Справа № 440/6912/20
Суддя: С.О. Удовіченко
Дата ухвалення: 2021-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2021 року м. ПолтаваСправа № 440/6912/20

Полтавський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Удовіченка С.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справу за позовом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області до Державної установи "Полтавський виправний центр (136)" про стягнення капіталізованих платежів, -

В С Т А Н О В И В:

25.11.2020 Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області (далі - позивач/Фонд) звернулося до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Державної установи "Полтавський виправний центр (136)" (далі - відповідач) в якому просило стягнути з Державної установи "Полтавський виправний центр (№136)" капіталізовані платежі в сумі 222102,30 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Державна установа "Полтавський виправний центр (№ 136)" з 27.07.2020 перебуває у стані припинення, а відомості про правонаступника відсутні. У зв`язку з тим, що відповідач ліквідовується як юридична особа без правонаступника, тому повинна бути проведена капіталізація платежів для продовження страхових виплат ОСОБА_1 . Зазначає, що станом на час подання позовної заяви до суду відповідачем не сплачено заборгованість по капіталізаційним платежам у сумі 222102,30 грн.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 30.11.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі № 440/6912/20. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, про наявність поважних причин неможливості надання відзиву суд не повідомив. Копію ухвали суду від 30.11.2020 про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження в адміністративній справі отримав, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення /а.с. 37/.

Відповідно до частини шостої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини справи та відповідні правовідносини.

Державна установа "Полтавський виправний центр (№136)" () зареєстроване як юридична особа (номер запису 0000083 від 29.11.1999), що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань /а.с. 8/.

23.07.1990 під час роботи в установі ОП 317/п-14 стався нещасний випадок з ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ), що підтверджується Актом № 4 про нещасний випадок на виробництві від 23.07.1990 /а.с. 10-11/.

Згідно з довідкою Гадяцької ВТЕК від 25.02.1991 ОСОБА_1 втратив 40% професійної працездатності /а.с. 12/.

Відповідно до наказу Установи ОП-317/п-14 УВС Полтавської області № 96 від 30.08.1993 ОСОБА_1 вирішено щомісячно з 25.02.1991 платити повернення втрати здоров`я 40 % від середнього заробітку /а.с. 13/.

Постановою Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Комсомольську Полтавської області від 25.05.2005 № 322 /а.с. 17/ ОСОБА_1 , який ушкодив здоров`я внаслідок нещасного випадку на виробництві за час роботи Комсомольської виправної колонії № 136, продовжено раніше призначену страхову виплату.

Згідно з постановою Диканського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області № 1603/157/157/47 від 02.03.2018 призначено потерпілому ОСОБА_1 перераховану щомісячну страхову виплату, яка складає з 01.03.2018 1564,57 грн /а.с. 18/.

Відповідно до постанови Диканського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області № 1603/157/157/47 від 12.03.2019 призначено потерпілому ОСОБА_1 перераховану щомісячну страхову виплату, яка складає з 01.03.2019 1642,80 грн /а.с. 19/.

Постановою Диканського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області № 1603/157/157/48 від 21.04.2020 /а.с. 21/ призначено потерпілому ОСОБА_1 перераховану щомісячну страхову виплату, яка складає з 01.03.2020 1823,50 грн.

Відповідно до наданої Головним управлінням статистики у Полтавській області інформації (лист від 13.05.2019 № 03.3-21/288-19) після внесення змін щодо назви суб`єкта з 05.01.2017 з ідентифікаційним кодом 0586305 значиться Державна установа "Полтавський виправний центр (136)" /а.с. 20/. Державна установа "Полтавський виправний центр (№136)" (, юридична адреса: 39800, Полтавська область, м. Горішні Плавні, вул. Будівельників, 33) зареєстрована як платник страхових внесків та перебуває на обліку в Горішньоплавнівському відділенні управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області.

З витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань встановлено, що з 27.07.2020 Державна установа "Полтавський виправний центр (№136)" перебуває у стані припинення за рішенням засновників (учасників) юридичної особи щодо припинення юридичної особи в результаті ліквідації /а.с. 8/.

Позивачем зроблено розрахунок потреби в капіталізації коштів ДУ "Полтавський виправний центр (№136) для розрахунку з потерпілим станом на 27.07.2020 /а.с. 23/ відповідно до якого загальна сума потреби в капіталізації коштів для розрахунку з потерпілим ОСОБА_1 становить 222102,30 грн.

20.08.2020 УВД ФСС у Полтавській області звернулося до голови комісії з припинення Державної установи "Полтавський виправний центр (№136)" із вимогою №1965-10, в якій просило визнати вимоги на суму 222102,30 грн, які підлягають віднесенню до першої черги реєстру вимог кредиторів, задовольнити вимоги управління у першу чергу, сплативши належні ОСОБА_1 як потерпілому від нещасного випадку на виробництві, капіталізовані платежі у сумі 222102,30 грн /а.с. 22/.

