформленими видатковими накладними, які наявні в матеріалах справи.

До того ж, товарно-транспортні накладні не є винятковими первинними бухгалтерськими документами, які підтверджують факт реальності здійснення господарської операції за договором, та за відсутності яких платник позбавляється права на формування податкового кредиту та обов`язку формування податкових зобов`язань, а також віднесення до складу доходів і витрат сум за договорами у разі наявності інших первинних бухгалтерських документів оформлених у відповідності до положень чинного законодавства, а саме: договорів, видаткових накладних, податкових накладних, регістрів бухгалтерських документів, платіжних доручень, відомостей про рух активів, товару та інших документів.

На переконання колегії суддів, наявність або відсутність окремих документів або ж помилки у їх оформленні не є підставою для висновку про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце.

Такі висновки суду апеляційної інстанції узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 04.09.2020 по справі № 826/12625/17, від 22.05.2020 по справі № 810/1068/16 тощо.

Посилання на бази даних Єдиного реєстру податкових накладних, згідно якої ПСП "Сподобівське" реалізовано позивачу пшеницю та кукурудзу, які придбано у контрагентів, які не звітують, у зв`язку з чим неможливо встановити наявність у останніх працюючих, основних засобів, складських приміщень, земельних ділянок тощо також не може бути підставою для висновку про нереальний характер господарської операції, оскільки в Акті перевірки зокрема не вказано, що ПСП "Сподобівське" не було включено до податкових зобов`язань ПДВ за господарською операцією з позивачем. Крім того, позивач не може нести відповідальність і контролювати подання контрагентами контрагента податкової звітності.

Колегія суддів враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 02.04.2020 по справі № 160/93/19, за якою будь-яка податкова інформація, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів суб`єкта господарювання по ланцюгах постачання, а також податкова інформація, надана іншими контролюючими органами, в тому числі і отримана з причин неможливості проведення документальних перевірок, носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального закону.

З урахуванням висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 26.06.2018 у справі №К/9901/27855/18, від 19.06.2018 у справі №К/9901/3749/18, від 27.03.2018 у справі № 816/809/17, збирання податкової інформації є етапом контрольно-перевірочної роботи та не передбачає здійснення контролюючим органом оцінки дотримання платником вимог податкового законодавства та аналізу змісту та характеру правовідносин, що стали підставою для формування даних податкового обліку платника, оскільки питання правильності відображення платником в обліку проведених господарських операцій досліджуються контролюючим органом при проведенні податкової перевірки платника з дослідженням фінансово-господарських документів, пов`язаних з нарахуванням і сплатою податку. Записи у інформаційних базах контролюючого органу до первинних або інших документів, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку платника податків, не відносяться, відповідно, сама по собі така інформація не є належним доказом по справі.

Таким чином, колегія суддів зауважує, що інформація про контрагентів контрагента позивача з автоматизованих інформаційних систем органів ДПС може бути підставою для висновків щодо реальності господарських операцій лише в сукупності з іншими доказами, що підтверджують неможливість конкретного контрагента приймати участь у здійсненні конкретної господарської операції, що в даному випадку відсутнє. Як наслідок, посилання відповідача на податкову інформацію колегія суддів не вважає достатнім доказам для висновку про нереальність здійсненних контрагентом позивача спірних господарських операцій.

Колегія суддів зазначає, що відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження фактичної відсутності у контрагента позивача об`єктивної неможливості здійснення господарської діяльності з поставки товару, адже у комерційній діяльності поставка товару не завжди вимагає наявності власних основних засобів, значної кількості персоналу, оскільки наявна можливість укладення договорів найму тощо.

Судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платника, яка передбачає економічну виправданість дій платника, що мають своїм наслідком отримання податкової вигоди, та достовірність у бухгалтерській та податковій звітності платника.

Втім відповідачем не подано жодних доказів на підтвердження недобросовісності позивача як платника податку або можливої фіктивності його безпосередніх контрагентів (вироків по кримінальним справі щодо контрагента позивача, в якому досліджувались господарські операції позивача з ПСП «Сподобівське», УАСП ТОВ «Каіс» та ТОВ «Каіс Агро»), не наведено будь-яких доводів щодо здійснення ТОВ «Агро-Слобожанщина» розглядуваних операцій за відсутності розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект або інших відомостей, які можуть бути визначені як підстави та докази укладення угод з метою, що порушує публічний порядок.

