Справа № 580/5113/20
Суддя: С.О. Кульчицький
Дата ухвалення: 2021-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2021 року справа № 580/5113/20

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кульчицького С.О., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Комтранс Україна до Київської митниці Державної митної служби України про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративно суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю Комтранс Україна з адміністративним позовом до Київської митниці Державної митної служби України, в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про коригування митної вартості товарів №100000/2020/200028/2 від 01.07.2020 та картку відмови в прийнятті митної декларації №UA100710/2020/507939 від 30.06.2020.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує, що з метою митного оформлення відповідачу надано митну декларацію та всі необхідні документи, які давали змогу митному органу визначити митну вартість товару за ціною, заявленою декларантом, однак митним органом прийнято протиправне рішення про коригування митної вартості товарів та складено картку відмови у прийнятті митної декларації, незважаючи на подані позивачем документи.

Ухвалою суду від 18.11.2020 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом за правилами спрощеного позовного провадження.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач подав до суду 14.01.2020 відзив, у якому зазначив, що митна вартість товару заявлена позивачем в митній декларації визначена за основним методом - за ціною договору, однак під час проведення митного контролю встановлено, що документи, подані для визначення митної вартості товару відповідно до частини 3 статті 53 Митного кодексу України містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відповідач вказує на те, що оскільки декларантом не надано документи, які підтверджують всі складові митної вартості товарів та не спростовано сумніви у правильності задекларованої митної вартості, митним органом не був застосований метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), а тому прийняте рішення є правомірними.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, судом встановлено таке.

Товариство з обмеженою відповідальністю Комтранс Україна, як суб`єкт господарювання - юридична особа, ідентифікаційний код 42067282, зареєстроване 13.04.2018, за основним видом діяльності "оптова торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів".

21.08.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю Комтранс Україна, (покупець) та Фірмою «FUTURE INNOVATIONS DIS TICARET LTD.STI» (продавець) укладено контракт № 210818EX/02 (далі - Контракт), відповідно до умов якого продавець продає, а покупець купує товар, у відповідності з Проформою Інвойс.

Відповідно до п. 3. Контракту поставка товару здійснюється партіями у відповідності з письмовим заказом покупця на умовах ФСА Стамбул, Інкотерсм 2000.

Згідно з п. 4. Контракту оплата повинна проводитись шляхом банківського переказу відповідно вартості товарів по кожному Інвойсу окремо. Умови оплати: протягом 30 банківських днів після відвантаження товару.

Відповідно до додаткової угоди № 2 від 28.12.2019 до вказаного Контракту, його дію продовжено до 31.12.2020 року.

30.06.2020 до Київської митниці Державної митної служби України позивачем подано електронну митну декларацію типу ІМ 40 ДЕ № UA100710/2020/507939 для здійснення митного оформлення товарів поставлених на підставі Контракту.

В графі 43 митної декларації (далі - МД) № UA100710/2020/507939 зазначено 1 (основний метод визначення митної вартості товарі за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються).

На підтвердження заявленої митної вартості товарів у графі 44 МД № UA100710/2020/507939 зазначено такі документи:

- пакувальний лист №б/н від 17.06.2020;

- проформу інвойс №110620 від 11.06.2020;

- комерційний інвойс №GIB034 від 17.06.2020;

- автотранспортна накладна №А607444 від 19.06.2020;

- сертифікат про походження товару №D 0156953 від 18.06.2020;

- замовлення від 10.06.2020 б/н;

- підтвердження замовлення від 11.06.2020 б/н;

- рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від 26.06.2020 №16;

- довідка про транспортні витрати від 26.06.2020 № 30;

- прейскурант виробника товару від 01.06.2020 б/н;

- висновок про вартісні характеристики товару від 26.06.2020 № 130;

- контракт № 210818EX/02 від 21.08.2018;

- додаткова угода від 22.08.2018;

- додаткова угода №2 від 28.12.2019;

- договір транспортного перевезення №160519 від 16.05.2019;

- договір про надання транспортно-експедиційних послуг №15/06/20 від 15.06.2020;

- заявка про організацію транспортних послуг №17/06 від 17.06.2020;

- договір найму транспортного засобу від 07.02.2018;

- технічна довідка від 23.06.2020 №108;

- копія митної декларації країни відправника товару від 18.06.2020;

- калькуляція б/н від 30.06.2020.