Конверт із зазначеною вимогою повернувся позивачу із поштовою відміткою "за закінченням терміну зберігання" /а.с. 24/.

Посилаючись на несплату відповідачем капіталізованих платежів, позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення з відповідача капіталізованих платежів у розмірі 222102,30 грн.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 1205 Цивільного кодексу України від 16.01.2003 №435-IV у разі ліквідації юридичної особи платежі, належні потерпілому або особам, визначеним статтею 1200 цього Кодексу, мають бути капіталізовані для виплати їх потерпілому або цим особам у порядку, встановленому законом або іншим нормативно-правовим актом.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я визначає Закон України від 23.09.1999 № 1105-XIV "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі-Закон №1105-ХІV).

Статтею 3 цього Закону визначено, що соціальне страхування здійснюється за принципами: 1) законодавчого визначення умов і порядку здійснення соціального страхування; 2) обов`язковості страхування осіб відповідно до видів соціального страхування та можливості добровільності страхування у випадках, передбачених законом; 3) державних гарантій реалізації застрахованими особами своїх прав; 4) обов`язковості фінансування Фондом витрат, пов`язаних із наданням матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг, в обсягах, передбачених цим Законом; 5) формування та використання страхових коштів на засадах солідарності та субсидування; 6) диференціації розміру виплати допомоги залежно від страхового стажу; 7) диференціювання страхового тарифу з урахуванням умов і стану безпеки праці, виробничого травматизму та професійної захворюваності на кожному підприємстві; 8) економічної заінтересованості суб`єктів страхування в поліпшенні умов і безпеки праці; 9) цільового використання коштів соціального страхування; 10) відповідальності роботодавців та Фонду за реалізацію права застрахованої особи на матеріальне забезпечення та соціальні послуги за цим Законом.

За змістом частин 1, 2 статті 4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" Фонд соціального страхування України є органом, який здійснює керівництво та управління загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та медичним страхуванням, провадить акумуляцію страхових внесків, контроль за використанням коштів, забезпечує фінансування виплат за цими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування та здійснює інші функції згідно із затвердженим статутом. Фонд є некомерційною самоврядною організацією, що діє на підставі статуту, який затверджується його правлінням.

Згідно пункту 5 частини 1 статті 11 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" джерелами формування коштів Фонду є, зокрема, капіталізовані платежі, що надійшли у випадках ліквідації страхувальників у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

За пунктом 1 частини 2 статті 15 Закону № 1105-XIV роботодавець зобов`язаний надавати та оплачувати застрахованим особам у разі настання страхового випадку відповідний вид матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг згідно із цим Законом.

04.12.2019 Кабінет Міністрів України постановою № 986 затвердив Порядок капіталізації платежів до Фонду соціального страхування України у випадках ліквідації страхувальників (далі - Порядок № 986).

За пунктом 1 цього Порядку капіталізація платежів здійснюється до Фонду соціального страхування України у випадках ліквідації (зокрема у зв`язку з банкрутством) страхувальника (далі - платежі) для задоволення вимог, що виникли із його зобов`язань внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров`ю застрахованим особам.

За змістом пункту 2 Порядку №986 термін "капіталізація платежів" означає визначення суми грошових зобов`язань страхувальника у випадку його ліквідації (зокрема у зв`язку з банкрутством), що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров`ю застрахованим особам, які належить сплатити до Фонду соціального страхування України для забезпечення страхових виплат і витрат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності.

Пунктом 3 Порядку №986 передбачено, що капіталізація платежів проводиться щодо кожної застрахованої особи з урахуванням заборгованості за попередні роки та необхідних подальших платежів для забезпечення страхових виплат і витрат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності. Під час капіталізації платежів враховуються заробітна плата потерпілого, відсоток втрати професійної працездатності, витрати на догляд за потерпілим, на реабілітацію, протезування, придбання транспортних засобів, види соціальної допомоги відповідно до медичного висновку, одноразова допомога в разі стійкої втрати професійної працездатності або смерті потерпілого, а також інші виплати, передбачені законодавством.

