Справа № 640/14858/19
Суддя: Глущенко Яна Борисівна
Дата ухвалення: 2021-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Глущенко Я.Б.,

суддів Кузьмишиної О.М., Пилипенко О.Є.,

секретаря Ткаченка В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про зобов`язання вчинити дії, за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 серпня 2020 року, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся у суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про зобов`язання призначити пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 лютого 2019 року по справі №640/21140/18, яке набрало законної сили 18 квітня 2019 року, зобов`язано пенсійний орган повторно розглянути його заяву про призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням висновків суду у даній справі. Однак, 16 травня 2019 року відповідач повідомив, що на виконання зазначеного рішення суду в призначенні пенсії за віком по заяві від 25 жовтня 2018 року відмовлено.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 серпня 2020 року позов задоволено.

Не погоджуючись із рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що до заяви про призначення пенсії позивачем не додано документів, які підтверджують наявність у нього пільгового стажа, а згідно індивідуальних відомостей такий стаж у нього відсутній.

Відзив на апеляційну не надійшов.

Розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження згідно пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - скасуванню, з таких підстав.

Судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 позивачу виповнилося 50 років.

Згідно з копії довідки від 13 грудня 2017 року про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи фактичним місцем проживання позивача є АДРЕСА_1 .

25 жовтня 2018 року позивач звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №1.

Листом від 05 грудня 2018 року відповідач відмовив у призначенні пенсії на пільгових умовах, мотивуючи це відсутністю індивідуальних відомостей про пільговий стаж позивача у реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового страхування.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач звернувся з позовом до суду.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 лютого 2019 року по справі № 640/21140/18, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду 18 квітня 2019 року, позов задоволено частково. Визнано протиправними дії ГУ ПФУ в м. Києві щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та зобов`язано повторно розглянути заяву про призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №1 з урахуванням висновків суду у даній справі.

16 травня 2019 року відповідач повідомив позивача про відмову в призначенні пенсії за віком по заяві від 25 жовтня 2018 року у зв`язку з відсутністю індивідуальних відомостей про пільговий стаж.

Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості та підтвердження позивачем належними доказами наявності у нього стажа для призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №1.

Разом з тим, розглядаючи даний спір по суті, суд першої інстанції не врахував такого.

Відповідно до частини 1 статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Згідно частини 2 статті 372 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Положеннями статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України визначаються спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, до яких належать, зокрема, зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу за невиконання судового рішення тощо.

Крім того, приписами частини 1 статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Отже, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.

У постанові від 22 серпня 2019 року по справі № 522/10140/17 Верховний Суд підкреслив, що зазначені правові норми Кодексу адміністративного судочинства України (зміст яких фактично не змінився після 15 грудня 2017 року), мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Наявність у Кодексу адміністративного судочинства України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Як було встановлено судом, за своєю суттю даний спір виник у зв`язку з протиправним невиконанням відповідачем рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 лютого 2019 року по справі №640/21140/18, що виявилося у неврахуванні висновків суду, викладених в зазначеному рішенні. При цьому, спір щодо наявності у ОСОБА_1 права на призначення пенсії на пільгових умовах вже вирішений. Отже, той факт, що позивач уважає протиправними дії відповідача по нездійсненню призначення відповідної пенсії, не свідчить про те, що між даними сторонами виник новий спір.

Відповідно до статті 1291 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів уважає, що обраний позивачем спосіб захисту в частині зобовязання відповідача призначити пенсію за віком на пільгових умовах не усуває юридичний конфлікт та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним. При розгляді позовних вимог позивача стосовно невиконання судового рішення в іншій справі, суд не може зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення, оскільки виконання судового рішення являє собою завершальну стадію судового провадження.

Аналогічна за змістом правова позиція висловлена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 686/23317/13-а, від 06 лютого 2019 року у справі № 816/2016/17.

Як уже було неодноразово підкреслено вище, зі змісту предмету спору у цій справі вбачається, що він фактично спрямований на виконання іншого судового рішення.

Отже, хоча ОСОБА_1 у цій справі обрав спосіб захисту шляхом подання позову про зобовязання вчинити дії на виконання рішення суду, проте спірні правовідносини між сторонами вже вирішені судом та перейшли до стадії виконання судового рішення, що, в силу вже згаданих приписів статей 382, 383 Кодексу адміністративного судочинства України пов`язує наявність підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.

Відтак, якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вищевказаного судового рішення порушено його права, свободи чи інтереси, то він повинен був звертатися до суду в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), а не пред`являти новий адміністративний позов.

Ураховуючи наведене, колегія суддів встановила, що даний спір не являється публічно-правовим та не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Відповідно до пункта 1 частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в справі закривається, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Отже, оскільки спірні правовідносини стосуються невиконання рішення суду, оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню, а провадження - закриттю, оскільки такий спір не може бути вирішений в жодній юрисдикції, що помилково було залишено поза увагою суду першої інстанції.

Відповідно до положень частини 1 статті 319 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених статтею 238 цього Кодексу.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції при прийнятті рішення порушено норми матеріального права, що стало підставою для неправильного вирішення справи.

Керуючись статтями 33, 34, 243, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 серпня 2020 року скасувати.

Провадження у справі закрити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Я.Б. Глущенко

Судді О.М. Кузьмишина

О.Є. Пилипенко