Справа № 140/13710/20
Суддя: Плахтій Наталія Борисівна
Дата ухвалення: 2021-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2021 року ЛуцькСправа № 140/13710/20

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Плахтій Н.Б.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернулася з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області (далі відповідач, ГУ ДПС у Волинській області) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 06.05.2020 №0-0311, №1-5133-0311, №0-0311, №0-0311.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 25.07.2018 ОСОБА_1 набула у приватну власність наступні об`єкти нерухомого майна:

будівля адмінприміщення та цеху А-2, загальною площею 628,0 кв.м.,

будівля мельниці Б-2, загальною площею 242,9 кв.м.,

будівля складу сировини Е-1, загальною площею 232,9 кв.м.,

будівля консервного цеху Є-1, загальною площею 827,2 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Вказане підтверджується нотаріально посвідченими договорами купівлі-продажу від 25.07.18, витягами з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Дані об`єкти нерухомості (будівлі) знаходяться на земельний ділянці кадастровий номер :01:001:0688 площею 1,0015 га, що віднесена до категорії земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення з цільовим призначенням для обслуговування будівель складу сировини Е-1, консервного цеху Є-1, мельниці Б-2, цеху сухих консервантів Д-1, адмінприміщення та цеху А-2, алкогольного цеху Г-1. Вказане підтверджує інформація з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 07.09.20.

Позивач зазначає, що будучи власником даних будівель промисловості, між нею та ФОП ОСОБА_2 було укладено договір позички від 31.12.2018, за яким позивач передала йому у безоплатне користування вищевказані нежитлові приміщення (об`єкт позички) для використання у підприємницькій діяльності на 2019 рік.

Головне управління ДПС у Волинській області 06.05.2020 прийняло податкові повідомлення-рішення, якими ОСОБА_1 визначено суми податкового зобов`язання по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на вказані об`єкти нерухомості: 06.05.2020 №0-0311 за 2019 рік у сумі 5068,11 грн, №1-5133-0311 за 2019 рік у сумі 4859,46 грн, №0-0311 за 2019 рік у сумі 17259,53 грн, №0-0311 за 2019 рік у сумі 13103,22 грн.

Позивач вважає вказані податкові повідомлення-рішення протиправними та просить їх скасувати, оскільки належні позивачу приміщення належать до будівель промисловості, а тому відповідно до підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України (далі ПК України) не є об`єктами оподаткування.

Ухвалою суду від 05.10.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с.79).

У відзиві на позовну заяву від 27.10.2020 (а.с.82-84) відповідач позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав та зазначив, що відповідач не заперечує факту належності згаданих об`єктів нерухомості до будівель промисловості у розумінні Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000. Однак, звертає увагу, що використання пільги, передбаченої пп. «є» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, можливе лише за наявності двох одночасно наявних складових: 1) якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та інші юридичні особи, в тому числі нерезиденти з відповідним видом діяльності; 2) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду). До позовної заяви надано копію договору позички від 31.12.2018, відповідно до якого будівлю адмінприміщення та цеху А-2, загальною площею 628 кв.м., будівлю мельниці Б-2, загальною площею 242.9 кв.м., будівлю складу сировини Е-1, загальною площею 232,9 кв.м. будівлю консервного цеху Є-1, загальною площею 827,2 кв.м. позивачем надано в користування, що вказує на неможливість застосування згаданого пп. «є» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, оскільки власник об`єкту промисловості не використовує нерухомість за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду). З наведених підстав просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Інших заяв по суті справи не надходило.

Враховуючи вимоги статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 25.07.2018 є власником об`єктів нерухомого майна, а саме: будівлі адмінприміщення та цеху А-2, загальною площею 628,0 кв.м, будівлі мельниці Б-2, загальною площею 242,9 кв.м, будівлі консервного цеху Є-1, загальною площею 827,2 кв.м та будівлі складу сировини Е-1, загальною площею 232,9 кв.м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Вказана обставина підтверджується витягами з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.17, 19, 21, 23).

06.05.2020 ГУ ДПС у Волинській області винесено податкові повідомлення-рішення №№№0-0311, №1-5133-0311, №0-0311, №0-0311, відповідно до яких ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за податковий період - 2019 рік у розмірі 5068,11 грн, 4859,46 грн, 17259,53 грн, 13103,22 грн відповідно (а.с.75-78).

