Справа № 607/21444/20
Суддя: Делікатна Л. В.
Дата ухвалення: 2021-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.01.2021 Справа №607/21444/20

Провадження №2а/607/470/2020

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Делікатної Л.В.

при секретарі с/з Нюня Н.А.

за участю сторін:

позивача Сабат П.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному провадженні в м. Тернопіль позовну заяву ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Тернопільській області ДПП про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАМ №3385994 від 05 листопада 2020 року, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача Управління патрульної поліції в Тернопільській області ДПП про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАМ №3385994 від 05 листопада 2020 року, оскільки вважає її протиправною, незаконною, необґрунтованою, такою, що не відповідає як дійсним обставинам так і матеріалам адміністративного правопорушення. Позов обґрунтовує тим, що у постанові відсутні відомості про наявність у відповідача належних і допустимих доказів вини ОСОБА_1 , оскільки останній 04 год. 50 хв. не вчиняв порушень п. 11.5 ПДР під час керування транспортним засобом марки «Вольсваген Гольф» державний номерний знак НОМЕР_1 , по вул. Крушельницької, 18 у м.Тернополі, по лівій крайній смузі подвійної смуги руху попутного напрямку, оскільки мав намір вчинити на перехресті вулиці Крушельницької із вул. Родини Барвінський у м. Тернополі поворот ліворуч для подальшого переїзду на зустрічну смугу руху по вул. Крушельницької, та проїзду на вул. Замкову, оскільки повертався до дому. Причиною зупинки керованого позивачем транспортного засобу інспекторами поліції було заявлено саме начебто відсутність освітлення державного номерного знака в автомобілі, однак виходячи із змісту постанови за дане порушення ПДР позивача не було притягнуто до адміністративної відповідальності, а від-так інспекторами поліції було визнано про безпідставність зупинки ними керованого позивачем транспортного засобу, однак в супереч цьому, останніми було в протиправний спосіб винесено спірну постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122 КУпАП, уже за начебто допущення порушення п. 11.5 ПДР України, порушення рядності руху. Більше того на момент зупинки транспортного засобу позивачем заявлялось усне клопотання про надання йому у відповідності до вимог ст. 268 КУпАП правової допомоги - адвокатом, яке було проігнороване інспекторами поліції та не задоволено. При цьому, що жодних належних і допустимих даних, отриманих за допомогою спеціального технічного засобу, з фіксацією правопорушення, яке позивачу інкримінується, з чітким зображенням транспортного засобу (його марки, кольору, номерного знаку), яким він керував до винесення постанови про притягнення до адміністративної відповідальності не пред`явлено, і не було надано на ознайомлення. На сьогодні відповідач спирається у своїх доводах про начебто підставність зупинки керованого позивачем транспортного засобу на фрагмент відеозапису із службового автореєстратора датованого за 01 січня 2016 року о 03 годині 29 хвилин, що є неприпустимим, оскільки доводить про відеомонтаж фрагменту відеозапису із автореєстратора, а отже це доводить про неналежність і недопустимість його як доказу, оскільки датою зупинки транспортного засобу є саме 05 листопада 2020 року о 4 годині 50 хвилин. Більше того, не можуть бути належним та допустим доказом підставності зупинення транспортного засобу позивача 05 листопада 2020 року та допущення ним порушення вимог ПДР України фрагменти відеозаписів із нагрудних камер інспекторів поліції DSJX 324 та 740000285, оскільки вони не були доказами вини позивача при винесенні відповідачем 05 листопада 2020 року оскаржуваної постанови, виходячи із змісту якої, доказом вини позивача наведено виключно фрагмент відеозапису із нагрудної камери ВО 00024, який у відповідача відсутній.

Відповідачем через канцелярію суду подано відзив на позов згідно якого представник відповідача заперечує з приводу задоволення позову з огляду на наступне. Як вбачається з оскаржуваної постанови, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення та винесенні постанови в справі про адміністративне правопорушення серії ЕАМ № 3385994 від 05 листопада 2020 року, позивач 05 листопада 2020 року о 05 год. 49 хв., керуючи автомобілем Фолцваген гольф д.н.з. НОМЕР_1 в м. Тернополі по вул. Крушельницькій рухався в крайній лівій смузі не маючи наміру здійснити поворот ліворуч або розворот, в той час коли права смуга була вільна, чим порушив вимоги п. 11.5 Правил дорожнього руху України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП. Відеозаписом з автомобільного відеореєстратора поліцейського чітко зафіксовано факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, а саме рух транспортного засобу позивача по вул. Крушельницькій у крайній лівій смузі при вільній правій смузі в тому ж напрямку. Відеозаписом з нагрудного відеореєстратора поліцейського зафіксовано, що позивач на місці розгляду адміністративної справи роз`яснено причину зупинки та суть вчиненого ним адміністративного правопорушення.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги щодо скасування оскаржуваної постанови підтримав, просить їх задовольнити.

