Справа № 600/2712/20-а
Суддя: Левицький Василь Костянтинович
Дата ухвалення: 2021-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2021 р. м. Чернівці Справа № 600/2712/20-а

Суддя Чернівецького окружного адміністративного суду Левицький В.К., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправними дій та зобов`язати вчинити дії.

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо не призначення йому, ОСОБА_1 , з 17.11.2020 року щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 80 відсотків грошового утримання працюючого на відповідній посаді судді;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області зарахувати до стажу, який дає право на нарахування і виплату щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 період проходження строкової військової служби - 4 роки 10 місяців 28 днів;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області призначити та виплатити ОСОБА_1 з 17.11.2020 року щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 80% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Проте, рішенням від 24.11.2020 р. Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області призначило йому щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 70% суддівської винагороди, який працює на відповідній посаді, без врахування проходження військової служби з 05.08.1982 р. по 03.07.1987 р.

На думку позивача, такі дії є протиправними та такими, що обмежують його законні права та інтереси на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у належному розмірі.

Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 15.12.2020 р. відкрито провадження у адміністративній справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні).

З метою з`ясування всіх обставин у справі, вказаною ухвалою суду витребувано з Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області письмові докази по справі.

Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (далі - відповідачем) подало до суду відзив на позовну заяву, в якому просило, у задоволенні позовних вимог відмовити, у зв`язку із відсутністю правових підстав для зарахування до стажу судді позивача періоду проходження військової служби. Відповідач вважає, що ним правомірно призначено позивачеві щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 70% заробітної плати судді.

З`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши письмові докази, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 у період часу з 05.08.1982 р. по 03.07.1987 р. проходив військову (строкову) службу під час навчання у Військово-юридичному факультеті Військового інституту.

Наведена обставина підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_1 , дипломом серії НОМЕР_2 та послужним списком позивача (а.с. 10-13, 47 - 49, 50).

Дослідження розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці встановлено наступні дані щодо стажу роботи позивача на посаді судді, а саме:

- з 05.08.1982 р. по 03.07.1987 р. - проходження військової служби (курсант);

- з 28.02.1990 р. по 26.07.1994 р. - член 142 військового трибуналу Прикарпатського військового округу;

- з 27.07.1994 р. по 09.11.1999 р. - заступник голови Військового суду Івано-Франківського гарнізону Західного регіону;

- з 09.11.1999 р. по 31.05.2005 р. - голова військового суду Чернівецького гарнізону Західного регіону;

- з 01.06.2005 р. по 08.11.2018 р. - суддя, секретар судової палати, заступник голови апеляційного суду Чернівецької області;

- з 09.11.2018 р. по 16.11.2020 р. - суддя Чернівецького апеляційного суду.

Всього, загальний стаж позивача на посаді судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, згідно наведеного розрахунку, складає 35 років 7 місяців 20днів, в т.ч. - 4 роки 10 місяців 28 днів - проходження військової служби (курсант) з 05.08.1982 р. по 03.07.1987 р. (а.с. 17, 52).

Рішенням Вищої ради правосуддя від 29.10.2020 р. № 2986/0/15-20 позивача звільнено з посади судді Чернівецького апеляційного суду, у зв`язку із поданням заяви про відставку (а.с. 15).

Відповідно до вказаного рішення, додані до заяви документи свідчать, що суддя ОСОБА_1 має достатній для звільнення у відставку стаж роботи, визначений на підставі ст. ст. 116, 137 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", а також абзацу 4 пункту 34 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону у редакції Закону України "Про Вищу раду правосуддя".

Наказом Чернівецького апеляційного суду № 05-05/239-к від 11.11.2020 р., позивача відраховано зі штату Чернівецького апеляційного суду у зв`язку із звільненням з посади судді у відставку (а.с. 14).

17.11.2020 р. позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (а.с. 32-34).

Згідно з рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області № 82 від 24.11.2020 р. позивачу призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 70% виходячи із стажу роботи на посаді судді. Для розрахунку розміру довічного грошового утримання судді у відставці враховано стаж роботи на посаді судді 30 роки 8 місяців 5 днів, без врахування проходження військової служби з 05.08.1982 р. по 03.07.1987 р. (а.с. 62).

Вважаючи дії відповідача протиправними щодо неврахування до суддівського стажу періоду проходження військової служби з 05.08.1982 р. по 03.07.1987 р., позивач звернувся до суду з даним позовом.

Розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

Статтею 21 Конституції України встановлено, що права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.

Відповідно до ст. 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 58 Конституції України регламентовано, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі.

Згідно із ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Відповідно до ст. 126 Конституції України незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Однією з гарантій забезпечення незалежності суддів при здійсненні ними своїх повноважень є надання їм за рахунок держави матеріального і соціального захисту, до яких, зокрема, відноситься і щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 11.10.2005 р. № 8-рп/2005 право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов`язків судді. Надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.

Особливість щомісячного довічного грошового утримання виявляється в його правовому регулюванні та джерелах фінансування.

Згідно із п. 8 ч. 4 ст. 48 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 р. № 1402-VIII незалежність судді забезпечується належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді.

Відповідно до ч. 6 ст. 48 Закону України від 07.07.2010 р. № 2453-VI при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді.

Частинами 1 - 4 ст. 142 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" № 1402-VIII від 02.06.2016 р. встановлено, що судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

Суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

У разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Відповідно до п. 25 Прикінцевих і перехідних положень Закону України 02.06.2016 р. "Про судоустрій і статус суддів" № 1402-VIII від 02.06.2016 р. право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів". За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Статтею 137 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" № 1402-VIII від 02.06.2016 р. визначено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

У рішенні від 14.12.2011 р. № 18-рп/2011 Конституційний Суд України офіційно розтлумачив поняття "щомісячне довічне грошове утримання", зокрема таке поняття означає неоподатковану грошову виплату як судді, який, маючи право на відставку продовжує працювати на посаді судді і одержує її з Державного бюджету України у вигляді щомісячного грошового утримання, так і судді у відставці, який одержує її з Пенсійного Фонду.

Як видно з матеріалів справи, указом Президії Верховної ради СРСР від 28.02.1990 р. № 5 позивач призначений член 142 військового трибуналу Прикарпатського військового округу.

Положеннями ст. 43 Закону України "Про статус суддів" № 2862-XII від 15.12.1992 р. передбачено, що кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень. Судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж до 90 відсотків заробітку судді.

До стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Відповідно до абз. 4 п. 34 Перехідних положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" № 1402-VIII, судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Згідно Указу Президента України № 584/95 від 10.07.1995 р. "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів" до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

У відповідності до абз. 2 пункту 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 р. № 865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів" до стажу роботи, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Конституційний суд України в рішенні від 08.06.2016 р. № 4-рп/2016 визначив, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності суддів.

З аналізу наведених норм видно, що на день призначення (обрання) позивача на посаду діяло законодавство, яке передбачало право зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання судді, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу та період проходження строкової військової служби.

Судовим розглядом справи по суті встановлено, що в період з 05.08.1982 р. по 03.07.1987 р. позивач проходив військову (строкову) службу під час навчання у Військово-юридичному факультеті Військового інституту. Наведена обставина підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_1 , дипломом серії НОМЕР_2 та послужним списком позивача.

Згідно послужного списку позивача, проходження навчання у Військово-юридичному факультеті Військового інституту зараховано до дійсної військової служби у Збройних Cилах.

За наведених норм та підстав, суд приходить до переконання, що до стажу роботи позивача на посаді судді, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання підлягає зарахуванню проходження військової (строкової) служби під час навчання у Військово-юридичному факультеті Військового інституту з 05.08.1982 р. по 03.07.1987 р.

Більше того, відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Рішенням Конституційного Суду України від 03.06.2013 р. № 3-рп/2013 визначено, що гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.

Таким чином, виходячи з вищенаведеного конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці - щомісячне довічне грошове утримання. Статус судді та його елементи, зокрема, матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Вищенаведене відповідає положенням Європейської хартії про закон "Про статус суддів" від 10.07.1998 р., згідно яких рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов`язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (п. 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (п. 6.4).

Згідно з пунктом 54 Рекомендації CM/Rес (2010)12) від 17.11.2010 р. Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки - "оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов`язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв`язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці".

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що щомісячне довічне грошове утримання є не тільки соціальною виплатою (видом пенсії), але й конституційною гарантією незалежності судді у відставці, є складовою його правового статусу як діючого судді з урахуванням правомірних законних очікувань на майбутнє щодо захищеного соціального статусу при звільненні його з посади (відставки), яке у своєму розмірі має бути максимально наближеним до рівня грошового утримання судді, який перебуває на відповідній посаді.