Позивач, не погодившись із зазначеними рішеннями, подала скаргу в порядку адміністративного оскарження до ДПС України (а.с.28-31), яка своїм рішенням від 21.08.2020 №3626/26199-00-06-02-11-09 залишила оскаржувані податкові повідомлення-рішення без змін, а скаргу без задоволення (а.с.33-35).

Надаючи правову оцінку спірним податковим повідомленням-рішенням, суд враховує наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України (далі ПК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Справляння податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, врегульовано приписами статті 266 Податкового кодексу України (далі - ПК України).

Згідно із підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Відповідно до підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Підпунктами 266.3.1 та 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України передбачено, що базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Отже, за загальним правилом, об`єкти житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх частки, які перебувають у власності фізичних осіб, є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Згідно із статтею 10 ПК України податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є місцевим податком.

Відповідно до підпункту 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Підпунктом 266.6.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України передбачено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Водночас у підпункті 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України наведені об`єкти, які не є об`єктом оподаткування за вказаної нормою закону.

Так, підпунктом «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України встановлено, що не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

Відповідно до пункту 30.1 статті 30 ПК України податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.

Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат (пункт 30.2 статті 30 ПК України).

Застосовуючи об`єктно-функціональний підхід до визначення податкової пільги у підпункті «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, законодавець ключовим критерієм обрав функціональне призначення будівлі. При цьому cама по собі специфіка об`єкта оподаткування - спеціальний статус будівлі як будівлі промисловості - не є достатньою підставою для застосування податкової пільги.

Обираючи за вихідне поняття «промисловість», у зв`язку з яким застосовується податкова пільга, встановлена підпунктом «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, законодавець пов`язує звільнення від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не тільки і не стільки із його статусом (придатністю його застосування у виробничому промисловому циклі господарської діяльності без конкретизації видів промислового виробництва та організаційних форм, у яких воно здійснюється), а й з використанням будівлі з метою провадження виробничої діяльності, тобто з використанням за її цільовим призначенням - для виготовлення промислової продукції.

Встановлення законодавцем певних податкових пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, зокрема нормою підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, спрямоване на збалансування суспільних відносин у сфері справляння податків, зменшення податкового навантаження на тих платників податків (фізичних та юридичних осіб), які є власниками певних об`єктів нерухомості, з метою стимулювання їх використовувати ці об`єкти за функціональним призначенням.

Отже, норма підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України застосовується, якщо власниками будівель промисловості є фізичні та інші юридичні особи, в тому числі нерезиденти, та за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання цих будівель за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду).

Разом з тим вказане правозастосування узгоджується і з чинною з 23.05.2020 редакцією підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК (Закон України від 16.01.2020 №466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві»), згідно з якою з переліку об`єктів оподаткування податком виключені будівлі промисловості, які віднесені до групи «Будівлі промисловості та склади» (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях В-F КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Такий правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 17.02.2020 у справі №820/3556/17, від 17.07.2020 у справі №440/937/19.

Як встановлено судом та не заперечується позивачем, згідно з договором позички від 31.12.2018, який укладений між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 , позивач передала останньому у безоплатне користування вищезгадані нежитлові приміщення (об`єкт позички) для використання у підприємницькій діяльності на 2019 рік (а.с.36-37).

Таким чином, в 2019 році належні ОСОБА_1 будівлі адмінприміщення та цеху, будівлі мельниці, будівлі складу сировини, будівлі консервного цеху за адресою: АДРЕСА_1 були передані в користування та використовувались за функціональним призначенням у підприємницькій діяльності ФОП ОСОБА_2 , що в свою чергу підтверджується наданими позивачем доказами провадження ним господарської діяльності (копіями декларацій, копіями трудових договорів з працівниками, копіями звітів в фонд страхування, копіями відомостей нарахування заробітної плати, копіями договорів на поставку хлібопродуктів, борошна, цукру, копіями накладних на закупку сировини) (а.с.40-67).

З урахуванням встановлених обставин справи та беручи до уваги правову позицію, викладену у постановах Верховного Суду від 17.02.2020 у справі №820/3556/17, від 17.07.2020 у справі №440/937/19, суд дійшов висновку, що оскільки належні позивачу об`єкти нерухомого майна у 2019 році не використовувалися нею у власній господарській діяльності та були передані в позичку іншій особі, тому у позивача відсутня пільга, передбачена підпунктом «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Згідно з статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Дослідивши письмові докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач, який є суб`єктом владних повноважень, належними та допустимими доказами довів правомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, при їх прийнятті діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені чинним законодавством України, а тому позовні вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Податкового кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя Н.Б.Плахтій