Справа № 340/376/20
Суддя: Головко О.В.
Дата ухвалення: 2021-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

26 січня 2021 року м. Дніпросправа № 340/376/20

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Головко О.В. (доповідач),

суддів: Ясенової Т.І., Суховарова А.В.,

за участю секретаря судового засідання Троянова А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі апеляційні скарги ОСОБА_1 , Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області

на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2020 року (суддя Притула К.М.) в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1

до Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро)

про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку, -

в с т а н о в и в :

До суду надійшов позов ОСОБА_1 , в якому позивач просить: визнати протиправним та скасувати наказ Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області «Про звільнення ОСОБА_1 » № 922/к від 26.12.2019; поновити позивача на роботі шляхом поновлення на рівнозначній посаді категорії «Б» начальника відділу у Кіровоградській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) або на аналогічній посаді, що відповідає освітньо-кваліфікаційному рівню та досвіду роботи, з 28.12.2019 року із збереженням рангу державного службовця; стягнути з Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 28.12.2019 року по день набрання законної сили рішенням у справі; звернути рішення суду до негайного виконання в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в межах стягнення суми за один місяць.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2020 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області «Про звільнення ОСОБА_1 » № 922/к від 26.12.2019. Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділу розгляду звернень та забезпечення діяльності комісії з питань розгляду скаргу у сфері державної реєстрації Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, з 29.12.2019. Стягнуто з Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 29.12.2019 по 28.09.2020 у сумі 202059,11 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 та Головне територіальне управління юстиції у Кіровоградській області подали апеляційні скарги. Позивач просить змінити судове рішення в частині поновлення на посаді та визначення розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу, задовольнити позов у цій частині згідно з заявленими позовними вимогами. Відповідач просить рішення суду першої інстанції скасувати, у задоволенні позову відмовити повністю. Апеляційні скарги ґрунтуються на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки обставинам справи та нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків.

Судом першої інстанції вірно встановлено, матеріалами справи підтверджено, що згідно з наказом Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області № 1070/к від 28.04.2016 ОСОБА_1 був призначений на посаду начальника відділу розгляду звернень та забезпечення діяльності комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області.

На виконання постанови Кабінету Міністрів України № 870 від 09.10.2019 Міністерством юстиції України видано наказ «Про утворення міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції України» № 3173/5 від 16.10.2019, відповідно до якого ухвалено ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства юстиції згідно з переліком, у тому числі Головне територіальне управління юстиції у Кіровоградській області.

ОСОБА_1 24.10.2019 попереджено про припинення державної служби на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу» у зв`язку з ліквідацією Головного територіального управління у Кіровоградській області.

В подальшому відповідно до наказу Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області № 922/к від 26.12.2019 ОСОБА_1 звільнено з займаної посади з 28 грудня 2019 року.

Оскаржуючи наведений наказ, позивач зазначає, що відповідачем було порушено норми трудового законодавства, оскільки з моменту попередження про звільнення йому не було запропоновано вакантні посади, а також не враховано переважне права на залишення на роботі.

Відповідач, в свою чергу, з доводами ОСОБА_1 не погоджується, зазначає, що у спірних правовідносинах не підлягають застосуванню норми трудового законодавства, адже позивача було звільнено на підставі Закону України «Про державну службу», який є спеціальним і встановлює процедуру звільнення. Звільнення позивача відбулося у зв`язку з ліквідацією ГТУЮ у Кіровоградській області, про що останнього повідомлено у встановлений законом строк. При цьому відповідач апелює, що ліквідація - це форма припинення юридичної особи, за якою припиняються всі її права та обов`язки, що тягне за собою також повну ліквідацію штату працівників.

Надаючи оцінку правомірності оскаржуваного наказу та висновкам суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції зазначає, що за приписами статті 87 Закону України «Про державну службу» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є, зокрема: скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу; ліквідація державного органу.

Статтею 40 Кодексу законів про працю України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до ст. 492 КЗпПУ про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

Доводи відповідача про неможливість застосування до спірних правовідносин норм Кодексу законів про працю України суд апеляційної інстанції не вважає обґрунтованими, адже ліквідація юридичної особи публічного права здійснюється розпорядчим актом органу державної влади, органу місцевого самоврядування або уповноваженою на це особою. У цьому акті має бути наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої особи або їх передачі іншим органам виконавчої влади. Якщо таке обґрунтування наведене, то у такому випадку має місце ліквідація юридичної особи публічного права, а якщо ні, то саме посилання на те, що особа ліквідується, є недостатнім.