При цьому, стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання є єдиним, обраховується та встановлюється при розгляді заяви про відставку (прийнятті рішення про звільнення) і застосовується, як для прийняття рішення про відставку, так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру.

Отже, до загального стажу роботи позивача, який дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання належить враховувати, крім роботи на посаді судді (30 роки 8 місяців 5 днів), календарний період проходження військової служби з 05.08.1982 р. по 03.07.1987 р. (4 роки 10 місяців 28 днів). Відтак, стаж роботи позивача, який дає право на одержання щомісячного грошового утримання судді у відставці становить 35 років 7 місяці 20 дні, що у свою чергу дає право на призначення позивачу щомісячного грошового утримання судді у відставці у розмірі 80 % від заробітної плати діючого судді, який працює на відповідній посаді.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права викладена у постановах Верховного Суду від 06.03.2018 р. у справі № 308/6953/17, від 19.06.2018 р. у справі № 243/4458/17, від 20.12.2018 р. у справі № 482/684/17, від 18.01.2019 р. у справі № 137/173/17, від 14.03.2019 р. у справі № 490/7796/17, від 28.11.2019 р. у справі № 607/5454/17, від 12.12.2019 р. у справі № 692/290/17, від 15.01.2020 р. у справі № 683/600/17.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне визнати протиправними дії відповідача щодо не зарахування до стажу роботи позивача, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці 80%, календарний період проходження строкової військової служби з 05.08.1982 р. по 03.07.1987 р. (4 роки 10 місяців 28 днів).

Таким чином, не зарахування до відповідного стажу роботи на посаді судді, зокрема, проходження строкової військової служби, та врахування відповідачем для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання лише періоду роботи на посаді судді є неправомірним.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 2 ст. 245 КАС України наведено перелік рішень, які суд може прийняти у разі задоволення позову.

У разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. У випадку, визначеному п. 4 ч. 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні (ч. 3-4 ст. 245 КАС України).

Із змісту вказаних норм видно, що адміністративне судочинство спрямоване на захист порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин у випадку, якщо своїми незаконними рішеннями, діями або бездіяльністю суб`єкт владних повноважень порушує такі права, свободи та інтереси осіб. Приблизний перелік способів захисту порушеного права в адміністративному судочинстві встановлено ст. 245 КАС України.

Статтею 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи повноваження суду при вирішенні справи, закріплені в ст. 245 КАС України та встановлені по справі обставини, обираючи належний та ефективний спосіб захисту порушеного права позивача, суд: визнає протиправними дії відповідача щодо не призначення позивачу з 17.11.2020 р. щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 80 відсотків грошового утримання працюючого на відповідній посаді судді; зобов`язує відповідача зарахувати до стажу роботи судді позивача, що дає право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці календарний період проходження строкової військової служби з 05.08.1982 р. по 03.07.1987 р., а також зобов`язує відповідача перерахувати та виплатити позивачу з урахуванням раніше сплачених сум, щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 80% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з 17.11.2020 р.

Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на вищезазначене, судом встановлено порушення відповідачем вищезазначених критеріїв, а тому позов підлягає задоволенню.

Згідно ст. 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Під час судового розгляду справи відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів належними засобами доказування правомірність свої дії щодо не включення до стажу роботи судді періоду проходження строкової військової служби, що дає право на отримання довічного грошового утримання у розмірі 80 %.

Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи встановлено, що при зверненні до суду з даним позовом позивачем сплачено судовий збір у розмірі 841,00 грн.

Зважаючи на задоволення позовних вимог, стягненню на користь позивача підлягає сума сплаченого судового збору в розмірі 841,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 9, 77, 139, 243, 245, 246 та 255 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо не призначення ОСОБА_1 з 17.11.2020 року щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 80 відсотків грошового утримання працюючого на відповідній посаді судді.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області зарахувати до стажу роботи судді ОСОБА_1 , що дає право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці календарний період проходження строкової військової служби з 05.08.1982 року по 03.07.1987 року.

4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 з урахуванням раніше сплачених сум, щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 80% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з 17.11.2020 року.

5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на користь ОСОБА_1 судові витрати (судовий збір) у сумі 841,00 грн.

Згідно ст. 255 КАС України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до ст. ст. 293, 295 КАС України рішення суду першої інстанції може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування сторін:

позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 );

відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (площа Центральна, 3, місто Чернівці, ).

Суддя В.К. Левицький