Справа № 708/48/21
Суддя: Івахненко О. Г.
Дата ухвалення: 2021-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 708/48/21
Номер провадження № 2-а/708/2/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2021 року

Чигиринський районний суд Черкаської області у складі:

головуючої судді - Івахненко О.Г.,

при секретарі Тендітній Л.В.,

з участю:

позивачки - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - Бершадського М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чигирині справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу поліцейської діяльності №2 Черкаського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

ВСТАНОВИВ :

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про скасування постанови про адміністративне правопорушення серії ГАБ № 042089 від 08 січня 2021 року про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 44-3 КУпАП та накладення стягнення у вигляді штрафу в розмірі 170 грн.

В обгрунтування позову вказує, що 08 січня 2021 року начальником СТ Чигиринського ВП ОСОБА_2 її було притягнуто до адміністративної відповідальності за перебування в магазині "Гурман" за адресою: вул. Миру, 1, м. Чигирин Черкаської області, без одягненої захисної маски, яка закриває рот та ніс та порушення вимог п. 2 Постанови КМУ № 1236 від 09.12.2020 року.

Із зазначеною постановою вона не згідна, оскільки перебувала в приміщенні магазину в захисній масці, що може підтвердити продавець даного магазину ОСОБА_3 , а на вимогу ОСОБА_2 надати документи, підтверджуючі її особу, повідомила, що має при собі лише копію паспорту, однак це не є порушенням вимог п. 2 Постанови КМУ № 1236 від 09.12.2020 року, згідно з яким забороняється перебування без документів, що посвідчують особу, на вулицях, а не в приміщенні магазину.

У відповідь ОСОБА_2 повідомив, що притягує її до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 44-3 КУпАП та накладає на місці стягнення у вигляді штрафу в розмірі 170 грн., оскільки це потрібно йому для показника.

На її заперечення щодо не скоєння правопорушення останній не реагував та продовжував складати постанову про адміністративне правопорушення, позбавивши її можливості скористатись своїми правами, зокрема і на правничу допомогу.

Під час винесення постанови фото- чи відеофіксування працівником поліції не проводилось, жодних доказів на підтвердження вчинення нею правопорушення до постанови приєднано не було.

Вважаючи дану постанову незаконною, просить суд скасувати вищевказану постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, а провадження у справі закрити.

У судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги та прохала їх задовольнити.

Представник відповідача, у судовому засіданні заперечив прти задоволення позову, оскільки позивачка у приміщенні магазину перебувала без захисної маски, на що винесена оскаржувана постанова, однак підтверджуючих доказів, зокрема, відео доказу немає, оскільки він відсутній.

Вислухавши позивачку, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Як вбачається з постанови в справі про адміністративне правопорушення серії ГАБ № 042089 від 08 січня 2021 року ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності по ч. 2 ст. 44-3 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 170 грн. за те, що вона 08 січня 2021 року близько 19:40 год. в м. Чигирині по вул. Миру, 1, перебувала в приміщенні магазину "Гурман" без одягненої захисної маски, яка закриває рот та ніс, чим порушила вимоги п. 2 Постанови КМУ № 1236 від 09.12.2020 року.

Як встановлено судом зі слів позивачки та вбачається з даних оскаржуваної постанови, її копію ОСОБА_1 отримала 08.01.2021 року, тобто, після її складення.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Разом з тим, як вбачається з положень ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

А згідно до ч. 2 ст. 251 КупАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Отже, одним із принципів, яким повинно відповідати рішення суб`єкта владних повноважень у публічно-правових відносинах щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, є принцип обґрунтованості.

У разі відсутності у постанові про адміністративне правопорушення посилань на докази вчинення особою адміністративного правопорушення (визначені статтею 251 КУпАП), які у відповідності до статті 252 КУпАП повинні бути оцінені відповідним органом (посадовою особою) виключно під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, надання таких доказів в подальшому виключатиме їх належність та допустимість з огляду на факт відсутності посилань на них у самій постанові.

Відповідальність за ст. 44-3 КУпАП настає за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Диспозицією ч.2 ст. 44-3 КУпАП передбачена відповідальність за перебування в громадських будинках, спорудах, громадському транспорті під час дії карантину без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно.

Вказана норма є бланкетною, тобто відсилає до нормативно-правових актів, які регулюють правила карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм та є обов`язковими для виконання.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України. Рішення про встановлення карантину, а також про його відміну негайно доводиться до відома населення відповідної території через засоби масової інформації. У рішенні про встановлення карантину зазначаються обставини, що призвели до цього, визначаються межі території карантину, затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, їх виконавці та терміни проведення, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них. Карантин встановлюється на період, необхідний для ліквідації епідемії чи спалаху особливо небезпечної інфекційної хвороби.

У відповідності до ст. 41 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» особи, винні в порушенні законодавства про захист населення від інфекційних хвороб, несуть відповідальність згідно із законами України.

