Справа № 420/13090/20
Суддя: Свида Л.І.
Дата ухвалення: 2021-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Свиди Л.І.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Апеляційного суду Одеської області про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду,-

ВСТАНОВИВ:

До суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Апеляційного суду Одеської області про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12.03.2020 року у справі №815/2076/16 за період з 15.07.2020 року по 25.11.2020 року у розмірі 34724,35 грн.

За цією позовною заявою відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами у відповідності до ст. 262 КАС України та наданий відповідачу строк для подання до суду відзиву на цю заяву, позивачу - відповіді на відзив.

На адресу суду надійшла уточнена позовна заява, в якій позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12.03.2020 року у справі №815/2076/16 за період з 12.03.2020 року по 16.07.2020 року у розмірі 25967,70 грн.

Ухвалою суду від 20.01.2021 року у задоволенні клопотання представника відповідача про залишення без розгляду уточненої позовної заяви ОСОБА_1 до Апеляційного суду Одеської області про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду відмовлено.

Позов обґрунтований позивачем тим, що виконання постанови суду від 12.03.2020 року про поновлення позивача на роботі, незважаючи на негайне виконання, відбулось лише 16.07.2020 року, а отже період з 12.03.2020 року по 16.07.2020 року є часом затримки виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, тобто є часом затримки в поновленні позивача на роботі в Апеляційному суді Одеської області.

З відзиву на позовну заяву відповідача вбачається, що відповідач позов не визнає, зазначає, що рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12.03.2020 року, залишене без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15.07.2020 року по справі №815/2076/16 у частині стягнення з Апеляційного суду Одеської області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу можливо було виконати лише шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України суми коштів з бюджетної програми 0101150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів». При цьому, позивач мав право та можливість звернутися до Головного Управління Державної казначейської служби України з рішенням суду про безспірне списання коштів відповідно до законів України «Про виконавче провадження», «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», «Порядку №845», однак скористався цим правом лише в листопаді 2020 року.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 12.03.2020 року у справі №815/2076/16 визнано протиправними дії Апеляційного суду Одеської області щодо звільнення ОСОБА_1 з посади помічника судді Апеляційного суду Одеської області; скасовано наказ керівника апарату Апеляційного суду Одеської області №85-ос від 11.04.2016 року про звільнення ОСОБА_1 з посади помічника судді Апеляційного суду Одеської області та стягнуто з Апеляційного суду Одеської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 11.04.2016 року по 17.09.2018 року у розмірі 183585,60 грн.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15 липня 2020 року у справі №815/2076/16 апеляційну скаргу Апеляційного суду Одеської області залишено без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 березня 2020 року - без змін.

Наказом Апеляційного суду Одеської області №7-ос від 16.07.2020 року «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 » ОСОБА_1 поновлено на посаді помічника судді Апеляційного суду Одеської області з 11.04.2016 року.

23 липня 2020 року позивач звернувся до Апеляційного суду Одеської області із заявою щодо надання документів на виконання листа відповідача №01.05-01/2020 від 20.07.2020 року для виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15.07.2020 року по справі №815/2076/16 від 15.07.2020 року (аркуш справи 5).

11 серпня 2020 року позивач звернуся до Апеляційного суду Одеської області із заявою щодо виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12.03.2020 року у справі №815/2076/16 в частині стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 183585,60 грн. (аркуш справи 6).

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 10.09.2020 року у справі №815/2076/16 встановлено спосіб і порядок виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12.03.2020 року у справі №815/2076/16 шляхом стягнення з Апеляційного суду Одеської області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 11.04.2016 року по 17.09.2018 року у розмірі 183585,60 грн. за рахунок коштів бюджетної програми 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів», розпорядником яких є Державна судова адміністрація України у порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та «Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №845 від 03.08.2011 року.

Згідно виписки банку з рахунку ОСОБА_1 25 листопада 2020 року позивачу зараховано 183585,60 грн. (аркуш справи 7).

Позивач не погодився із датою його поновлення на посаді та звернувся до суду із даним позовом щодо стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12.03.2020 року у справі №815/2076/16.

Відповідно до ч. 2 ст. 19, ст. 43 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди захищається законом.

