Справа № 440/1310/20
Суддя: С.С. Сич
Дата ухвалення: 2021-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

25 січня 2021 року м. ПолтаваСправа № 440/1310/20

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Сич С.С.,

за участю:

секретаря судового засідання Гринько М.О.,

представника відповідача Козченко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду від 15 квітня 2020 року у справі №440/1310/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій, бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

14 січня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду із заявою про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у справі №440/1310/20, у якій просить встановити судовий контроль за виконанням судового рішення, зобов`язавши Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області надати протягом двадцяти днів звіт про фактичне виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15.04.2020 у адміністративній справі №440/1310/20 щодо виплати ОСОБА_1 нарахованої та не виплаченої пенсії в сумі 88870,68 грн.

В обґрунтування заяви позивачем зазначено, що на даний час рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2020 року у справі №440/1310/20, яке набрало законної сили 10 серпня 2020 року, не виконане, невиплачена своєчасно належна ОСОБА_1 пенсія в розмірі 88870,68 грн., яка відповідно рішення суду підлягає обов`язковій виплаті, не виплачена. Вказує, що посадові особи боржника ігнорують встановлений в державі порядок виплати пенсій та умисно не виконують судове рішення, у зв`язку з чим ОСОБА_1 просить встановити судовий контроль за виконанням судового рішення в адміністративній справі №440/1310/20.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 15 січня 2021 року призначено заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду від 15 квітня 2020 року у справі №440/1310/20 до розгляду у судове засідання на 10:00 25 січня 2021 року.

19 січня 2021 року до суду надійшли письмові пояснення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області /а.с. 158-159/, у яких представник відповідача просить відмовити у встановленні судового контролю, посилаючись на те, що в рішенні Полтавського окружного адміністративного суду у справі №440/1310/20, яке набрало законної сили 10 серпня 2020 року, відсутній окремий порядок виплати пенсії. Тому заборгованість пенсії за період з 01.04.2017 по 31.07.2019, в сумі 88870,68 обліковано в органі Пенсійного фонду України, внесено до реєстру судових рішень та буде виплачено після прийняття окремого порядку, як передбачено постановою Кабінету Міністрів України №637 від 05.11.2014 (в редакції від 21.08.2019 №788).

Позивач та представник позивача у судове засідання 25 січня 2021 року не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлені в порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України. Представник позивача надіслав до суду заяву про відкладення розгляду заяви про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду /а.с. 168/.

Згідно з приписами частини 4 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття у судове засідання сторін, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду цього питання.

Зважаючи на вищевикладене, суд вирішив відмовити у задоволенні заяви представника позивача про відкладення розгляду заяви про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду та розглянути заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду від 15 квітня 2020 року у справі №440/1310/20 за відсутності позивача та його представника.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти заяви про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду.

Вирішуючи заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду від 15 квітня 2020 року у справі №440/1310/20, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України; судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку; контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення (абзац третій пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26.06.2013 року № 5-рп/2013). Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 року № 11-рп/2012).

Конституційний Суд України у Рішенні від 26.06.2013 року взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який, зокрема, в пункті 43 рішення у справі "Шмалько проти України", заява № 60750/00, від 20.07.2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Крім того, у Рішенні від 15.05.2019 року № 2-р(II)/2019 Конституційний Суд України з посиланням на практику ЄСПЛ підкреслив, що визначене статтею 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; і саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава та її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (пункт 84 рішення у справі "Валерій Фуклєв проти України" від 07.06.2005 року, заява № 6318/03; пункт 43 рішення у справі "Шмалько проти України" від 20.07.2004 року, заява № 60750/00; пункти 46, 51, 54 рішення у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" від 15.10.2009 року, заява № 40450/04; пункт 64 рішення у справі "Apostol v. Georgia" від 28.11.2006 року, заява № 30779/04).

На підставі аналізу статей 3, 8, частин першої та другої статті 55, частин першої та другої статті 129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку Конституційний Суд України в пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15.05.2019 року № 2-р(II)/2019 констатував, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.

Відповідно до статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Аналогічні положення містяться в статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статтею 129-1 Конституції України, статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, статтями 14, 370 Кодексу адміністративного судочинства України.

З метою забезпечення виконання судового рішення статтею 382 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено дві форми судового контролю за виконанням судового рішення: 1) зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання рішення суду; 2) накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штрафу в сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Так, згідно з положеннями частини першої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати в установлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф в сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (частина друга статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України).

З аналізу зазначених норм законодавства слідує, що Кодексом адміністративного судочинства України регламентовано право суду застосовувати інститут судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду, визнання протиправними рішень, дій. Для застосування наведених процесуальних заходів мають бути наявні відповідні правові умови.

Таким чином, законодавець фактично наділив суд повноваженнями контролю за виконанням того, що для суб`єкта владних повноважень передбачив у своєму рішенні адміністративний суд.

Правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль.

При цьому суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.05.2020 у справі № 800/320/17, який в силу частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України підлягає обов`язковому врахуванню судом першої інстанції.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2020 року у справі №440/1310/20, яке набрало законної сили 10 серпня 2020 року, адміністративний позов ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (ідентифікаційний код 13967927, вул. Соборності, 66, м. Полтава, 36014) про визнання дій, бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо невиплати ОСОБА_1 пенсії за період із 01 квітня 2017 року по 31 липня 2019 року. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області виплатити ОСОБА_1 заборгованість по виплаті пенсії за період із 01 квітня 2017 року по 31 липня 2019 року в сумі 88870 грн. 68 коп. (вісімдесят вісім тисяч вісімсот сімдесят гривень шістдесят вісім копійок). У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 420 грн. 40 коп. (чотириста двадцять гривень сорок копійок).

