Справа № 414/2455/20
Суддя: Безкровний І. Г.
Дата ухвалення: 2021-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2021 року Справа № 414/2455/20

Провадження № 2-а/414/1/2021

Кремінський районний суд Луганської області у складі:

головуючого судді Безкровного І.Г.,

за участю секретаря с/з Нагорянської О.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кремінна Луганської області в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до інспектора 1 батальйону 3 роти Управління патрульної поліції в Луганській області лейтенанта поліції Шопіна Олександра Сергійовича, Управління патрульної поліції в Луганській області про визнання дій незаконними та протиправними, скасування постанови та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Кремінського районного суду Луганської області з позовом до інспектора 1 батальйону 3 роти Управління патрульної поліції в Луганській області лейтенанта поліції Шопіна О.С. про визнання дій незаконними та протиправними, скасування постанови та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення

В обґрунтування позову зазначається, що 26.11.2020 позивач, який є водієм зі стажем, їхав у м. Рубіжне на автомобілі ВАЗ з реєстраційним номером НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_2 , завчасно увімкнув покажчик повороту та повернув згідно з правилами дорожнього руху із дозволеною швидкістю, при цьому дорожні знаки заборони повороту були відсутні. Проїхавши прямо він побачив, що за ним їде автомобіль із включеними маячками, тому позивач зупинився, а поряд із ним зупинився вказаний автомобіль. До ОСОБА_1 підійшов працівник поліції, який сказав, що він не бачив, щоб позивач вмикав покажчик повороту, наголосивши, що все зафіксовано на відео. Позивач відповів, що вчасно увімкнув відповідний покажчик повороту і не порушував правила дорожнього руху. Після цього відповідач ОСОБА_3 запропонував позивачу подивитися відео, на чому сам позивач також наполягав. Потім ОСОБА_3 відійшов, а коли повернувся, то повідомив, що видалив відео і надати докази не може, проте все одно виніс постанову серії ЕАМ № 3483885 від 26.11.2020 про накладення штрафу за ч. 2 ст. 122 КУпАП у розмірі 425 грн.

Отже, така постанова, на думку позивача, не відповідає вимогам закону та підлягає скасуванню.

Також позивач вказав, що відповідачем у повній мірі не були роз`яснені позивачу права, не забезпечено права останнього на відкладення розгляду справи, а сама постанова належним чином не вмотивована.

Таким чином, позивач просив: 1) визнати незаконними та протиправними дії відповідача; 2) скасувати винесену відповідачем постанову серії ЕАМ № 3483885 від 26.11.2020 про накладення на позивача адміністративного стягнення за ч. 2 ст. 122 КУпАП у виді штрафу в розмірі 425 грн; 3) закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення; 4) стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 420,40 грн та банківські витрати у розмірі 40 грн.

Ухвалою судді ОСОБА_4 від 16.12.2020 разом із вирішенням питання про відкриття провадження у справі судом було витребувано у відповідача матеріали, які стали підставою винесення постанови про накладення адміністративного стягнення на позивача (а.с. 29-30).

Ухвалою суду (під головуванням судді Панчука М.В.) від 28.12.2020 до участі у розгляді справи було залучено співвідповідачем Управління патрульної поліції в Луганській області (а.с. 45).

Ухвалою судді Безкровного І.Г. від 11.01.2021 зазначена справа була прийнята до провадження та призначена до судового розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 56-57).

Позивач у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі та пояснив суду, що 26.11.2020 приблизно о 21:30 год. він на своєму автомобілі їхав із залізничного вокзалу м. Рубіжне по вул. Трудовій та повернув праворуч на вул. Студентську, завчасно (як мінімум за 50 метрів) ввімкнувши відповідний покажчик повороту. Після здійсненого маневру у дзеркалі він побачив, що за ним їде автомобіль із ввімкненими проблисковими маячками, тому зупинився. До нього підійшов працівник поліції (відповідач ОСОБА_3 ), який пояснив, що позивач порушив правила дорожнього руху, оскільки не ввімкнув завчасно покажчик повороту, з чим ОСОБА_1 не погодився. ОСОБА_3 повідомив, що порушення зафіксоване не відео, яке позивач попросив показати, проте коли ОСОБА_3 повернувся з телефоном зі свого автомобіля, то повідомив, що відео було ним видалене, тому продемонструвати його він не має можливості. Відповідач ОСОБА_3 роз`яснив йому його права, проте коли позивач просив надати йому безоплатного захисника, працівники поліції зазначили, що ОСОБА_1 сам має телефонувати з приводу цього, однак будь-яких телефонів безоплатної правової допомоги позивач не мав.

