Справа № 420/1869/19
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2021-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Гімона М.М.
справа №420/1869/19
адміністративне провадження №К/9901/895/20
за наслідками касаційного розгляду адміністративної справи № 420/1869/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «РОСТДОРСТРОЙ» до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду постановою від 22.01.2021 частково задовольнив касаційну скаргу Офісу великих платників податків ДПС, який є правонаступником Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24.07.2019 та рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25.04.2019 скасував, а справу направив на новий розгляд до суду першої інстанції.
Відповідно до статті 34 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) усі питання, що виникають під час колегіального розгляду адміністративної справи, вирішуються більшістю голосів суддів. При прийнятті рішення з кожного питання жоден із суддів не має права утримуватися від голосування та підписання судового рішення. Головуючий у судовому засіданні голосує останнім. Суддя, не згодний із судовим рішенням за наслідками розгляду адміністративної справи, може письмово викласти свою окрему думку. Про наявність окремої думки повідомляються особи, які беруть участь у справі, без оголошення її змісту в судовому засіданні. Окрема думка приєднується до справи і є відкритою для ознайомлення.
Отже, КАС України передбачає можливість викладення окремої думки виключно за наслідками розгляду справи. З постановою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 22.01.2021 у цій справі та її мотивами я погоджуюся, проте, вважаю за необхідне викласти свою окрему думку відносно поновлення судом касаційної інстанції строку на касаційне оскарження при вирішенні питання про відкриття касаційного провадження у цій справі.
Так, ухвалою від 24.01.2020 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду більшістю голосів постановив відкрити касаційне провадження за скаргою Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (далі - Офіс ВПП ДФС), одночасно поновивши строк на касаційне оскарження.
Висновки про поважність причин пропуску строку вмотивовані тим, що первинна касаційна скарга була подана в межах процесуального строку, проте, була повернута судом через виконання вимог ухвали про залишення касаційної скарги без руху не в повному обсязі. Вдруге подану касаційну скаргу повернуто скаржнику через відсутність підтвердження повноважень представника, яким підписано касаційну скаргу. Відповідач без зволікань звернувся з касаційною скаргою повторно.
Вважаю, що наведені причини не давали суду касаційної інстанції підстав для поновлення строку на касаційне оскарження.
Так, Верховний Суд ухвалою від 30.09.2019 вперше подану касаційну скаргу повернув заявнику на підставі пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України, оскільки скаржником не виконано вимог ухвали суду від 06.09.2019 про залишення без руху касаційної скарги. Надавши документ про сплату судового збору, скаржник так і не навів обґрунтувань вимог касаційної скарги, із зазначенням того, у чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Копію ухвали суду від 30.09.2019 Офіс ВПП ДФС отримав 16.10.2019.
Вдруге подану касаційну скаргу Верховний Суд повернув ухвалою від 30.10.2019 на підставі пункту 1 частини п`ятої статті 332 КАС України, оскільки така була підписана особою, яка не підтвердила свої повноваження щодо підписання такої скарги.
Копію ухвали суду від 30.10.2019 Офіс ВПП ДФС отримав 05.11.2019.
Звертаючись втретє 28.12.2019 з касаційною скаргою, скаржник просив суд поновити строк касаційного оскарження з тих підстав, що однією із головних функцій Офісу ВПП ДФС є наповнення дохідної частини Державного бюджету України. Зазначав, що повторне звернення відбулося в межах граничного (річного) строку, і в інших справах аналогічні підстави поновлення строків були враховані Вищим адміністративним судом України, а також Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду як поважні.
Вважаю, що відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.
У цій справі при зверненні Офісу ВПП ДФС з касаційною скаргою вперше не було дотримано вимог щодо форми і змісту касаційної скарги, а саме: не надано документ про сплату судового збору і відсутність належного обґрунтування. В межах наданого судом строку Офіс ВПП ДФС надав платіжне доручення про сплату судового збору, натомість, не усунув іншого виявленого судом недоліку. При цьому, усунення недоліку щодо змісту касаційної скарги залежало виключно від волевиявлення Офісу ВПП ДФС.
Звертаючись вдруге з касаційною скаргою, скаржником не було дотримано визначених законодавством умов щодо надання документа, який посвідчував право особи на підписання касаційної скарги від імені Офісу ВПП ДФС. Усунення цього недоліку не вимагало багато часу, натомість, чергове звернення з касаційною скаргою відбулося 28.12.2019, тобто більше ніж через місяць з дня отримання копії ухвали суду про повернення друге поданої касаційної скарги (05.11.2019).
Сукупність цих обставин, а також загальний строк, що сплинув від дати ухвалення судом апеляційної інстанції судового рішення, що оскаржувалось, на моє переконання свідчить про необґрунтоване зволікання відповідача щодо повторного звернення з касаційною скаргою.
У заяві про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень Офіс ВПП ДФС не зазначає обставин, які позбавляли його можливості привести свою касаційну скаргу у відповідність із пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України (у редакції, чинній до 08.02.2020).
Наявність права на повторне звернення до суду з касаційною скаргою не є безумовною підставою для поновлення строку. Окрім реалізації такого права без зайвих зволікань, скаржник повинен довести, що повернення вперше поданої касаційної скарги відбулося з причин, які не залежали від особи, яка оскаржує судові рішення.
Верховний Суд неодноразово наголошував, що поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.
Вважаю, що у цій справі у скаржника було достатньо часу для приведення своєї касаційної скарги у відповідність із вимогами КАС України. Таку можливість Офіс ВПП ДФС мав в межах строку на касаційне оскарження судового рішення, відлік якого розпочався з наступного дня після складення повного тексту постанови апеляційного суду від 24.07.2019 - з 31.07.2019, а в подальшому - протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали Верховного Суду від 06.09.2019 про залишення вперше поданої касаційної скарги без руху - з 20.09.2019.
Натомість в межах такого строку Офіс ВПП ДФС не виконав свій обов`язок з належного оформлення касаційної скарги, такі дії залежали виключно від скаржника. Доводи Офісу ВПП ДФС про те, що однією із його головних функцій є наповнення дохідної частини Державного бюджету України не є обставиною, з якою стаття 329 КАС України пов`язує можливість поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень і не звільняє сторону, яка оскаржує судове рішення, від неухильного виконання обов`язків, покладених на нею статтею 44 КАС України.
Та обставина, що в інших справах Верховний Суд, оцінивши наведені причини пропуску строку у взаємозв`язку із наданими доказами, дійшов висновку про наявність підстав для поновлення строку на касаційне оскарження, не доводить наявність у цій справі відповідних підстав.
Відповідно до частини третьої статті 332 КАС України, касаційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків на касаційне оскарження і підстави, вказані у заяві про поновлення строку, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право вказати інші підстави для поновлення строку.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження, визнані судом неповажними.
З огляду на наведене, вважаю, що подану касаційну скаргу належало залишити без руху для надання скаржнику часу вказати інші поважні підстави для поновлення строку, оскільки наведені скаржником причини пропуску такого строку не є такими. Відповідно, у випадку відсутності інших (поважних) причин, у відкритті касаційного провадження належало відмовити відповідно до пункту 4 частини першої статті 333 КАС України.
Суддя: М. М. Гімон