Представник відповідача - Управління патрульної поліції в Тернопільській області ДПП в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце такого.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 05 листопада 2020 року поліцейським УПП у Тернопільській області ДПП Терновим В.Р. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАМ №3385994 щодо ОСОБА_1 , який, керуючи транспортним засобом «Volkswagen Golf», д.н .з. НОМЕР_1 , 05 листопада 2020 року о 04 год. 50 хв. в м. Тернопіль по вул. Крушельницької, рухався в крайній лівій смузі не маючи наміру здійснювати поворот ліворуч, в той час коли права смуга була не зайнята, чим порушив вимоги п. 11.5 ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч.2 ст. 122 КУпАП, за що на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у сумі 425 грн. Відповідно до п.7 вказаної постанови, до неї також додано відео з н/к во 00024.

Нормами ч. 1 ст. 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до положень ст.ст. 73-76 КАС України, докази повинні бути належними, допустимими, достовірними та достатніми. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно з ч.2 ст. 76 КАС України, питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Керуючись положеннями ч. ч. 1, 3-5 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом. Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 13 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. В ній, зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлення останнім доводів.

Візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.

Із постанови про накладення адміністративного стягнення відносно ОСОБА_1 серії ЕАМ №3385994 від 05 листопада 2020 року вбачається, що поліцейським здійснювалася відео фіксація на технічний засіб ВО 00024.

Проте, обґрунтовуючи правомірність притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та складання постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАМ №3385994 від 05 листопада 2020 року, відповідач надав суду відеозаписи, які, окрім зазначеного технічного засобу, були здійснені також на технічний пристрій ВО 00120 та реєстратор службового автомобіля працівників поліції.

Згідно постанови Верховного Суду по справі №524/9716/16-а від 13 лютого 2020 року, у разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, такий відеозапис не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.

Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений і тому таке рішення має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

В контексті зазначеного - дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень (в даному випадку - інспектором патрульної поліції) при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Проте, відповідачем суду не наведено будь-яких причин, з яких він не дотримався наведених положень КУпАП щодо фіксування і дослідження доказів у справі про адміністративне правопорушення.

Враховуючи вказане, суд прийшов до висновку, що відеозапис, який здійснений на технічний пристрій ВО 00120 та реєстратор службового автомобіля працівників поліції не може бути доказом у даній справі, оскільки посилання на такі не містяться в оскаржуваній постанові.

Аналогічні висновки стосовно правових наслідків відсутності у постанові про накладення адміністративного стягнення посилання на пристрій, на який зроблений відеозапис, як на суттєве порушення при накладенні адміністративного стягнення викладені у постановах Верховного Суду від 15 листопада 2018 року у справі №524/5536/17 та від 17 липня 2019 року у справі №295/3099/17.

Щодо відеозапису, здійсненого на технічний пристрій ВО 00024, який також наданий відповідачем, суд зазначає, що на ньому відсутні будь-які відомості по факту вчиненого позивачем правопорушення, зазначеного в оскаржуваній постанові. З вказаного відеозапису вбачається, що причиною зупинки автомобіля «Volkswagen Golf», д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 , було недостатнє підсвічування номерного знака.

Оскільки відеозапис, здійснений на технічний пристрій ВО 00024 та поданий відповідачем на підтвердження факту порушення позивачем ПДР, не містить фіксації вказаного правопорушення, такий не може вважатися належним доказом у даній справі.

Отже, судом встановлено, що на підтвердження факту порушення ОСОБА_1 п. 11.5 Правил дорожнього руху, відповідачем не надано суду належних, допустимих та достатніх доказів.

При прийнятті рішення суд враховує і те, що Верховний Суд в складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду 26 квітня 2018 року висловив позицію в постанові по справі № 338/1/17, згідно якої постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Враховуючи вказане вище, суд, дійшов висновку, що постанова у справі про адміністративне правопорушення ЕАМ №3385994 від 05 листопада 2020 року складена з порушенням норм статті 283 КУпАП, а тому не може вважатися такою, що відповідає чинному законодавству у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у зв`язку з чим підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення - закриттю.

Окрім цього, частиною 1 статті 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судом встановлено, що звертаючись до суду позивач сплатив судовий збір у сумі 840,80 грн., що підтверджується квитанцією від 08 грудня 2020 року. Враховуючи, що суд задовольняє позов, то на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати у сумі 840,80 грн.

Керуючись ст.ст. 20, 72, 73, 74, 76, 77, 90, 139, 243-246 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Тернопільській області ДПП про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАМ №3385994 від 05 листопада 2020 року - задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАМ №3385994 від 05 листопада 2020 року, якою ОСОБА_1 було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122 КУпАП, закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Тернопільській області ДПП на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони: позивач ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ); відповідач Управління патрульної поліції в Тернопільській області ДПП (46003, м.Тернопіль, вул.Котляревського, 24, ).

Головуючий суддяЛ. В. Делікатна