Суд апеляційної інстанції встановив, що у зв`язку з прийняттям постанови Кабінету Міністрів України № 870 від 09.10.2019 та наказу Міністерства юстиції України видано № 3173/5 від 16.10.2019 функції Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області перейшли до Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), а тому фактично відбулася не ліквідація, а реорганізація Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області.

Законом України «Про державну службу» не встановлено механізм звільнення працівника в разі реорганізації органу, а тому в цій частині підлягають застосуванню норми загального трудового законодавства.

При цьому суд апеляційної інстанції зазначає, що встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи з одночасним створенням іншої, що буде виконувати повноваження (завдання) установи, що ліквідується, покладає на роботодавця (державу) зобов`язання по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи. В даному випадку саме це розглядається як гарантія особи на працю, встановлена Конституцією України.

Натомість, як встановлено судом та не заперечується відповідачем, під час попередження ОСОБА_1 про звільнення останньому не було запропоновано іншу рівноцінну посаду державної служби, що є порушенням вимог трудового законодавства.

Прийняття відповідачем наказу про звільнення з порушенням законодавчо встановленої процедури є підставою для його скасування.

Належним способом поновлення порушеного права позивача у цьому випадку є поновлення останнього на посаді, з якої його було звільнено, із стягненням середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Доводи позивача, що він має бути поновлений на рівнозначну посаду в Південно-Східному міжрегіональному управлінні Міністерства юстиції (м. Дніпро), суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими, адже відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Статтею 104 Цивільного кодексу України передбачено, що юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

За приписами статті 36 КЗпП України зміна підпорядкованості підприємства, установи, організації (керівників або складу державних органів) не припиняє дії трудового договору і в разі реорганізації підприємства (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника повинна бути продовжена.

Тобто, при реорганізації до правонаступника переходять права та обов`язки юридичної особи, які стосуються не лише майнових правовідносин, але і правовідносин з приводу проходження публічної служби, зокрема, в частині продовження дії трудового договору з працівником.

Проте такий обов`язок переходить на новоутворену установу в разі повної ліквідації органу, з якого відбулося звільнення. В іншому випадку працівник не вправі вимагати поновлення на роботі у заново утвореному органі, якщо він не був переведений до такої установи в установленому законом порядку.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 15 квітня 2020 року у справі № 818/572/16.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що станом на дату вирішення спору в суді запис щодо припинення Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області в ЄДРПОУ відсутній, особа перебуває у стані припинення.

Таким чином підстави для поновлення ОСОБА_1 на рівнозначній посаді категорії «Б» начальника відділу у Кіровоградській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) або на аналогічній посаді відсутні.

Також статтею 235 КЗпПУ визначено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Ухвалюючи рішення у цій частині, суд першої інстанції вірно виходив з приписів постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995, якою визначено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Судом першої інстанції здійснено обрахунок заробітку за час вимушеного прогулу на підставі довідки про середній заробіток ОСОБА_1 за останні 2 повні робочі місяці від 01.09.2020 № 09/01-41/782.

Суд вірно обрахував, що з урахуванням приписів постанови КМУ № 100 середньоденна заробітна плата позивача становила 1080,53 грн.

Також суд вірно встановив, що вимушений прогул позивача складає 187 робочих дні, а тому середній заробіток за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 , який підлягає стягненню, становить 202059,11 грн.

Суд апеляційної інстанції у спростування доводів апелянта в цій частині зазначає, що норми вищеназваної постанови Кабінету Міністрів України не встановлюють інший порядок обчислення середнього заробітку, який застосовується у випадках вимушеного прогулу, а саме із врахуванням коефіцієнту підвищення тарифних ставок та посадових окладів.

Враховуючи сукупність викладених обставин, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 243, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2020 року в адміністративній справі № 340/376/20 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з 26 січня 2021 року та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 26 січня 2021 року.

Головуючий - суддя О.В. Головко

суддя Т.І. Ясенова

суддя А.В. Суховаров