Справа № 583/2762/20
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2021-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

20 січня 2021 р. Справа № 583/2762/20
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Бегунца А.О.,
Суддів: Рєзнікової С.С. , Мельнікової Л.В. ,
за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення по справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 26.08.2020 року по справі № 583/2762/20
за позовом ОСОБА_1
до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України , Поліцейського взводу № 1 батальйону Управління патрульної поліції в Сумській області Гутко Вікторії Олександрівни
про скасування постанови про адміністративне правопорушення,
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до поліцейського взводу № 1 батальйону УПП в Сумській області Гутко Вікторії Олександрівни, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, в якому просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАМ № 2841463 від 18.07.2020 р., винесену поліцейським взводу № 1 батальйону УПП в Сумській області лейтенантом поліції Гутко В.О. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП, а провадження в справі - закрити.
Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 26 серпня 2020 року у задоволенні вказаного позову відмовлено.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 27.10.2020 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 26.08.2020 року по справі № 583/2762/20 скасовано. Прийнято постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАМ № 2841463 від 18.07.2020 р., винесену поліцейським взводу № 1 батальйону УПП в Сумській області лейтенантом поліції Гутко В.О. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП. Справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 122 Кодексу України закрито.

Від позивача ОСОБА_1 до Другого апеляційного адміністративного суду надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, в якій останній просить вирішити питання про розподіл судових витрат.

Сторони про дату, час і місце розгляду клопотання про ухвалення додаткового рішення у справі повідомлені належним чином.

Колегія суддів визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч. 4 ст. 229 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи клопотання про ухвалення додаткового рішення, колегія суддів дійшла висновку про те, що заявлене клопотання підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 3 ч. 1, ч. 3 ст. 252 КАС України, суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Відповідно до змісту вказаної статті, додаткове судове рішення є засобом усунення неповноти судового рішення, внаслідок якої залишилися невирішеними певні вимоги особи, яка бере участь у справі.

Згідно з ч. 1 ст. 143 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Статтею 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 27.10.2020 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Однак, судом апеляційної інстанції при прийнятті постанови не вирішено питання про розподіл судових витрат на сплату судового збору.

Як свідчать матеріали справи, позивачем сплачено судовий збір за подання адміністративного позову до суду першої інстанції у розмірі 840,80 грн. відповідно до квитанції від 28.07.2020 № 184610086 (а.с. 5) та за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у розмірі 630,30 грн. відповідно до квитанції від 03.10.2020 № 630,30 грн. (а.с. 152).

Що стосується стягнення судових витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви у розмірі 840,80 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Розмір судового збору, який підлягає стягненню у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (частина п`ята статті 4 Закону № 3674-VI). Інших видів платежів (зокрема, у вигляді державного мита) у випадку звернення особи до суду Закон № 3674-VI не передбачає.

Такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 543/775/17.

Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" встановлено розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01.01.2020 року - 2102,00 грн.

Таким чином, розмір ставки судового збору за подання позовної заяви у цій справі складав 420,40 грн. (0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб від 2102,00 грн.). В свою чергу, при зверненні до суду першої інстанції позивачем сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Положеннями п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» визначено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Враховуючи те, що при зверненні до суду першої інстанції позивачем сплачено судовий збір у розмірі більшому розмірі, ніж встановлено законом і з заявою про повернення надміру сплаченого судового збору позивач до суду першої інстанції не звертався, колегія суддів дійшла до висновку, що клопотання позивача про ухвалення додаткового рішення в цій частині підлягає частковому задоволенню шляхом стягнення на користь ОСОБА_1 420,40 грн.

Що стосується сплаченої суми судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду у цій справі в розмірі 630,30 грн., в цій частині клопотання є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Враховуючи, що при прийнятті постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 27.10.2020 про задоволення апеляційної скарги судом не вирішено питання про розподіл судових витрат в частині сплати судового збору, то відповідно до вимог ст. 139 КАС України, понесені позивачем витрати зі сплати судового збору підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень у загальному розмірі 1050,70 грн.

Що стосується стягнення судових витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 5000 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч. 1 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно із ч. 2 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (п. 1 ч. 3 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до ч. 6 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами ( ч. 7 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

У відзиві відповідача на позовну заяву від 10.08.2020 останній не погоджується із сумою понесених витрат на професійну правничу допомогу, вважає зазначену суму неспівмірною та необґрунтованою.

Статтею 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", визначено, що інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення; представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Згідно із ч. 3 ст. 4 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

Відповідно до п.п. 1, 2, 6 ч. 1 та ч. 2 ст. 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", до видів адвокатської діяльності, серед іншого, відносяться: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 р. № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що до правової допомоги належать консультації та роз`яснення з правових питань, складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права міститься у постанові Верховного Суду від 31.07.2018 р. (справа № 820/4263/17).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на підтвердження витрат з оплати професійної правової допомоги подано наступні документи: договір про надання правничої допомоги від 24.07.2020 р., укладений між ОСОБА_1 та «Адвокатським бюро Олександра Кудіна» в особі його керівника ОСОБА_2 , який діє на підставі Статуту, а також на підставі Свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №404, ордер серія СМ №115, квитанція до прибуткового касового ордера №28/07 від 28.07.2020, акт приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) за договором про надання правничої допомоги від 28.07.2020. Згідно вказаного акту всього витрачено часу адвокатом 10 год 30 хв., узгоджена вартість правничої допомоги за одну годину становить 600 грн., фактично сплачено адвокату в якості гонорару за надання правничої допомоги по справі 5000 грн. (п`ять тисяч гривень 00 коп.)

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає неспівмірним наданий адвокатом обсяг послуг (підготовлених матеріалів) з їх вартістю (5000,00 грн.), складністю справи, затраченим ним часом на надання таких послуг.

Також, колегія суддів вважає, що підготовка цієї справи до розгляду не вимагала значного обсягу юридичної і технічної роботи.

Отже, заявлені витрати не відповідають критерію їх реальності, розумності їхнього розміру.

Разом з цим, колегія суддів враховує, що стягнення витрат у заявленому розмірі становить надмірний тягар для відповідача, що суперечить принципу розподілу таких витрат.

Вказані обставини у своїй сукупності дають підстави дійти висновку, що докази надані позивачем щодо заявленої суми відшкодування понесених витрат на правничу допомогу на переконання колегії суддів не підтверджують наявність підстав для відшкодування понесених витрат на правничу допомогу саме у розмірі 5000 гривень.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що до відшкодування підлягає сума в розмірі 1500 гривень замість 5000 гривень, з врахуванням складності справи, обсягом наданих послуг на виконання робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг).

Керуючись ст.ст. 52, 139, 252, 306, 321, 325, 329 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення - задовольнити частково.

Прийняти додаткову постанову, якою стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Сумській області на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви та за подання апеляційної скарги на рішення суду у загальному розмірі 1050,70 (одна тисяча п`ятдесят) гривень 70 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1500,00 (тисяча п`ятсот) гривень 00 коп.

В іншій частині в задоволенні заяви - відмовити.

Додаткова постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)Бегунц А.О.
Судді(підпис) (підпис) Рєзнікова С.С. Мельнікова Л.В.

Повний текст додаткової постанови складено 22.01.2021