Згідно з вимогами п.п.1 п.2 Постанови КМУ № 641 від 22.07.2020 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (в редакції чинній на час вчинення правопорушення) на території України на період дії карантину забороняється, зокрема, перебування в громадських будинках і спорудах, громадському транспорті без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно.

Згідно ст. 71 КАСУ обов`язок доказування покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову. Відповідачем не спростовано доводи позивача про те, що він не порушував правил карантину та не доведено правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Тому суд вважає, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

Відповідно до положень п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, суд має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Крім цього, зазначеним Законом внесено зміни до ст. 222 КУпАП, яка визначає повноваження органів національної поліції з розгляду справ про адміністративні правопорушення, шляхом доповнення ч.1 ст. 222 КУпАП, після цифр "44" словами і цифрами "частина друга статті 44-3". Відповідно до вказаних змін, які набрали чинності 21.11.2020 року, до повноважень працівників органів та підрозділів Національної поліції віднесено розгляд справ про адміністративні правопорушення за ч.2 ст. 44-3 КУпАП.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Порядок розгляду справ про адміністративні правопорушення визначено ст. 279 КУпАП, відповідно до якої, особа уповноважена на розгляд справи, серед іншого, зобов`язана роз`яснити особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки, заслуховує особу, яка беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.

Відповідно до ст. 268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.

Як стверджувала позивачка, при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно неї, поліцейський ОСОБА_2 їй процесуальні права не роз`яснив, зокрема право на захист, змусивши поставити підпис в оскаржуваній постанові, чим позбавив її можливості приймати участь у розгляді справи за присутності адвоката та отримувати правову допомогу.

Відповідачем, який є суб`єктами владних повноважень, вказаних обставин не заперечено, доказів на спростування тверджень позивачки суду не надано.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оскільки обов`язок доказування в даній справі покладається на відповідача, суд вважає, що саме відповідачем не надано суду безспірних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що під час провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно позивачки поліцейським виконані вимоги ст.ст. 268, 280 КУпАП, зокрема роз`яснено право на захист та участь у розгляді справи за участі адвоката.

Оскільки перед судом не спростовано тверджень позивача про не роз`яснення їй прав, забезпечення реалізації нею права на захист, суд приходить до висновку, що своїми діями по складенню постанови, поліцейський порушив права особи, яка притягалася до адміністративної відповідальності, та порушив порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення, що є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Касаційного адміністративного суду 18 лютого 2020 року у справі № 524/9827/16-а.

Окрім того, відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Як встановлено судом зі слів позивачки та не спростовано відповідачем, під час винесення оскаржуваної постанови про адміністративне правопорушення фото- чи відеофіксація події не відбувалася.

Виходячи з цього, у суб`єкта владних повноважень жодного належного та допустимого доказу в обґрунтування законності винесеної ним постанови та накладення на позивачку штрафу, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 44-3 КУпАП, не було в наявності та, відповідно, не долучено до матеріалів справи, а єдиним доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення є сама оскаржувана постанова по справі про адміністративне правопорушення.

Разом з тим, суд вважає, що зазначена постанова є саме предметом спору між сторонами та не може розглядатися як доказ за відсутності інших доказів на підтвердження обставин вказаних в оскаржуваній постанові, а притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Беручи до уваги те, що будь-яких належних і допустимих доказів, які б беззаперечно свідчили про те, що позивачка вчинила правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 44-3 КУпАП, відповідачем до суду не надано, то суд змушений приймати рішення на підставі наявних доказів і констатувати, що факт порушення позивачкою вимог ч. 2 ст. 44-3 КУпАП не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні, до того ж спростовується вищевказаними доказами.

Враховуючи вищевикладене, відсутність доказів правомірності своїх дій з боку відповідача, встановлені в судовому засіданні обставини, не спростовані відповідачем, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача.

Згідно ч. 3 ст. 286 КАСУ, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

А тому позов підлягає задоволенню шляхом скасування постанови, яка є предметом спору, та закриття провадження у справі.

Оскільки, позивачка як особа з інвалідністю 2 групи безстроково /пенсійне посвідчення серії НОМЕР_1 від 04.01.2018 року/ звільнена від сплати судового збору, враховуючи ч.1 ст.136 КАС України та правову позицію, викладену 18 березня 2020 року в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 543/775/17, у зв'язку з задоволенням позову , судовий збір підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань із суб`єкта владних повноважень Головного управління Національної поліції в Черкаській області на користь держави в розмірі 454,00 гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.5,8,14,22,72-79, 136, 211,220,241-246,250,271, 286 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Відділу поліцейської діяльності № 2 Черкаського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності - задовольнити.

Постанову про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ГАБ № 042089 від 08.01.2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності по ч. 2 ст.44-3 КУпАП та накладення стягнення у вигляді штрафу в сумі 170 гривень - скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст.44-3 КУпАП, відносно ОСОБА_1 - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань із суб`єкта владних повноважень Головного управління Національної поліції в Черкаській області на користь держави судовий збір в розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні 00 коп.

Рішення може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.Г. Івахненко