Справа № 640/23612/19
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2021-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

25 січня 2021 року справа №640/23612/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу
за позовомОСОБА_1 (далі по тексту позивач, ОСОБА_1 )
доВійськової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі по тексту відповідач, військова частина НОМЕР_1 )
про1) визнання протиправною бездіяльності відповідача, що полягає у не виплаті позивачу грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій з вересня 2016 року по грудень 2018 року (включно), виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби; 2) визнання протиправною бездіяльності відповідача, що полягає у не оплаті тривалості щорічної основної і додаткової відпусток за 2019 рік позивачу, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби; 3) зобов`язання відповідача виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій з вересня 2016 року по грудень 2018 року (включно), виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби; 4) зобов`язання відповідача оплатити позивачу тривалість щорічної основної і додаткової відпусток за 2019 рік позивачу, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби
В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва, зазначаючи, що не погоджується з відмовою відповідача виплатити йому, як учаснику бойових дій, грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки за період з вересня 2016 року по грудень 2018 року (включно) та оплатити тривалість щорічної основної та додаткової відпусток за 2019 рік.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 грудня 2019 року відкрито провадження в адміністративній справі №640/23612/19 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та проведення судового засідання.

Позивач звернувся до відповідача із заявою від 17 вересня 2019 року про виплату грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учасник бойових дій за період з 2016 року по червень 2019 року.

Відповідач відмовив позивачу у виплаті грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, посилаючись на частину другу статті 19 Конституції України.

Відповідач надав до суду пояснення щодо окремих питань, викладених у позовній заяві, в яких зазначив, що:

- позивач зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 06 листопада 2017 року та будь-які відомості про надання або не надання йому додаткової відпустки у 2016 та 2017 роках за попереднім місцем служби у військовій частині НОМЕР_2 у відповідача відсутні;

- позивачу надана щорічна основна відпустка за 2019 рік на 48 календарних днів з 12 квітня по 29 травня 2019 року та виплачена грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення, що підтверджується наказом командира військової частини НОМЕР_1 по стройовій частині від 11 квітня 20019 року №85 та розрахунком на видачу грошового забезпечення при звільненні ОСОБА_2 від 04 червня 2019 року.

Таким чином, для винесення рішення по адміністративній справі суд має вирішити такі питання:

1. Чи обґрунтовано відповідач відмовив позивачеві в нарахуванні та виплаті грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки?

2. Чи має право позивач на оплату тривалості щорічної основної і додаткової відпусток?

Окружний адміністративний суд міста Києва, вирішуючи спір по суті позовних вимог, керується такими мотивами.

Кожному гарантується право на оскарження в суді дій чи бездіяльності органів державної влади (стаття 55 Конституції України).

При розгляді спорів щодо оскарження дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень суд перевіряє, зокрема, чи вчинені вони на підставах, що визначені законами України (пункт 1 частина друга статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України).

Позивач, оскаржуючи бездіяльність відповідача, стверджує, що порушено його право як військовослужбовця та учасника бойових дій, а саме право на отримання компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за період з вересня 2016 року по грудень 2018 руку (включно) та право на оплату тривалості не використаних ним щорічної основної та додаткової відпусток, на які він мав право в 2019 році.

Військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням встановлених законами особливостей (стаття 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»).

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації (стаття 2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»).

Так, учасникам бойових дій надається пільга у вигляді одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік (пункт 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»).

Підстави та порядок надання додаткових відпусток визначені відповідними законами України (частина восьма статті 101 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»).

Так, пунктом 4 та абзацом 2 пункту 14 статті 101 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що військовослужбовцям, які звільняються зі служби за станом здоров`я, додаткові відпустки в рік звільнення надаються на строк не більше 15 календарних днів.

У рік звільнення військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні додаткової відпустки (абзац 3 пункту 14 статті 101 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»).

Аналогічна норма міститься також в пункті п`ятому розділу ХХХІ Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ від 15 березня 2018 року №200 (далі по тексту Інструкція №200).

Отже, військовослужбовці, в тому числі учасники бойових дій, мають право на додаткову відпустку та, у випадку її невикористання, на отримання грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки.

Суд звертає увагу, що право на додаткову відпустку виникло у позивача в особливий період, під час якого додаткові відпустки як учасникам бойових дій не надаються.

Так, Указом Президента України від 17 березня 2014 року №303/2014 «Про часткову мобілізацію» в Україні постановлено оголосити та провести часткову мобілізацію, з моменту оголошення якої настає особливий період (абзац четвертий статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»).

Перелік відпусток, які можуть надаватися в особливий період визначений в пунктах 17, 18 та 19 статті 101 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» і є вичерпним. Даний перелік не передбачає надання жодних додаткових відпусток, в тому числі, додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Проте, навіть якщо додаткові відпустки тимчасово не надаються в особливий період, це не означає, що право на неї скасовано. Відповідно, Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не обмежує та не припиняє право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження військової служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації, навіть якщо така відпустка не надавалася під час особливого періоду.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у рішенні від 16 травня 2019 року у зразковій справі №620/4218/18.

