Справа № 540/1180/20
Суддя: Федусик А.Г.
Дата ухвалення: 2020-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
__________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2020 р.м.ОдесаСправа № 540/1180/20
Головуючий в 1 інстанції: Морська Г.М.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача - Федусика А.Г.,

суддів: Бойка А.В. та Шевчук О.А.,

при секретарі - Пальоній І.М.,

за участю: представника Великоолександрівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області - Надточій Сергія Володимировича та представника Державного підприємства "Національні інформаційні системи" - Куралової Анастасії Олегівни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі в режимі відеоконференції справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 12 червня 2020 року по справі позовом ОСОБА_1 до Великоолександрівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, Державного підприємства "Національні інформаційні системи" про визнання дій протиправними,-

В С Т А Н О В И В:

В травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Великоолександрівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області (далі ДВС), Державного підприємства "Національні інформаційні системи", в якому просив: визнати дії ДВС щодо відкриття виконавчого провадження №61890816 протиправними та зобов`язати ДВС та ДП "Національні інформаційні системи", як адміністратора автоматизованої системи виконавчого провадження, видалити наявну інформацію щодо нього, як боржника (у частині ВП №61890816) із автоматизованої системи виконавчого провадження, у тому числі з електронного архіву системи; стягнути з ДВС моральну шкоду в розмірі 10000 грн..

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 12 червня 2020 року адміністративний позов задоволено частково. Суд скасував постанову старшого державного виконавця ДВС Ковбаси К.В. про відкриття виконавчого провадження від 22 квітня 2020 року ВП №61890816 щодо примусового виконання постанови №БР119227. В задоволенні решти позовних вимог було відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, в частині вимог, в задоволенні яких було відмовлено, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з частковим порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апелянт просив його скасувати та задовольнити позов повністю.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для її задоволення в частині з огляду на таке.

Судом першої інстанції було встановлено, що 29 квітня 2018 року інспектором СРПП Великоолександрівського ВП відносно позивача винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія БР №119227.

Рішенням Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 31 січня 2019 року по справі №650/985/18 постанову серії БР №119227 по справі про адміністративне правопорушення від 29 квітня 2018 року було скасовано.

22 квітня 2020 року старшим державним виконавцем ДВС Ковбасою К.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання постанови №БР 119227 від 09 квітня 2018 року (ВП61890816), внаслідок прийняття якої позивача було внесено в автоматизовану систему виконавчого провадження як боржника, що і стало підставою для звернення з даним позовом до суду.

Частково відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки судом скасовується постанова про відкриття виконавчого провадження від 22 квітня 2020 року ВП №61890816 щодо примусового виконання постанови БР№119227, виключення позивача з Єдиного реєстру боржників має відбутися автоматично, тобто без рішення суду з цього питання. Крім цього, суд прийшов до висновку про відсутність протиправної поведінки ДВС у цих правовідносинах, а отже і про відсутність підстав для стягнення на користь позивача моральної шкоди.

Колегія суддів вважає вказані висновки суду першої інстанції помилковими і такими, що не відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" (далі Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Положеннями статті 3 Закону передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі, зокрема, постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.

Статтею 12 Закону регламентовано строки пред`явлення виконавчих документів до виконання. Переривання строку давності пред`явлення виконавчого документа до виконання, поновлення пропущеного строку.

Так, згідно вказаної статті Закону виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі:

1) пред`явлення виконавчого документа до виконання;

2) надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Як зазначено вище, постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія БР №119227, відносно позивача була винесена інспектором СРПП Великоолександрівського ВП 29 квітня 2018 року.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог щодо визнання протиправними дій ДВС щодо відкриття виконавчого провадження № 61890816 протиправними, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувана постанова серії БР №119227 від 29 квітня 2018 року набрала законної сили 09 травня 2018 року та може бути пред`явлена до виконання протягом трьох місяців. При цьому, з відмітки органу виконавчої служби слідує, що цей виконавчий документ був повернутий без виконання 15 лютого 2020 року, що свідчить (на думку суду першої інстанції) про наявність факту переривання строків пред`явлення до виконання постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія БР №119227 від 29 квітня 2018 року.

Колегія суддів не погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції та зазначає про відсутність жодних належних та достатніх доказів, що підтверджують переривання строку пред`явлення до виконання вказаної постанови, окрім напису на її копії, зробленої від руки та з виправленням дати. Справа не містить, а виконавчою службою не було надано належних доказів на підтвердження дотримання строку пред`явлення до виконання вказаної спірної постанови.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, враховуючи вищезазначене, та з огляду на наявність факту скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серії БР №119227 від 29 квітня 2018 року рішенням суду від 31 січня 2019 року, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вказаних вимог позивача про визнання протиправними дій ДВС щодо відкриття виконавчого провадження № 61890816 - протиправними.

Також, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції (як підставами для відмови в задоволенні вимог про зобов`язання відповідачів видалити наявну інформацію щодо позивача із АСВП) з приводу того, що оскільки судом скасовано постанову про відкриття виконавчого провадження від 22 квітня 2020 ВП№61890816 щодо примусового виконання постанови БР№119227, як наслідок зазначена обставина слугуватиме автоматичному виключенню позивача з Єдиного реєстру боржників.

Частиною 2 ст.6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів" вказав,що ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. З рішення Європейського суду з прав людини від 17 липня 2008 року у справі "Каіч та інші проти Хорватії" вбачається, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

В справі «ГАРНАГА ПРОТИ УКРАЇНИ» від 16 серпня 2013 року зазначено таке: « 29. Суд нагадує, що для того, щоб бути ефективним, засіб захисту має бути … спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваному порушенню чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце».