Відповідач інспектор 1 батальйону 3 роти Управління патрульної поліції в Луганській області лейтенант поліції Шопін О.С. у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав клопотання про розгляд справи за його відсутності, в якому також зазначив, що заперечує проти позову, просить відмовити у його задоволенні, а також додав до свого клопотання DVD-диск із відеоматеріалами, які (з його слів) є доказами правопорушення.

Представник співвідповідача Управління патрульної поліції в Луганській області у судове засідання також не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, будь-яких заяв чи клопотань не надав.

Заслухавши позивача, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням всі надані докази як окремо, так і в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що відповідно до постанови серії ЕАМ № 3483885 від 26.11.2020 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, водій ОСОБА_1 26 листопада 2020 року о 21:20 год., керуючи у межах населеного пункту, а саме на перехресті вулиць Студентська-Трудова м. Рубіжне автомобілем ВАЗ 2101 з реєстраційним номером НОМЕР_1 , завчасно не подав сигнал покажчика повороту при здійсненні маневру, а саме під час повороту праворуч, чим порушив п. 9.4 ПДР України, вчинивши адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у зв`язку з чим інспектором 1 батальйону 3 роти Управління патрульної поліції в Луганській області лейтенантом поліції Шопіним Олександром Сергійовичем була винесена вказана постанова, за якою на ОСОБА_1 було накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн (а.с. 6, 26, 39).

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ст. 293 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно зі ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З останньої норми вбачається, що законодавець встановлює презумпцію вини суб`єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржується.

Повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача суб`єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх.

Як вбачається із позовної заяви та пояснень позивача у судовому засіданні, останній категорично заперечує факт вчинення інкримінованого йому порушення правил дорожнього руху, стверджуючи, що під час здійснення повороту праворуч він завчасно (не менш, ніж за 50 м) увімкнув відповідний покажчик повороту.

Згідно з п. 9.4 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, подавати сигнал покажчиками повороту або рукою належить завчасно до початку маневру (з урахуванням швидкості руху), але не менш як за 50-100 м у населених пунктах і за 150-200 м поза ними, і припиняти негайно після його закінчення (подавання сигналу рукою слід закінчити безпосередньо перед початком виконання маневру). Сигнал забороняється подавати, якщо він може бути не зрозумілим для інших учасників руху.

У той же час відповідач ОСОБА_3 , заперечуючи проти позову, надав суду DVD-R диск із відеозаписами з місця події, під час дослідження яких судом встановлено, що під час здійснення відповідного маневру позивачем, а саме повороту праворуч, ОСОБА_1 був ввімкнений покажчик повороту праворуч. Щодо визначення завчасності його ввімкнення суд зазначає, що з урахуванням нічного часу відеозйомки та з огляду та яскраве світло фар (під якими розташований покажчик повороту) визначити, коли саме позивачем був увімкнений покажчик повороту із наданого відповідачем ОСОБА_3 відеозапису не вбачається можливим, а тому суд не може вважати його належним доказом вчинення позивачем правопорушення.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з ч. 2 ст. 3 та ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору.

ЄСПЛ поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. ЄСПЛ зазначає, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення (рішення у справі «Надточий проти України» від 15.05.2008).

У той же час у ч. 3 ст. 62 Конституції України наголошується, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Таким чином, оскільки позивач категорично заперечував порушення ним п. 9.4 ПДР України, а інших доказів вчинення останнім відповідного адміністративного правопорушення відповідачами не надано, у той час як доказування (а так само обвинувачення) не може ґрунтуватися на припущеннях, суд дійшов висновку,що відповідачами не доведено правомірності винесення оскаржуваної постанови, оскільки викладені у ній обставини належними та допустимими доказами в розумінні ст. 251 КУпАП та ст. 72 КАС України не підтверджені.

Суд також зазначає, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

У контексті наведеного слід відмітити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень (в даному випадку працівником поліції) при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 30.05.2018 у справі № 337/3389/16-а, який суд першої інстанції враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин у цій адміністративній справі з огляду на приписи ч. 5 ст. 242 КАС України.