Верховний Суд зазначив, що висновки у цій зразковій справі підлягають застосуванню в адміністративних справах за зверненням до суду осіб, звільнених з військової служби, яким при звільнені було відмовлено у виплаті грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в період, визначений підпунктами 17, 18 статті 101 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Таким чином, аналіз законодавчих норм в їх сукупності дає підстави вважати, що під час звільнення зі служби та виключення зі списків особового складу, із військовослужбовцем повинен бути повністю проведений розрахунок, в тому числі, нараховано та виплачено грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки за всі роки, включно із роком звільнення, не залежно від оголошення особливого періоду.

Суд не погоджується з доводами позивача, щодо оплати тривалості відповідачем щорічної основної та додаткової відпусток у 2019 році, оскільки позивач неправильно розуміє відповідну норму, через що робить не правильні висновки.

Позивач зазначає, що пунктом 3 розділу ХХХІ Інструкції №200 передбачено, що особам офіцерського складу, особам рядового сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, що звільняються з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, у разі невикористання ними щорічної основної та додаткової відпусток за поточний рік до одержання військовою частиною наказу (повідомлення) про звільнення з військової служби оплачується тривалість щорічної основної та додаткової відпусток, на які вони мають право в році звільнення.

Дійсно, пунктом 3 розділу ХХХІ Інструкції №200 передбачена оплата тривалості щорічної основної та додаткової відпусток особам офіцерського складу, особам рядового сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, що звільняються з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заході, проте оплата здійснюється за наявності обов`язкових умов, а саме:

- у разі невикористання зазначеними особами щорічної основної та додаткової відпусток за поточний рік;

- до одержання військовою частиною наказу (повідомлення) про звільнення з військової служби.

До того ж, згідно з пунктом 5 розділу ХХХІ Інструкції №200 у рік звільнення військовослужбовців зі служби, зазначених у пунктах 3, 4 цього розділу, у разі невикористання ними щорічної основної та додаткової відпусток їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки.

З аналізу зазначених норм вбачається, що до звільнення з військової служби військовослужбовцям оплачується тривалість щорічної основної та додаткової відпусток, а у разі не використання щорічної основної та додаткової відпусток в рік звільнення зі служби військовослужбовцям виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки.

Отже, позивач не має права на оплату щорічної основної та додаткової відпусток за 2019 рік, проте має право на грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпусток, а відповідач не має права відмовити в нарахуванні та виплаті такої компенсації, якщо доказами підтверджено такі умови:

1) позивач є військовослужбовцем, учасником бойових дій;

2) позивач звільнився з військової служби;

3) позивач не використав додаткові відпустки, на які має право як учасник бойових дій, за період з вересня 2016 року по грудень 2018 року та у 2019 році;

4) грошова компенсація за невикористані дні додаткової відпустки, на яку позивач мав право як учасник бойових дій, за період з вересня 2016 по грудень 2018 року та у 2019 році не виплачена відповідачем;

5) позивач не використав щорічну основну відпустку у рік звільнення (2019 рік);

6) грошова компенсація за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2019 рік не виплачена відповідачем.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України тягар доведення в адміністративній справі лежить на відповідачеві суб`єкті владних повноважень.

Суд розглянув наявні докази та прийшов до таких висновків щодо кожного з цих пунктів.

1) Позивач є військовослужбовцем та учасником бойових дій.

Статус позивача, як військовослужбовця та учасника бойових дій підтверджується витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (по стройовій частині) від 04 червня 2019 року №122 та копією посвідчення серія НОМЕР_3 , виданого Головним управлінням Національної гвардії України 08 грудня 2016 року.

2) Позивач звільнився з військової служби.

Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (по стройовій частині) від 04 червня 2019 року №122 позивач звільнений у запас за підпунктом «б» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з військової служби наказом командувача Національної гвардії України від 03 травня 2019 року №68 о/с у запас за станом здоров`я з правом носіння військової форми одягу, 04 червня та направити на військовий облік до Конотопського РВК Сумської області.

3) Позивач не використав додаткові відпустки за період з вересня 2016 року по грудень 2018 року та у 2019 році.

Як стверджує позивач та не заперечує відповідач, позивачем, як учасником бойових дій, не використані дні додаткової відпустки за період з вересня 2016 року по грудень 2018 року.

Суд вважає не обґрунтованим та не приймає до уваги твердження відповідача, що у військовій частині відсутні будь-які відомості про надання або не надання додаткової відпустки позивачу у 2016 та 2017 роках за попереднім місцем служби у військовій частині НОМЕР_2 з таких підстав.

В усіх випадках переміщення по службі з однієї військової частини до іншої фінансовим підрозділом військової частини видається грошовий атестат (пункт 2 розділу ХХХІІІ Інструкції №200).