Відповідно до гр. 22 вказаної митної декларації заявлена митна вартість складає 18 248,78 доларів США.

Під час здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості задекларованих товарів відповідачем встановлено, що документи надані не в повному обсязі, містять розбіжності та не підтверджують вартості товарів чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. У зв`язку з чим декларанту запропоновано протягом 10 календарних днів надати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості.

30.06.2020 декларантом подано відповідачу: лист імпортера щодо відсутності страхування№ 110 від 30.06.2020; лист про відсутність оплати за товар; договір з перевізником; замовлення з посиланням на Контракт; лист продавця від 30.06.2020; додаткову угоду до Контракту.

01.07.2020 позивачем надано до митного органу переклад митної декларації країни відправника товару.

Розглянувши подані позивачем документи, 01.07.2020 відповідачем прийнято рішення №100000/2020/200028/2 про коригування митної вартості товарів, відповідно до якого митна вартість товару скоригована за другорядним методом визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних товарів та видано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA100710/2020/00077.

02.07.2020 товар випущено у вільний обіг за МД № UA100710/2020/508050 із забезпеченням сплати різниці між сумою митних платежів, згідно з заявленою декларантом митною вартістю товарів та сумою митних платежів, визначених митницею відповідно до рішення про коригування митної вартості № UA100000/2020/200028/2.

Загальна сума наданих позивачем гарантій становить 27506,68 грн.

Не погоджуючись із такими рішеннями митного органу, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає про таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Митного кодексу України (далі МК України), при здійсненні митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, застосовуються виключно норми законів України та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, чинні на день прийняття митної декларації органом доходів і зборів України.

У разі якщо норми законів України чи інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи допускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків підприємств і громадян, які переміщують товари, транспортні засоби комерційного призначення через митний кордон України або здійснюють операції з товарами, що перебувають під митним контролем, чи прав та обов`язків посадових осіб органів доходів і зборів, внаслідок чого є можливість прийняття рішення як на користь таких підприємств та громадян, так і на користь органу доходів і зборів, рішення повинно прийматися на користь зазначених підприємств і громадян. (ч. 4 ст. 3 Митного кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 257 МК України, декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи.

Перелік відомостей, що підлягають внесенню до митних декларацій, обмежується лише тими відомостями, які є необхідними для цілей справляння митних платежів, формування митної статистики, а також для забезпечення додержання вимог цього Кодексу та інших законодавчих актів (ч. 7 ст. 257 МК України).

Відповідно до ч. 8 ст. 257 МК України, митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється органами доходів і зборів на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, установлених цим Кодексом для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться такі відомості, у тому числі у вигляді кодів:

1) заявлений митний режим, тип декларації та відомості про особливості переміщення;

2) відомості про декларанта, уповноважену особу, яка склала декларацію, відправника, одержувача, перевізника товарів і сторони зовнішньоекономічного договору (контракту) або іншого документа, що використовується в міжнародній практиці замість договору (контракту), а в разі якщо зовнішньоекономічний договір (контракт) укладено на підставі посередницького договору, - також про іншу, крім сторони зовнішньоекономічного договору (контракту), сторону такого посередницького договору;

3) відомості про найменування країн відправлення та призначення;

4)відомості про транспортні засоби комерційного призначення, що використовуються для міжнародного перевезення товарів та/або їх перевезення митною територією України під митним контролем, та контейнери;

5) відомості про товари:

а) найменування;

б) звичайний торговельний опис, що дає змогу ідентифікувати та класифікувати товар;

в) торговельна марка та виробник товарів (за наявності у товаросупровідних та комерційних документах);

г) код товару згідно з УКТ ЗЕД;

ґ) найменування країни походження товарів (за наявності);

д) опис упаковки (кількість, вид);

е) кількість у кілограмах (вага брутто та вага нетто) та інших одиницях виміру;