Згідно із положеннями ч. 2 ст. 233, ч. 2 ст. 235 Кодексу законів про працю України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Отже, виходячи з аналізу зазначених норм законодавства, у разі звільнення без законної підстави, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір та при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а враховуючи незаконне звільнення позивача, його поновлення на роботі, він має право на отримання середнього заробітку за період, на який його було позбавлено можливості працювати та отримувати заробітну плату за свою роботу.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 14, 370 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 371 КАС України, що рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

При цьому, відповідно до статті 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Таким чином, законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення. Цей обов`язок полягає у тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде це рішення суду оскаржуватися.

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадян і держави.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Ця відповідальність не поставлена в залежність від дій чи ініціативи працівника.

Такий висновок зроблений Верховним Судом у рішенні від 30 квітня 2020 року у справі №260/1424/18.

Так, відповідальність за затримку власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, встановлена статтею 236 КЗпП України, згідно якої проводиться виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі незалежно від вини роботодавця в цій затримці.

Середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якого виникла у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Таким чином, згідно статтею 236 КЗпП України проводиться виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі незалежно від вини роботодавця в цій затримці. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України суду належить встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного для після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.

З матеріалів справи вбачається, що наказом Апеляційного суду Одеської області №7-ос від 16.07.2020 року «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 » ОСОБА_1 поновлено на посаді помічника судді Апеляційного суду Одеської області з 11.04.2016 року.

Однак позивача поновлено на посаді помічника судді Апеляційного суду Одеської області рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 12.03.2020 року у справі №815/2076/16.

Таким чином, відповідач допустив затримку виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12.03.2020 року у справі №815/2076/16. Час затримки виконання рішення суду становить період з 12.03.2020 року по 15.07.2020 року.

Згідно зі ст. 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

У постанові від 25 липня 2018 року у справі № 552/3404/17 Верховний Суд визначив природу вимоги про оплату середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, та дійшов висновку, що такий спір є спором про оплату праці, а тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню частина друга статті 233 КЗпП України.

Конституційний Суд України неодноразово надавав офіційне тлумачення частині 2 статті 233 КЗпП України.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013 зазначено, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

У пункті 2.1 мотивувальної частини вказаного рішення Конституційний Суд України розкрив сутність вимог працівника до роботодавця, зазначених у частині 2 статті 233 КЗпП України, строк звернення до суду з якими не обмежується будь яким-строком.

Конституційний Суд України дійшов висновку, що під заробітною платою, яка належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині 2 статті 233 Кодексу, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Однією з таких гарантій Конституційний Суд України визнав оплату за час простою, який мав місце не з вини працівника.

До вимушеного прогулу прирівнюється затримка роботодавцем виконання рішення про поновлення на роботі (стаття 236 КЗпП України).

Середній заробіток за своїм змістом також є державною гарантією, право на отримання якої виникає у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що позивач має право відповідно до статті 236 КЗпП України на виплату середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення за період з 12.03.2020 року по 15.07.2020 року.

Відповідно до п. 2, 4, 8 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

При обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством не враховуються, зокрема, одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо).

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

З рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12.03.2020 року у справі №815/2076/16 вбачається, що середньоденна (годинна) заробітна плата позивача складає 301,95 грн., тобто, заробіток, який підлягає стягненню з відповідача за період з 12.03.2020 року по 15.07.2020 року складає 301,95 х 85 = 25666,75 грн.

Таким чином, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача щодо стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12.03.2020 року у справі №815/2076/16 за період з 12.03.2020 року по 15.07.2020 року у розмірі 25666,75 грн., а в іншій частині позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 371 КАС України, негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць.

Керуючись ст. ст. 6, 14, 90, 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Апеляційного суду Одеської області (вул. Івана та Юрія Лип, 24-А, м. Одеса, 65078, ) про стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12.03.2020 року у справі №815/2076/16 за період з 12.03.2020 року по 16.07.2020 року у розмірі 25967,70 грн. - задовольнити частково.

Стягнути з Апеляційного суду Одеської області (вул. Івана та Юрія Лип, 24-А, м. Одеса, 65078, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12.03.2020 року у справі №815/2076/16 за період з 12.03.2020 року по 15.07.2020 року у розмірі 25666,75 грн.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення з Апеляційного суду Одеської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12.03.2020 року у справі №815/2076/16 за один місяць в розмірі 5737,05 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та строки, встановлені ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Л.І. Свида

.