У пункті 3 грошового атестата вказуються одноразові грошові виплати особі, які були здійснені протягом поточного року, із зазначенням назви одноразової виплати (допомога для оздоровлення, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань тощо) та фактичної суми виплати (абзац шостий пункту 6 розділу ХХХІІІ Інструкції №200).

Військовослужбовцям, які прибули до нового місця служби і не надали грошового атестата (у зв`язку із втратою або з інших причин), виплачується грошове забезпечення, починаючи з першого числа наступного місяця на підставі рапорту, у якому вказуються причина неподання грошового атестата, розмір грошового забезпечення за останнім місцем служби та дата отримання атестата.

Одночасно начальник фінансового підрозділу запитує дублікат грошового атестата за колишнім місцем служби військовослужбовця (пункт 9 розділу ХХХІІІ Інструкції №200).

Отже, при зарахуванні до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 позивача, у випадку, відсутності грошового атестату позивача, відповідач мав запитати дублікат грошового атестату за колишнім місцем служби позивача та на дату звільнення позивача з військової служби мати необхідну інформацію про виплати, що були здійснені позивачу за попереднім місцем служби.

Крім того, як вище встановлено судом, додаткові відпустки учасникам бойових дій, передбачені пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в особливий період не надаються, а тому позивач не мав можливості їх використати.

Будь-які докази, які підтверджують використання позивачем додаткових відпусток, на які він набув право, як учасником бойових дій у період з вересня 2016 та грудень 2018 року та у 2019 році відсутні.

4) Грошова компенсація за невикористані додаткові відпустки, на які позивач має право, як учасник бойових дій, за період з вересня 2016 року по грудень 2018 року та за 2019 рік не виплачена відповідачем.

Із витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (по стройовій частині) від 04 червня 2019 року №122 вбачається, що позивачу станом на день звільнення з військової служби що позивачу станом на день звільнення з військової служби не нарахована та грошова компенсація за невикористані календарні дні щорічної додаткової відпустки як учаснику бойових дій.

Крім того, в матеріалах справи міститься лист військової частини НОМЕР_1 від 30 вересня 2019 року №1975, яким відповідач відмовив позивачу у виплаті компенсації за відпустку учасникам бойових дій.

5) Позивач використав щорічну основну відпустку у рік звільнення (2019 рік).

Відповідачем у поясненнях щодо окремих питань, викладених у позовній заяві зазначив, що у 2019 році позивачем було використано щорічну основну відпустку та отримано допомогу для оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.

Так, відповідачем на підтвердження зазначених обставин надано суду: копію витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 11 квітня 2019 року №85 (по стройовій частині), яким наказано надати щорічну основну відпустку за 2019 рік підполковнику ОСОБА_1 , начальнику зв`язку штабу на 448 календарних днів (з них 3 святкових) з 12 квітня по 29 травня 2019 року та виплатити грошову допомогу для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення; копію розрахунку на видачу грошового забезпечення при звільненні підполковника ОСОБА_1 , відповідно до якого відпустка за 2019 рік використана.

Особам офіцерського складу, які проходять військову службу за контрактом, які набули право на отримання щорічної основної відпустки, один раз на рік надається допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення (пункт 1 розділу ХІХ Інструкції №200).

Отже, відповідачем доведено, що позивач використав щорічну основну відпустку в 2019 році та отримав допомогу на оздоровлення, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Будь-які докази, що підтверджують не використання щорічної основної відпустки позивачем та/або не виплати позивачу допомогу на оздоровлення в матеріалах справи відсутні.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивачем у 2019 році використана щорічна основна відпустка, а, отже, відсутні підстави для виплати позивачу грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки в 2019 році.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідач безпідставно не виплатив позивачу, як учаснику бойових дій, грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки за період з вересня 2016 року по грудень 2018 року (включно) та за 2019 рік, а тому наявні правові підстави для визнання протиправною бездіяльності відповідача, що полягає у не виплаті позивачу грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за період з вересня 2016 року по грудень 2018 року (включно) та зобов`язання відповідача виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки за період з вересня 2016 року по грудень 2018 року (включно), виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення позивача з військової служби.

Відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З метою повного та ефективного захисту прав позивача, суд вважає за доцільне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправною бездіяльність відповідача, що полягає у не виплаті позивачу грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за 2019 рік та зобов`язання відповідача виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки за 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення позивача з військової служби.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем не доведено правомірність своєї поведінки з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Згідно з частиною третьою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, судові витрати зі сплати судового збору відшкодуванню не підлягають.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 9, 72-77, 241-246, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, що полягає у не виплаті ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, з вересня 2016 року по грудень 2018 року (включно), виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

3. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, з вересня 2016 року по грудень 2018 року (включно), виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

4. Вийти за межі позовних вимог та визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, що полягає у не виплаті ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

5. Вийти за межі позовних вимог та зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

6. В іншій частині адміністративного позову відмовити.

Згідно з частиною першою статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Відповідно до частини другої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Частина перша статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , військова частина; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 );
Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний код НОМЕР_5 ).

Суддя В.А. Кузьменко