Отже, цим рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2020 року у справі №440/1310/20, яке набрало законної сили 10 серпня 2020 року, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області виплатити ОСОБА_1 заборгованість по виплаті пенсії за період із 01 квітня 2017 року по 31 липня 2019 року в сумі 88870 грн. 68 коп.

ОСОБА_1 отримано виконавчий лист №440/1310/20 та звернуто його до примусового виконання /зворот а.с. 141, а.с. 145, зворот а.с. 145/.

Однак, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області станом на 25 січня 2021 року не виконано рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2020 року у справі №440/1310/20.

Наданий до суду розрахунок боргу ОСОБА_1 не є дією, спрямованою на виконання рішення суду у даній справі, оскільки пенсія за період з 01.04.2017 по 31.07.2019 в сумі 88870 грн. 68 коп. на час розгляду справи була нарахована позивачу /а.с. 14/, проте протиправно не виплачена ОСОБА_1 .

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області у період з дати набрання рішення суду законної сили (10 серпня 2020 року) до дати звернення ОСОБА_1 до суду із заявою про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду не вчинено жодних дій, спрямованих на виконання вказаного рішення суду.

Натомість, на звернення ОСОБА_1 з питання виконання рішення суду Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області надано позивачу відповідь листом, у якому зазначено, що пенсійні кошти за період з 01.04.2017 по 31.07.2019 в сумі 88870 грн. 68 коп. обліковані та будуть виплачені після прийняття окремого порядку, як передбачено постановою Кабінету Міністрів України №637 від 05.11.2014 /а.с. 143/.

Тобто, зміст цього листа є аналогічним змісту листа Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 21.02.2020, який міститься у матеріалах справи /а.с. 13/, хоча у рішенні суду суд надав оцінку відповідним доводам відповідача про не проведення виплати пенсії у зв`язку з відсутністю законодавчо встановленого механізму виплати не виплачених за попередні періоди пенсій.

Суд також враховує, що надана представником відповідача до суду копія листа Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області "Щодо виплати заборгованості пенсійної виплати, нарахованої на виконання рішення суду ОСОБА_1 " містить відомості про його реєстрацію 22 січня 2021 року за №1600-0401-5/5488 /а.с. 170-171/, тобто цей лист складено відповідачем лише після отримання ухвали суду від 15 січня 2021 року про призначення заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду від 15 квітня 2020 року у справі №440/1310/20 до розгляду (після 18 січня 2021 року) /а.с. 157/.

Відповідачем також не надано суду доказів надіслання вказаного листа до Пенсійного фонду України.

Наведені вище обставини у своїй сукупності свідчать про те, що у суду є об`єктивні підстави вважати, що за відсутності заходу судового контролю рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2020 року у справі №440/1310/20, яке набрало законної сили 10 серпня 2020 року, залишиться невиконаним.

Зважаючи на вищевикладене, враховуючи особливості покладених обов`язків згідно з рішенням суду та можливості Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області їх виконати, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області протягом шестидесяти днів з дня набрання законної сили цією ухвалою подати звіт про виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2020 року у справі №440/1310/20.

Отже, заява ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду від 15 квітня 2020 року у справі №440/1310/20 підлягає задоволенню частково.

Прохальна частина заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду від 15 квітня 2020 року у справі №440/1310/20 містить клопотання про стягнення на користь ОСОБА_1 з ГУ ПФУ у Полтавській області судових витрат та до заяви додано копію акту прийому - передачі від 28.12.2020 /а.с. 147/.

Відповідно до статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Частиною 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Законом не встановлено обов`язку сплати судового збору за подання заяви про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду та позивач не сплачував судовий збір за подання цієї заяви.

Заява про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду в адміністративній справі №440/1310/20 подана на стадії виконання судового рішення та відповідно пов`язана з процесуальними питаннями виконання судового рішення, а не з розглядом справи, яка наразі розглянута судом першої інстанції та рішення у якій набрало законної сили.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Однак, позивачем не надано до суду договору на надання правничої (правової) допомоги із зазначенням умов оплати послуг адвоката, а наданий до суду акт прийому-передачі від 28 грудня 2020 року підписаний виключно адвокатом Зогалем О.М., не містить відомостей про узгодження вказаних у ньому сум та видів робіт із позивачем, та не відповідає вимогам статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", тому не є первинним документом, що підтверджує факт здійснення господарської операції.

До суду не надано розрахункових документів на підтвердження фактичного понесення ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу.

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись статтями 243, 248, 256, 294, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду від 15 квітня 2020 року у справі №440/1310/20 задовольнити частково.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області протягом шестидесяти днів з дня набрання законної сили цією ухвалою подати звіт про виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2020 року у справі №440/1310/20.

В іншій частині заяви ОСОБА_1 - відмовити.

Копію ухвали направити учасникам справи.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали до Другого апеляційного адміністративного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII.

Повний текст ухвали складено 27 січня 2021 року.

Суддя С.С. Сич