Згідно з пунктом 4 Порядку №986 капіталізація платежів перед застрахованими особами або перед особами, визначеними у статті 41 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування", розраховується на період, що визначається як різниця між середньою очікуваною тривалістю життя для чоловіків і жінок у країні та віком особи на момент її проведення, та обчислюється щодо кожного платежу таким чином: 1) щомісячні страхові виплати втраченого заробітку - з урахуванням середньомісячного заробітку та ступеня втрати професійної працездатності; 2) витрати на догляд за потерпілим відповідно до медичного висновку - згідно з нормами, встановленими нормативно-правовими актами; 3) витрати на забезпечення потерпілого автомобілем безоплатно чи на пільгових умовах, організацію та оплату навчання водінню автомобіля, а також на виплату компенсації на бензин (пальне), ремонт і технічне обслуговування автомобілів або на транспортне обслуговування - згідно з нормами, встановленими нормативно-правовими актами; 4) витрати на санаторно-курортне лікування - із розрахунку середньої вартості санаторно-курортної путівки: для осіб з інвалідністю I групи - щороку, для інших осіб з інвалідністю - не рідше одного разу на три роки.

За змістом пункту 8 Порядку №986 у кредиторських вимогах Фонду соціального страхування України до страхувальника, щодо якого розпочато ліквідацію, зазначається сума грошових зобов`язань, обчислена з урахуванням кожного платежу, що підлягає капіталізації. Суми капіталізованих платежів відповідно до зазначених кредиторських вимог у випадках ліквідації страхувальника перераховуються робочому органу виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України, у якому страхувальник перебуває на обліку.

Системний аналіз вищенаведених норм дає підстави для висновку, що законом передбачено обов`язок страхувальника проводити капіталізацію страхових виплат у всіх випадках ліквідації без встановлення правонаступника. При цьому капіталізація платежів здійснюється до Фонду соціального страхування України у випадках ліквідації (зокрема у зв`язку з банкрутством) страхувальника для задоволення вимог, що виникли із його зобов`язань внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров`ю застрахованим особам.

Фонд не позбавлений права звернутися до адміністративного суду як суб`єкт владних повноважень для виконання покладених на нього Законом № 1105-XIV функцій за вирішенням спору щодо обов`язку страхувальника виплатити капіталізовані платежі на задоволення вимог, що виникли із зобов`язань відшкодувати шкоду, заподіяну здоров`ю громадян, застрахованих у Фонді. Якщо виникає спір через відмову суб`єкта господарювання, що зареєстрував рішення про припинення, виплатити ці платежі, то такі спори підлягають розгляду відповідно до правил КАС України судами адміністративної юрисдикції.

Подібний правовий висновок міститься у постановах Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2018 (справа № 822/1472/17), від 06.06.2018 (справа № 811/289/16), від 17.10.2018 (справа № 822/1544/16), від 27.05.2020 (справа № 809/1738/17), від 24.06.2020 (справа № 822/1193/16).

Матеріалами справи встановлено, що рішенням засновників (учасників) Державної установи "Полтавський виправний центр (№136)" вирішено припинити діяльність установи шляхом її ліквідації та розпочато ліквідаційну процедуру, а у Єдиному державному реєстрі міститься інформація про перебування відповідача з 27.07.2020 у стані припинення.

Докази того, що після припинення Державної установи "Полтавський виправний центр (№136)" всі її права та обов`язки будуть передані до його правонаступника, у матеріалах справи відсутні.

Відповідачем не спростовано факту заподіяння шкоди здоров`ю ОСОБА_1 , який є застрахованою особою.

Натомість, факт заподіяння шкоди здоров`ю громадянину ОСОБА_1 під час виробництва підтверджується наявними у матеріалах справи документами.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачем зроблено розрахунок потреби сум по капіталізованим платежам - Державної установи "Полтавський виправний центр (№136)" щодо потерпілого ОСОБА_1 , 1950 року народження, вік потерпілого - 70, середнє очікування тривалості життя - 10,15, розмір щомісячної страхової виплати - 1823,50 грн, ступінь втрати працездатності - 40. Загальна сума потреби в розрахунку з потерпілим склала 222102,30 грн.

Відповідач відзиву на позовну заяву, жодних заперечень проти розрахунку позивача чи доказів сплати суми заборгованості до суду не надав.

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

За таких обставин, зважаючи на те, що відповідачем у добровільному порядку не виплачено капіталізовані платежі, суд дійшов висновку про правомірність та обґрунтованість позовних вимог Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області.

Отже, позов належить задовольнити у повному обсязі.

Відповідно до статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з частиною 2 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Зважаючи на те, що позивачем є суб`єкт владних повноважень, доказів на підтвердження понесення судових витрат, пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертиз не надано, суд не вбачає підстав для розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Позов Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавської області (вул. Гоголя, 34, м. Полтава, Полтавська область, 36011, ) до Державної установи "Полтавський виправний центр (№136)" (вул. Будівельників, 33, м. Горішні Плавні, Полтавська область, 39800, ) про стягнення капіталізованих платежів - задовольнити.

Стягнути з Державної установи "Полтавський виправний центр (№136)" капіталізовані платежі в сумі 222102,30 грн (двісті двадцять дві тисячі сто дві гривні 30 копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.О. Удовіченко