Справа № 320/2387/20
Суддя: Коротких Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2021-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/2387/20 Суддя (судді) першої інстанції: Терлецька О.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Коротких А.Ю.,

суддів: Сорочка Є.О.,

Чаку Є.В.,

при секретарі Григорук В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Київській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2020 року позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Головне управління Національної поліції в Київській області звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити повністю. Свої вимоги апелянт мотивує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення неповно досліджено обставини, що мають значення для справи та неправильно застосовано норми права.

Заслухавши учасників справи, суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Наказом Головного управління Київській області від 07.11.2015 року № 1 о/с ОСОБА_1 прийнято на службу на підставі заяви від 07.11.2015 року та призначено на посаду першого заступника начальника Обухівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області з присвоєнням в порядку переатестування спеціального звання підполковника поліції.

Наказом Головного управління Національної поліції в Київській області від 16.02.2016 року № 66 о/с позивача відповідно до пункту 5 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію»(через службову невідповідність) звільнено зі служби в поліції.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 18.05.2016 року в адміністративній справі №810/899/16, яку залишено без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 02.08.2016 року, адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Київській області від 16.02.2016 року № 66 о/с в частині звільнення позивача зі служби в поліції у запас Збройних Сил України. Позивача поновлено на посаді першого заступника начальника Обухівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області.

Наказом Головного управління Національної поліції в Київській області від 30.05.2016 року №237 о/с «По особовому складу» позивача поновлено на посаді першого заступника начальника Обухівського відділу поліції 16.02.2016 року.

Наказом Головного управління Національної поліції в Київській області від 01.08.2016 року №428 о/с «По особовому складу» позивача звільнено з посади першого заступника начальника Обухівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області 08 серпня 2016 року за пп.4 п.1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів).

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2016 року в адміністративній справі №810/2 917/16 адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції України в Київській області від 01.08.2016 року №428 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції з посади першого заступника начальника Обухівського відділу поліції 08.08.2016 року на підставі пп. 4 п. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" (у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів).

Позивача поновлено на рівнозначній посаді - заступника начальника Обухівського відділу поліції - керівника патрульної поліції Головного управління Національної поліції в Київській області.

21.07.2017 року позивач був звільнений із займаної посади наказом №527 о/с на підставі пп.4 п.1 ст.77 Закону України "Про Національну поліцію" у зв`язку із скороченням штатів та/або проведенням організаційних заходів.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2017 року в адміністративній справі № 810/2793/17 адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції України в Київській області від 21.07.2017 року № 52 7 о/с

Наказом №188 о/с від 06.04.2018 року Національної поліції ГУ Національної поліції в Київській області позивача поновлено на службу на посаді заступника начальника Обухівського відділу поліції - керівника патрульної поліції з 22 липня 2017 року.

27.06.2018 року позивач був звільнений із займаної посади наказом №339 о/с на підставі пп.4 п.1 ст.77 Закону України "Про Національну поліцію" у зв`язку із скороченням штатів та/або проведенням організаційних заходів.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 16 січня 2019 року в адміністративній справі № 810/4815/18 адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції України в Київській області від 27.06.2018 року № 339 о/с

Наказом №62 о/с від 01.02.2019 року Національної поліції ГУ Національної поліції в Київській області ОСОБА_1 поновлено на службу на посаді заступника начальника Обухівського відділу поліції з 03 липня 2018 року.

22.04.2019 року позивач був звільнений із займаної посади наказом №193 о/с на підставі пп.4 п.1 ст.77 Закону України "Про Національну поліцію" у зв`язку із скороченням штатів та/або проведенням організаційних заходів.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2019 року в адміністративній справі № 320/3491/19 адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції України в Київській області від 25.10.2019 року №193 о/с.

Наказом №643 о/с від 28.11.2019 року Національної поліції ГУ Національної поліції в Київській області ОСОБА_1 поновлено на службу на посаді заступника начальника Обухівського відділу поліції з 22 квітня 2019 року.

14.02.2020 року ОСОБА_1 ознайомлено з наказом №34 о/с від 06.02.2020 року відповідно до якого його звільнено зі служби відповідно до Закону України «Про національну поліцію» за пунктом 4 (у зв`язку з скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) частини 1 статті 77 . Тобто це вже шосте звільнення позивача зі служби з поліції.

Вважаючи цей наказ про звільнення ОСОБА_1 та дії Головного управління Національної поліції України, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

2 липня 2015 року Верховна Рада України прийняла Закон України "Про Національну поліцію" (далі - Закон № 580-VІІІ, в редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних відносин), який набрав чинності 07.11.2015 року.

Проходження служби в поліції регулюється Законом України "Про Національну поліцію" та іншими нормативно-правовими актами (стаття 60 Закону №580-VІІІ).

Служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Службові відносини особи, яка вступає на службу в поліцію, розпочинаються з дня видання наказу про призначення на посаду поліцейського (стаття 56 Закону № 580-VІІІ).