Колегія суддів наголошує, що з огляду на ту обставину, що в зв`язку зі скасуванням постанови про накладення адміністративного стягнення серії БР №119227 від 29 квітня 2018 року рішенням суду від 31 січня 2019 року, позивач взагалі не повинен був бути зазначений в автоматизованій системі виконавчого провадження як боржник, та з метою повного та всебічного захисту його прав, інформація щодо ОСОБА_1 як боржника повинна бути видалена з вказаної автоматизованої системи.

Відповідно до п.3 "Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження", затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 05 серпня 2016 року №2432/5 реєстраторами Системи є, зокрема, відповідальні особи органу державної виконавчої служби; державні виконавці органів державної виконавчої служби; керівники органів державної виконавчої служби та їх заступники.

При цьому, адміністратор Системи - державне підприємство «Національні інформаційні системи», уповноважене відповідно до законодавства на забезпечення здійснення заходів із створення та технологічного супроводження програмного забезпечення Системи, збереження та захисту даних, що містяться у Системі, виконання інших функцій, передбачених цим Положенням (п.п.2 п.2 Розділ 1 вказаного положення).

Враховуючи зазначене колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог з цього приводу, а саме в частині зобов`язання саме ДВС, як реєстратора, видалити наявну інформацію щодо ОСОБА_1 , як боржника (у частині ВП №61890816), із автоматизованої системи виконавчого провадження, у тому числі з електронного архіву системи.

Водночас, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення вимог про стягнення моральної шкоди на користь позивача, оскільки основною умовою відшкодування моральної шкоди є те, що остання повинна бути заподіяна протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єктів владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин та полягати у фізичному болю та стражданнях, у душевних стражданнях, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи, чого матеріалами справи не підтверджено, а позивачем не доведено.

Вказане також узгоджується з пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", згідно якого судова практика виходить із положення, що "відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору".

Стосовно розподілу судових витрат колегія суддів зазначає, що відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

З наведеного вбачається наявність обов`язку у суду за результатом розгляду справи по суті вирішити питання щодо розподілу судових витрат в разі наявності таких.

Положеннями ч.1 та 3 статті 132 КАС України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.7 ст.139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

З наведеного вбачається, що вищевказаний обов`язок повідомити суд «до закінчення судових дебатів» стосується виключно питання визначення розміру судових витрат на правову допомогу, а не самої можливості їх відшкодування.

Колегія суддів зазначає, що законодавець пов`язує право (як таке) на відшкодування понесених судових витрат саме з фактами понесення витрат, що підтверджуються відповідними доказами (в тому числі витрат по сплаті судового збору, що також відноситься до складу судових витрат), та задоволення позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, а не з поданням нею відповідного клопотання.

З матеріалів справи вбачається, що разом з поданням позову та апеляційної скарги ОСОБА_1 надав суду договір №2 про надання правової допомоги, додаткову угоду №2 до вказаного договору, якою сторонами досягнуто домовленості, що вартість послуг адвоката за договором про надання адвокатських послуг становить по 2500,00 грн. в першій та апеляційній інстанціях. Відповідно до вказаного договору адвокат надає клієнту послуги з трьох блоків (найменувань), а саме: 1. Ознайомлення з матеріалами справ та надання консультацій - 500,00 грн.; 2. Складання позовної заяви та клопотань - 1200,00 грн.; 3. Інші дії та витрати, а саме: подача запитів, канцелярські та транспортні витрати - 800,00 грн.. Також, справа містить квитанцію до прибуткового касового ордера, що підтверджує сплату позивачами послуг надання правової допомоги у розмірі по 2500, 00 грн. в першій та апеляційній інстанціях, та детальний розпис робіт, що належить виконати адвокату під час апеляційного провадження.

Колегія суддів зазначає, що вказані матеріали самі по собі свідчать про наявність бажання позивача щодо відшкодування судових витрат, а їх обсяг та характер є належним та достатнім для визначення їх розміру.

Відповідно до положень ст.134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Разом з тим, в обґрунтування неспівмірності витрат на правничу допомогу відповідачами не надано жодних пояснень та посилань.

Згідно практики ЄСПЛ (скарга Віктора Коньяку №4941/07 проти Румунії) позивач має право на відшкодування судових витрат тільки в тій мірі, в якій був встановлений фактичний характер, необхідності та обґрунтованості їх.

Враховуючи все вищезазначене у сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність фактичного отримання позивачем правничої допомоги, її необхідності, обґрунтованості та співмірності витрат на оплату правничої допомоги адвоката Паш А.В., які підлягають відшкодуванню у розмірі 5000,00 грн..

Крім того, з урахуванням факту часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , колегія суддів приходить до висновку про необхідність стягнення з ДВС на користь ОСОБА_1 сплаченого ним судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 2000,00 грн..

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при вирішенні справи неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, а тому, керуючись пунктом 1 частини 1 статті 317 КАС України, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині, а позов частковому задоволенню.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 12 червня 2020 року - скасувати в частині позовних вимог в задоволення яких було відмовлено.

Прийняти в цій частині постанову, якою визнати дії Великоолександрівського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) щодо відкриття виконавчого провадження №61890816 протиправними.

Зобов`язати Великоолександрівський районний відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) видалити наявну інформацію щодо ОСОБА_1 , як боржника (у частині ВП №61890816) із автоматизованої системи виконавчого провадження, у тому числі з електронного архіву системи.

В решті позову - відмовити.

В решті рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 12 червня 2020 року - залишити без змін.

Стягнути з Великоолександрівського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) на користь ОСОБА_1 сплачений ним судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 2000 грн. та витрати на правничу допомогу в сумі 5000 грн..

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлений 25 січня 2021 року.

Головуючий суддя Федусик А.Г.
Судді Бойко А.В. Шевчук О.А.