є) фактурна вартість товарів;

ж) митна вартість товарів та метод її визначення;

з) відомості про уповноважені банки декларанта;

и) статистична вартість товарів;

6) відомості про нарахування митних та інших платежів, а також про застосування заходів гарантування їх сплати:

а) ставки митних платежів;

б) застосування пільг зі сплати митних платежів;

в) суми митних платежів;

г) офіційний курс валюти України до іноземної валюти, у якій складені рахунки, визначений відповідно до статті 3 1 цього Кодексу;

ґ) спосіб і особливості нарахування та сплати митних платежів;

д) спосіб забезпечення сплати митних платежів (у разі застосування заходів гарантування їх сплати);

7) відомості про зовнішньоекономічний договір (контракт) або інший документ, що використовується в міжнародній практиці замість договору (контракту), та його основні умови;

8) відомості, що підтверджують дотримання встановлених законодавством заборон та обмежень щодо переміщення товарів через митний кордон України;

9) відомості про документи, передбачені частиною третьою статті 335 цього Кодексу;

10) довідковий номер декларації (за бажанням декларанта).

Статтею 49 МК України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно ч. 1 ст. 58 МК України, метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо:

1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що:

а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні;

б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно);

в) не впливають значною мірою на вартість товару;

2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів;

3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті;

4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Відповідно до норм ч. 2 ст. 53 МК України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

При цьому, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (ч. 5 ст. 58 МК України).

Частиною 2, 3 ст. 58 МК України унормовано, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірно та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Відповідно ст. 57 МК України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні:

а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;

б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;

в) на основі віднімання вартості;

г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);

ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

При визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті:

1) витрати, понесені покупцем:

а) комісійні та брокерська винагорода, за винятком комісійних за закупівлю, що є платою покупця своєму агентові за надання послуг, пов`язаних із представництвом його інтересів за кордоном для закупівлі оцінюваних товарів;

б) вартість ящиків тари (контейнерів), в яку упаковано товар, або іншої упаковки, що для митних цілей вважаються єдиним цілим з відповідними товарами;

в) вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням (ч. 10 ст. 58 МК України).

В силу положень ч. 5, 6 ст. 53 МК України, забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті. Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

Згідно аналізу ст. 53 МК України, законом визначений вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Дана норма кореспондується з положеннями ч. 3 ст. 318 МК України, якою встановлено, що митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи.

Разом з цим, згідно норм ч. 3 ст. 53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8)висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Крім цього, відповідно до частини шостої статті 54 МК України, орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:

1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;

2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;

4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Водночас, повідомляючи декларанта про необхідність надати додаткові документи митний орган має обґрунтовувати свої вимоги щодо їх надання, узгоджуючи таке надання документів з правовою суттю правовідносин, які склалися між імпортером товару та його контрагентом. Тобто, встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих декларантом документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

При цьому, митний орган повинен витребувати саме ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості.

Такий висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України у постановах від 31 березня 2015 року №21-53а15, №21-127а15 та №805/778/13-а від 16 липня 2016 року.

Тобто, законом чітко встановлено умову, за наявності якої у митного органу виникає право на застосування таких повноважень, як витребування додаткових документів та відмова у митному оформленні за заявленою декларантом митною вартістю товарів, а саме, наявність обгрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів. Сумніви обґрунтовані, якщо документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числове визначення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари.

Судом встановлено, що декларантом до митного оформлення подано документи, які підтверджують мину вартість товару за першим методом - щодо ціни договору. Надані документи не містять неточностей та суперечностей.

Водночас, відповідно до ч. 7 ст. 54 МК України, у разі якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Згідно ч. 1ст. 55 МК України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Суд зазначає, що наявність в інформаційних базах даних митного органу інформації про те, що у попередні періоди товари зі схожими характеристиками були розмитнені із зазначенням більшої митної вартості, жодним чином не доводить неправильність її визначення позивачем, оскільки митна вартість залежить від ряду обставин і визначається в кожному конкретному випадку.

Аналогічні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 19.02.2019 по справі №805/2713/16-а.