Законодавством України не передбачена відповідальність юридичної особи за можливими допущеними порушеннями законодавства інших юридичних осіб, на господарюючих суб`єктів не покладається обов`язок та не надається право контролювати дотримання законодавства платником податків, який виступає контрагентом у господарській операції. Ведення податкового обліку покладено на кожного окремого платника податку. Такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів. Чинне законодавство не містить норм щодо солідарної відповідальності платників податків. Виходячи з наведеного, порушення, допущені одним платником податків у відображенні в податковому обліку певної господарської операції, за загальним правилом, не впливають на права та обов`язки іншого платника податків. Крім того, чинне законодавство не покладає на підприємство обов`язок збирання інформації про стан господарської діяльності та порушення підприємств-контрагентів. Навіть якщо контрагент не виконав свого зобов`язання по сплаті податку, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи.

Юридична відповідальність кожного платника податків, відповідно до ст. 61 Конституції України, має індивідуальний характер, поширюються на діяння, що визнаються законом протиправними та були вчинені саме цим платником. Притягнення суб`єкта права до юридичної відповідальності за діяння, що було вчинено іншою особою, є неможливим.

Така позиція узгоджується із позицією Верховного суду України, яка викладена в постановах №10/21 від 02.03.2010, №09/05 від 13.01.2009, №08/28 від 12.02.2008.

Слід зауважити, що належними та допустимими в розумінні статті 124 Конституції України, положень Кодексу адміністративного судочинства України доказами факту вчинення платником податків нікчемного правочину або факту відображення в обліку показників господарських операцій, які в дійсності не відбулись, можуть бути або обвинувальний вирок суду по кримінальній справі (оскільки діяння платника податків по протиправному заволодінню майном іншої особи або ухиленню від сплати податків, тобто вчинення нікчемного правочину, є об`єктивною стороною злочинів, передбачених статтею 191 Кримінального кодексу України та статтею 212 Кримінального кодексу України), або рішення суду у справі про стягнення одержаного за нікчемним правочином (оскільки наслідком вчинення платником податків нікчемного правочину відповідно до статей 207, 208, 250 Господарського кодексу України є застосування конфіскаційного заходу у вигляді стягнення одержаного за нікчемним правочином), або рішення суду про визнання правочину недійсним (оскільки відповідно до частини 3 статті 228 Цивільного кодексу України вчинення платником податків правочину, котрий суперечить інтересам держави і суспільства, є підставою для звернення до суду з вимогою про визнання такого правочину недійсним).

Колегія суддів зазначає, що матеріали справи не містять жодних доказів наявності між позивачем та його контрагентами ПСП «Сподобівське», УАСП ТОВ «Каіс» та ТОВ «Каіс Агро» при укладанні і виконанні договору, взаємоузгоджених зловмисних дій, спрямованих на порушення вимог чинного законодавства.

З огляду на встановлені обставини у цій справі та досліджені докази, колегія суддів вважає правомірним віднесення позивачем до складу як податкового кредиту так і податкових зобов`язань сум податку на додану вартість по реальним господарським операціям з вищевказаними контрагентами, які повністю підтверджені відповідними первинними документами, набутими у зв`язку із купівлею призначених для використання у власній господарській діяльності позивача товарів та, відповідно, подальшою реалізацією таких товарів, а висновки про порушення позивачем вимог п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено завищення податкових зобов`язань на загальну суму ПДВ - 1076091 грн, в т.ч. за вересень 2018 року у сумі ПДВ - 80000 грн, за жовтень 2018 року у сумі ПДВ - 314097 грн, за листопад 2018 року у сумі ПДВ - 631982 грн, за грудень 2018 року у сумі ПДВ - 50012 грн та завищення податкового кредиту на загальну суму ПДВ - 1060777 грн, в т.ч. за жовтень 2018 року на суму ПДВ - 707347 грн, за листопад 2018 року на суму ПДВ - 174354 грн, за січень 2019 року на суму ПДВ - 179076 грн, в результаті чого зменшено від`ємне значення ПДВ за січень 2019 року у сумі 848 грн такими, що не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів вважає, що відповідач при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 07.04.2020 №1, №1, діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Податковим кодексом України, без дотримання вимог ч.2 ст.2 КАС України, отже, наявні підстави для їх скасування.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми процесуального права.

Керуючись ч.4 ст.229, ч.4 ст.241, ст.ст.243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.09.2020 року по справі № 520/8122/2020 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)Т.С. Перцова
Судді(підпис) (підпис) В.Б. Русанова С.П. Жигилій
Повний текст постанови складено 25.01.2021.