У той же час із досліджених судом відеозаписів, наданих відповідачем ОСОБА_3 вбачається, що на прохання позивача останньому в порушення вимог ст.ст. 268, 279 КУпАП не було надано доказ, а саме відеозапис інкримінованого йому правопорушення, про наявність якого зазначалося відповідачем ОСОБА_3 на місці зупинки ОСОБА_1 . Водночас суд критично оцінює посилання позивача на інші зазначені ним (у позові та судовому засіданні) порушення процедури розгляду справи, оскільки сам позивач у судовому засіданні пояснив, що права працівником поліції були йому роз`яснені (і що також вбачається із досліджених відеозаписів), при цьому на будь-яких додаткових роз`ясненнях своїх прав позивач не наполягав та не зазначав, що права йому незрозумілі, а після їх роз`яснення клопотань щодо відкладення розгляду справи чи залучення адвоката ним не заявлялося.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З огляду на встановлені судом обставини, оскільки відповідачами не було доведено належними та допустимими доказами факт вчинення позивачем інкримінованого останньому адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову, у зв`язку з чим вважає суд за необхідне скасувати оскаржувану постанову та закрити відповідну справу про адміністративне правопорушення, що з огляду на положення ч. 2 ст. 9 та ч. 3 ст. 286 КАС України буде належним та ефективним способом захисту прав позивача.

Стосовно позовних вимог в частині визнання протиправними та незаконним дій відповідача ОСОБА_3 суд вважає, що у їх задоволенні слід відмовити, оскільки на права позивача впливає тільки постанова як рішення суб`єкта владних повноважень, яке у зв`язку із його незаконністю суд і скасовує, у той час як законність та правомірність дій працівника поліції під час винесення постанови є обставинами, що підлягають встановленню судом під час розгляду адміністративної справи, і недотримання чого може мати наслідком (бути підставою для) скасування такої постанови у разі, якщо суд дійде висновку про незаконність та неправомірність дій відповідача.

Також суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог в частині закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю у діях позивача складу адміністративного правопорушення, оскільки судом вже вирішене питання про закриття відповідної справи про адміністративне правопорушення, а відтак порушене право позивача відновлене. Разом із тим, саме по собі закриття провадження у справі має іншу правову природу та стосується розгляду справи про адміністративне правопорушення, а не адміністративної справи щодо оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення.

Крім того, позивач просив суд стягнути на його користь судові витрати, які складаються з витрат на сплату судового збору в розмірі 420,40 грн та комісії банку у загальному розмірі 40 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

Судом встановлено, що під час звернення з позовом до суду ОСОБА_1 був сплачений судовий збір у розмірі 420,40 грн та комісія за банківські послуги у загальному розмірі 40 грн, що підтверджується відповідною квитанцією від 08.12.2020, доданою до позову, та випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України (а.с. 1, 2).

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, оскільки суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову, понесені та доведені позивачем судові витрати, які складаються із судового збору у розмірі 420,40 грн, суд вважає за необхідне стягнути на користь останнього за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Луганській області, яке є співвідповідачем у справі, і посадовою особою якого була винесена оскаржена позивачем постанова.

Разом із тим, суд не вбачає підстав для відшкодування позивачеві сплаченої ним комісії за банківські послуги у загальному розмірі 40 грн, оскільки ці витрати не відносяться до судових витрат в розумінні ст. 132 КАС України та стягуються за надання послуг банку щодо переведення коштів на рахунки, однак зазначені витрати фактично не пов`язані з розглядом справи. Аналогічний правовий висновок викладений в ухвалі Верховного Суду від 07.03.2019 у справі № 200/10765/18-а.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 5, 6, 9, 14, 16, 72-77, 79, 132, 139, 241-246, 286 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до інспектора 1 батальйону 3 роти Управління патрульної поліції в Луганській області лейтенанта поліції Шопіна Олександра Сергійовича, Управління патрульної поліції в Луганській області про визнання дій незаконними та протиправними, скасування постанови та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення задовольнити частково.

Скасувати постанову інспектора 1 батальйону 3 роти Управління патрульної поліції в Луганській області лейтенанта поліції Шопіна Олександра Сергійовича серії ЕАМ № 3483885 від 26.11.2020 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 122 КУпАП у виді штрафу в розмірі 425 грн, а відповідну справу про адміністративне правопорушення закрити.

У задоволенні позовних вимог в частині визнання дій відповідача незаконними та протиправними, а також закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Луганській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 420,40 грн (чотирьохсот двадцяти гривень сорока копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Першого апеляційного адміністративного суду безпосередньо або через Кремінський районний суд Луганської області протягом десяти днів із дня проголошення рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана ним протягом десяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ; місце проживання АДРЕСА_1 ).

Відповідач: інспектор 1 батальйону 3 роти Управління патрульної поліції в Луганській області лейтенант поліції Шопін Олександр Сергійович (місцезнаходження: Луганська область, м. Лисичанськ, вул. Штейгерська, 8).

Співвідповідач: Управління патрульної поліції в Луганській області (місцезнаходження: Луганська область, м. Лисичанськ, вул. Штейгерська, 8).

Суддя І.Г. Безкровний