Посадовими особами відповідача не враховано документи, які подані декларантом до декларації №UA100710/2020/507939, а саме: пакувальний лист №б/н від 17.06.2020; проформу інвойс №110620 від 11.06.2020; комерційний інвойс №GIB034 від 17.06.2020; автотранспортну накладну №А607444 від 19.06.2020; сертифікат про походження товару №D 0156953 від 18.06.2020; замовлення від 10.06.2020 б/н; підтвердження замовлення від 11.06.2020 б/н; рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг від 26.06.2020 №16; довідку про транспортні витрати від 26.06.2020 № 30; прейскурант виробника товару від 01.06.2020 б/н; висновок про вартісні характеристики товару від 26.06.2020 № 130; контракт № 210818EX/02 від 21.08.2018; додаткову угоду від 22.08.2018; додаткову угоду №2 від 28.12.2019; договір транспортного перевезення №160519 від 16.05.2019; договір про надання транспортно-експедиційних послуг №15/06/20 від 15.06.2020; заявку про організацію транспортних послуг №17/06 від 17.06.2020; договір найму транспортного засобу від 07.02.2018; технічну довідку від 23.06.2020 №108; копію митної декларації країни відправника товару від 18.06.2020; калькуляцію б/н від 30.06.2020; лист імпортера щодо відсутності страхування; лист продавця від 30.06.2020; лист про відсутність оплати за товар.

Суд не погоджується з доводами відповідача щодо неможливості визначення митної вартості за основним методом в наслідок відсутності відомостей про отримання прибутку позивачем від продажу товарів та вартості сировини, що є складовою товару, оскільки з аналізу статті 53 МК України відсутній обов`язок декларанта надавати відповідні документи на їх підтвердження.

Щодо посилань відповідача на відсутність документів щодо оплати товарів в повній мірі або ж відсутності оплати, суд зазначає таке.

Згідно з п. 4. Контракту: «Условия платежа: в течении 30 банковских дней после отгрузки товара».

Отже, за умовами контракту на момент подання митної декларації позивач не міг надати документи про оплату товару, оскільки така оплата має бути здійснена протягом 30 банківських днів, у зв`язку з чим суд критично розцінює доводи відповідача.

Посилання представника відповідача на застосування другорядного методу визначення митної вартості товару, а саме за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, суперечать ст. 57 МК України та спростовується матеріалами справи, оскільки всі вихідні дані та документи для визначення вартості товару за основним методом позивачем надані до митної декларації.

Таким чином, оскільки на час прийняття картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення у відповідача були відсутні підстави, передбачені частиною шостою статті 54 Митного кодексу України, відповідні рішення суб`єкта владних повноважень є протиправними та підлягають скасуванню.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач просить визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації №UA100710/2020/507939 від 30.06.2020, однак до матеріалів справи надано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 01.07.2020 №UA100710/2020/00077.

Згідно з частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З метою ефективного захисту прав позивача у сфері публічно-правових відносин, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправною і скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 01.07.2020 №UA100710/2020/00077.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд висновує, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а вимоги такими, що належить задовольнити частково.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому в силу положень частини 2 статті 77 вказаного кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у сумі 2102,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 857 від 10.11.2020.

Враховуючи, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, судові витрати зі сплати судового збору у сумі 1051,00 грн належить стягнути з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань.

Керуючись ст.ст. 2 ,6, 9, 14, 19, 76, 77, 139, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю Комтранс Україна (18029, м. Черкаси, вул. 30-років Перемоги, 23, ідентифікаційний код 42067282) до Київської митниці Державної митної служби України (03124, м. Київ, бул. Гавела Вацлава, 8-А, ідентифікаційний код 43337359) про визнання протиправним та скасування рішення задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 01.07.2020 №100000/2020/200028/2.

Визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 01.07.2020 №UA100710/2020/00077.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці Державної митної служби України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Комтранс Україна судовий збір у сумі 1051 (одна тисяча п`ятдесят одна) грн 00 коп.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суду у строк, встановлений статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України. У разі застосування судом частини третьої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.О. Кульчицький