Справа № 480/4666/19
Суддя: Мартинюк Н.М.
Дата ухвалення: 2021-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

20 січня 2021 року
м. Київ
справа № 480/4666/19
адміністративне провадження № К/9901/25986/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Мартинюк Н.М.,
суддів Єресько Л.О., Мельник-Томенко Ж.М.,

перевіривши касаційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2020 року і постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 23 липня 2020 року у справі №480/4666/19 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа - Департамент фінансів Міністерства оборони України про визнання бездіяльності протиправною та стягнення середнього заробітку, грошової компенсації та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа - Департамент фінансів Міністерства оборони України про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2020 року, яке залишено без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 23 липня 2020 року, позов задоволено частково:

- визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 на час звільнення грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки строком до 14 днів на рік як учаснику бойових дій за період з 2016 року до 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 17 липня 2019 року;

- зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки строком до 14 днів на рік як учаснику бойових дій за період з 2016 року до 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 17 липня 2019 року;

- зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні з 18 липня 2019 року до дня постановлення рішення у цій справі;

- у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суди попередніх інстанцій керувалися приписами частини першої статті 117 КЗпП України, якими встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Отже, виходячи з того, що на час звільнення позивача, останньому не здійснено виплату усіх належних працівникові сум при звільненні та не проведено остаточного розрахунку з ним, стаття 117 КЗпП України підлягає застосуванню до спірних правовідносин з огляду на встановлені фактичні обставини справи.

У своїй касаційній скарзі Військова частина НОМЕР_1 просить скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2020 року і постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 23 липня 2020 року у справі №480/4666/19, а справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Верховний Суд ухвалою від 29 жовтня 2020 року поновив строк на касаційне оскарження цих судових рішень та залишив касаційну скаргу без руху, встановивши скаржнику строк у десять днів з моменту отримання копії вказаної ухвали для усунення недоліків касаційної скарги шляхом подання до Верховного Суду: 1) документа про сплату судового збору; 2) уточненої касаційної скарги із зазначенням підстави (підстав), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав) та викладенням відповідних обґрунтувань, і наданням її копій з додатками відповідно до кількості учасників справи.

На виконання цієї ухвали 19 листопада 2020 року, Військова частина НОМЕР_1 надіслала до Суду уточнену касаційну скаргу разом з документом про часткову сплату судового збору (сплачено: 2658,80 грн). Разом з цим скаржник направив до Суду клопотання про продовження строку для усунення недоліків касаційної скарги.

Ухвалою Верховного Суду від 8 грудня 2020 року було продовжено строк для усунення недоліків касаційної скарги та надано строк у десять днів з дня вручення копії цієї ухвали, для усунення недоліків касаційної скарги, зазначених у мотивувальній частині ухвали Верховного Суду від 29 жовтня 2020 року.

В межах наданого строку скаржник надав квитанцію №149 від 16 грудня 2020 року про сплату судового збору у розмірі недоплаченої суми: 414,80 грн.

За правилами частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Перевіривши матеріали касаційної скарги, Суд дійшов висновку про необхідність її повернення з таких підстав.

Пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Отже, оскарження рішень судів у касаційному порядку можливе лише у випадках, якщо таке встановлено законом.

З 8 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року №460-IХ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ", яким унесено зміни до розділу 3 Глави 2 "Касаційне провадження", зокрема, щодо визначення підстав касаційного оскарження судових рішень та порядку їхнього розгляду.

Так, згідно з частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Аналіз наведеного законодавства дозволяє дійти висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

Так, відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Системний аналіз наведених положень КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

В уточненій касаційній скарзі, як підставу для відкриття касаційного провадження, скаржник наводить пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України та зазначає, що судом апеляційної інстанції під час прийняття оскаржуваної постанови не був врахований висновок Верховного Суду, прийнятий у наступних постановах: від 6 червня 2018 року у справі №804/1782/16, від 27 червня 2018 року у справі №810/1543/17. Проте, правовідносини у цих справах не є подібними, зокрема, в частині суб`єктного складу учасників правовідносин та умов застосування правових норм.

Крім того, необхідно зазначити, що у наведених постановах, на які посилається скаржник, Верховний Суд також дійшов висновку про необхідність застосування до спірних правовідносин статей 116, 117 КЗпП України у поєднанні з нормами спеціального законодавства.

Варто зауважити, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України недостатньо самого лише зазначення постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права, обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними.

Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.

Одночасно, Верховний Суд наголошує, що питання обов`язку роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у справі №821/1083/17. Приймаючи постанову від 26 лютого 2020 року у вказаній справі, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що непроведення з вини власника, або уповноваженого ним органу, розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

За таких обставин колегія суддів зазначає, що скаржник не виконав вимоги ухвали Верховного Суду від 29 жовтня 2020 року про залишення касаційної скарги без руху у повному обсязі, а отже, касаційну скаргу належить повернути.

Відповідно до частини другої статті 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Відповідно до частини шостої статті 332 КАС України питання про повернення касаційної скарги суд касаційної інстанції вирішує протягом десяти днів з дня надходження касаційної скарги або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

На підставі викладеного, керуючись статтями 248, 328, 332 КАС України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2020 року і постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 23 липня 2020 року у справі №480/4666/19 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа - Департамент фінансів Міністерства оборони України про визнання бездіяльності протиправною та стягнення середнього заробітку, грошової компенсації та моральної шкоди повернути особі, яка її подала.

Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи. Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і не може бути оскаржена.

…………………………….

…………………………….

…………………………….
Н.М. Мартинюк
Л.О. Єресько
Ж.М. Мельник-Томенко
Судді Верховного Суду