Справа № 200/8441/20-а
Суддя: Гайдар Андрій Володимирович
Дата ухвалення: 2021-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2021 року справа № 200/8441/20-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ, вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Гайдара А.В., суддів: Гаврищук Т.Г., Геращенка І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2020 року (повний текст складено 28 жовтня 2020 року в м. Слов`янськ Донецької області) у справі № 200/8441/20-а (суддя в 1 інстанції Смагар С.В.) за позовом Головного управління Національної поліції в Донецькій області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 25 серпня 2020 року ВП № 62877221,-

В С Т А Н О В И В:

Головне управління Національної поліції в Донецькій області (далі позивач) звернулося до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 25 серпня 2020 року ВП № 62877221.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначав, що 2 вересня 2020 року на адресу Головного управління Національної поліції України в Донецькій області надійшла постанова відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про стягнення виконавчого збору від 25 червня 2020 року ВП № 62877221. Рішенням суду від 21 травня 2020 року у справі № 233/6722/19 позовну заяву ОСОБА_1 задоволено, скасовано висновок, затверджений начальником Костянтинівського відділення поліції Бахмутського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області за результатами перевірки матеріалів ЄО № 918 від 28 січня 2019 року, зобов`язано ГУНП в Донецькій області в особі Костянтинівського ВП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області повторно розглянути заяву про складання адміністративного протоколу з урахуванням висновків суду. На виконання вимог рішення суду від 21 травня 2020 року Костянтинівським ВП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області було повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 з урахуванням висновків суду та прийнято довідку від 21 серпня 2020 року про результат перевірки матеріалів ЄО № 918 від 28 січня 2019 року. Проте, 2 вересня 2020 року до ГУНП в Донецькій області надійшла постанова відповідача від 25 серпня 2020 року про стягнення виконавчого збору у розмірі 18892 грн. З огляду на вищевикладене вбачається, що ГУНП в Донецькій області виконало судове рішення 21 серпня 2020 року, тобто до відкриття виконавчого провадження. Зазначає, що пунктом 9 частиною першою статті 39 Закону встановлено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Відповідно до частини 9 статті 27 Закону виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 200/8441/20-а у задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій зазначено, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим підлягає скасуванню, та просили скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

На обґрунтування апеляційної скарги наведено практично ті самі доводи, які були викладені в позовній заяві та протягом розгляду справи в суді першої інстанції.

Сторони у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду судового засідання, тому, у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до вимог частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження № 62877221 ОСОБА_1 17 серпня 2020 року звернувся до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції із заявою про примусове виконання виконавчого листа від 17 серпня 2020 року № 233/6722/19 про зобов`язання позивача повторно розглянути скаргу ОСОБА_1 щодо складання адміністративного протоколу відносно ОСОБА_2 з урахуванням висновків суду.

28 серпня 2020 року відповідачем була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 62877221 щодо примусового виконання виконавчого листа від 17 серпня 2020 року № 233/6722/19.

Крім того, 25 серпня 2020 року відповідачем були винесені постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження у сумі 125 грн. та про стягнення виконавчого збору у сумі 18892 грн.

4 вересня 2020 року позивач звернувся до відповідача із заявою, де зазначає про те, що рішення суду № 233/6722/19 було виконано у повному обсязі 21 серпня 2020 року, тобто до відкриття виконавчого провадження та просив закінчити виконавче провадження у зв`язку із виконанням судового рішення.

Колегія суддів зазначає, що за наслідками розгляду заяви позивача від 4 вересня 2020 року не було вирішено питання щодо закінчення виконавчого провадження.

21 вересня 2020 року до відповідача звернувся ОСОБА_1 із заявою про притягнення позивача до відповідальності за неналежне та неповне виконання рішення суду № 233/6722/19 та накласти штраф.

23 вересня 2020 року відповідачем була складена вимога виконавця, якою було зобов`язано позивача виконати рішення суду № 233/6722/19 із надання відповідних підтверджень та надати пояснення щодо звернення стягувача із заявою про невиконання рішення суду.

5 жовтня 2020 року позивач надав до відповідача пояснення, де зазначав про повне виконання рішення суду.

Колегія суддів зазначає, що предметом оскарження є правомірність винесення відповідачем постанови про стягнення виконавчого збору.

Спірні правовідносини врегульовані Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституції та законами України.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ, в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Приписами частини першої статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та, у передбачених цим Законом випадках, на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Частиною першою статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За приписами частин п`ятої, шостої статті 26 Закону № 1404-VІІІ виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Згідно з частиною 1 статті 27 Закону № 1404-VІІІ виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Відповідно до частини 2 статті 27 Закону № 1404-VІІІ виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Частиною 5 статті 27 Закону № 1404-VІІІ передбачено, що виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Згідно з частиною третьою статті 40 Закону № 1404-VІІІ у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до частини 9 статті 27 Закону 1404 виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Колегія суддів зазначає, що станом на час звернення позивача до суду з даним позовом виконавче провадження № 62877221 не закінчено, виконавчі дії тривають з примусового виконання виконавчого листа від 17 серпня 2020 року № 233/6722/19, а тому посилання позивача на норму частини 9 статті 27 Закону № 1404 є необґрунтованим, оскільки лише у випадку закінчення виконавчого провадження з підстав повного фактичного виконання рішення до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, виникають підстави для вирішення питання щодо не стягнення виконавчого збору.

Крім того, колегія суддів зазначає, що стягнення виконавчого збору є не правом державного виконавця, а є обов`язком при відкритті виконавчого провадження.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить висновку, що оскаржувана постанова від 25 серпня 2020 року про стягнення виконавчого збору прийнята у відповідності з вимогами частини 2 статті 19 Конституції України, а тому не підлягає скасуванню.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 23, 33, 271, 272, 287, 292, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 200/8441/20-а залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 200/8441/20-а залишити без змін.

Повне судове рішення складено 26 січня 2021 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.В. Гайдар

Судді Т.Г. Гаврищук

І.В. Геращенко