Статтею 58 Закону № 580-VІІІ передбачено, що призначення на посаду поліцейського здійснюється безстроково (до виходу на пенсію або у відставку), за умови успішного виконання службових обов`язків.

Відповідно до пункту четвертого частини першої статті 77 Закону № 580-VІІІ поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.

Згідно з частини другої статті 77 Закону № 580-VІІІ днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення.

День звільнення вважається останнім днем служби (ч.3 ст.77 Закону № 580-VІІІ).

Як встановлено судом, наказом Головного управління Національної поліції в Київській області №34 о/с від 06.02.2020 року позивача звільнено зі служби відповідно до Закону України «Про національну поліцію» за пунктом 4 (у зв`язку з скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) частина 1 ст. 77 .

Частиною другою статті 68 Закону № 580-VІІІ визначено, що поліцейський, посада якого скорочена, може бути призначений за його згодою з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків на іншу посаду в будь-якому органі (закладі, установі) поліції до закінчення двомісячного строку з дня його персонального попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції відповідно до частини першої цієї статті.

Згідно з частиною третьою статті 68 Закону № 580-VІІІ поліцейський, посада якого була скорочена і якого не призначено на іншу посаду в поліції відповідно до частини другої цієї статті, після закінчення двомісячного строку з дня попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції має бути звільнений зі служби в поліції на підставі пункту 4 частини першої статті 77 цього Закону.

За приписами частини шостої статті 68 Закону № 580-VІІІ поліцейський, посада якого була скорочена, до дня його призначення на іншу посаду в поліції або звільнення зі служби в поліції зобов`язаний виконувати обов`язки за останньою посадою, яку він займав, якщо керівник органу (закладу, установи) поліції не покладе на нього інші обов`язки.

Відповідно до частини восьмої статті 68 Закону № 580-VІІІ поліцейському, посада якого скорочена, грошове забезпечення виплачується включно до дня призначення на іншу посаду або до дня звільнення зі служби в поліції в розмірі, визначеному за останньою штатною посадою, яку він займав на момент її скорочення. Розмір щомісячної премії встановлюється рішенням керівника органу (закладу, установи) поліції.

Крім того, статтею 36 Кодексу законів про працю України визначено, що підставами припинення трудового договору є, зокрема, розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового, чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45).

Частиною четвертою статті 36 КЗпП України встановлено, що у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40).

Відповідно до пункту першого частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (ч.2 ст.40 КЗпП).

При скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п`яти років, з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби;10) працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат.

Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України (ст. 42 КЗпП України).

Відповідно до абзацу першого частини першої статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством (ч. 2 ст. 49-2 КЗпП України).

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників (ч.3 ст.49-2 КЗпП України).

Аналіз зазначених норм дає підстави вважати, що розірвання трудового договору з працівником має супроводжуватися наданням гарантій, пільг і компенсацій, передбачених КЗпП України, а також дотриманням установлених вимог при вивільненні працівника (попередження за 2 місяці про наступне вивільнення, врахування переважного права на залишення на роботі, наявність скорочення чисельності або штату працівників, змін в організації виробництва і праці тощо). Ці норми кореспондуються з конституційним правом громадянина на захист від незаконного звільнення (ст. 43 Конституції України).

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 1 квітня 2015 року у справі №6-40цс15, власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Отже, оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини 3 статті 49-2 Кодексу законів про працю України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові 12.04.2018 року (справа №804/3787/17) та у постанові Верховного Суду України від 18.10.2017 року (справа №6-1723цс17).

Між тим, відповідачем не надані докази встановлення наявності або відсутності у позивача переважного права на залишення на службі в поліції при реорганізації, що вимагається частиною п`ятою статті 68 Закону України "Про Національну поліцію", за якою переважне право на залишення на службі в поліції при реорганізації надається поліцейським з більш високими кваліфікацією та досягненнями у службовій діяльності. За рівних умов щодо кваліфікації та досягнень у службовій діяльності перевага в залишенні на службі надається особам, які мають таке право відповідно до вимог законодавства.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що ОСОБА_1 не були у встановленому законом порядку запропоновані всі вакантні посади, які відповідають його досвіду роботи, освітньому рівню, стану здоров`я, ставленню до виконання службових обов`язків. А тому, відповідачем порушено порядок звільнення позивача з органів поліції у зв`язку із скороченням штатів, що надає наказу Головного управління Національної поліції України у Київській області №34 о/с від 06.02.2020 ознаки протиправності.

Суд звертає увагу, що звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника.

Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок №100).

Відповідно до пункту 2 Порядку №100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Пунктом 8 Порядку №100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що сума середнього грошового забезпечення позивача за час вимушеного прогулу підлягає стягненню з ГУ НП в Київській області.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Київській області залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтями 329, 331 КАС України.

Головуючий суддя: Коротких А.Ю.

Судді: Сорочко Є.О.

Чаку Є.В.

Повний текст виготовлено 26 січня 2021 року.