Справа № 580/5882/20
Суддя: Л.В. Трофімова
Дата ухвалення: 2021-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2021 року справа № 580/5882/20

12 годин 48 хвилин м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі: судді - Трофімової Л.В., за участі секретаря - Безпалого А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу № 580/5882/20

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) [позивач ОСОБА_1 - особисто]

до Головного управління ДПС у Черкаській області (вул. Хрещатик, 235, м. Черкаси, 18000, ідентифікаційний код юридичної особи в ) [представник відповідача - не прибув]

про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки), прийняв рішення.

21.12.2020 ОСОБА_1 , звернувшись до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Черкаській області, просить: визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Черкаській області від 10.11.2020 № Ф-63850-53 про сплату боргу (недоїмки) у сумі 18049,68 грн.

Ухвалою від 12.01.2021 відкрито спрощене провадження у справі, призначено судове засідання на 21.01.2021.

У обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач 09.12.2020 отримав вимогу про сплату недоїмки з ЄСВ у сумі 18049,68 грн, проте як адвокат не погоджується з діями контролюючого органу, позаяк єдиний внесок сплачує роботодавець за виконання трудових обов`язків з представництва ПрАТ «Миронівська птахофабрика» у судах - під час реалізації права зайняття адвокатською діяльністю. Позивач зазначив, що відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи у трудових відносинах за наявного права здійснення незалежної професійної діяльності без отримання доходу законом не врегульовано, проте призводить до невиправданого подвійного майнового навантаження. Позивач позовну вимогу підтримав та просив задовольнити позов.

Відповідач позов не визнав, 20.01.2021 подав до суду відзив на позовну заяву, де зазначив, що згідно інформаційних даних Головного управління ДПС у Черкаській області з ОСОБА_1 перебуває на обліку в контролюючому органі як особа, яка провадить незалежну професійну діяльність. Нарахування ЄСВ здійснено на підставі звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми єдиного внеску від 23.04.2019 №18818008 автоматично поквартально у сумі 18049, 68 грн, тому правомірним є сформування податкової вимоги від 10.11.2020 № Ф-63850-53 про сплату боргу. Відповідач просив відмовити у задоволенні позову. Представник відповідача у судове засідання не прибув, причин неявки суду не повідомив, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Представник відповідача надав письмове клопотання (від 20.01.2021 вх.1696/21) про залишення позову без розгляду із твердженням «вимога вважається врученою позивачу 09.12.2020» та про сформовану судову практику згідно постанови ВС у справі №480/106/19 за позицією Головного управління ДПС у Черкаській області.

Судом з ЄДРСР встановлено, що у справі № 480/106/19 (ЄДРСР 88506714) оскаржене у касаційному порядку зобов`язання щодо сплати недоїмки з єдиного внеску у сумі 15`819,54 грн не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що відповідно до пункту 6 частини 6 статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України є ознакою справи незначної складності. Ухвалою Верховного Суду відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління ДПС у Сумській області, тому твердження щодо постанови ВС у справі №480/106/19 за позицією Головного управління ДПС у Черкаській області не відповідає дійсності.

Судом ухвалою (протокол від 21.01.2021) відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про залишення позову без розгляду. Позивач не порушив 10-денний строк звернення до суду згідно частини 4 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI із змінами» (далі - Закон № 2464), звернувшись до суду 21.12.2020 (19-20.12.2020 - вихідні дні), про що зазначено в ухвалі про відкриття провадження (ЄДРСР 94099555) з урахуванням заяви про усунення недоліків від 11.01.2021 (вх.566/21 від 11.01.21 - а.с.47) про надання доказів сплати судового збору (а.с.48).

Розглянувши надані документи і матеріали, заслухавши позицію позивача, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів сукупно, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити з огляду на таке.

Предметом спору у справі є різне тлумачення питань адміністрування ЄСВ та оцінка правомірності вимоги про сплату позивачем недоїмки з ЄСВ особою, яка провадить незалежну професійну діяльність - адвокатом без отримання доходу у сумі, що не є меншою мінімально встановленого розміру, та одночасно найманим працівником із сплатою роботодавцем ЄСВ.

Конституцією України передбачено (частина 2 статті 19), що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно зі статтею 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, протягом розумного строку.

Згідно частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку ЄСВ, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку регулюються Законом №2464. Інструкцією, що визначає процедуру нарахування і сплати ЄСВ страхувальниками, визначеними Законом № 2464, нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів є Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджена наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449 (далі - Інструкція № 449).

ОСОБА_1 взятий на облік платника єдиного внеску в органах ДПС 05.12.2018 за №4405 як адвокат згідно довідки - свідоцтва №007 та повідомлення №005 (а.с.25-26).

Судом встановлено, що згідно інтегрованої картки платника ГУ ДПС у Черкаській області здійснювало нарахування ЄСВ ОСОБА_1 у розмірі мінімального внеску: 21.01.2019 - 819,06 грн за грудень 2018; 19.04.2019 - 2754,18 грн за I квартал 2019; 02.05.2019 - 9009,66 грн (звіт від 23.04.2019) за січень-листопад 2018; 19.07.2019 - 2754,18 грн за II квартал 2019; 21.10.2019 - 2754,18 грн за III квартал 2019; 20.01.2020 - 2754,18 грн за IV квартал 2019; 21.04.2020 - 2078,12 грн за I квартал 2020; 20.07.2020 - 1039,06 грн за II квартал 2020; 19.10.2020 - 3178,12 грн за III квартал 2020 року (а.с.57-59).

10.11.2020 Головним управлінням ДПС у Черкаській області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-63850-53 про борг зі сплати ЄСВ у сумі 18049,68 грн відповідно до статті 25 Закону № 2464 (а.с.11) і направлено на адресу позивача (а.с.12).

Вважаючи зазначену вимогу від 10.11.2020 № Ф-63850-53 про сплату боргу (недоїмки) протиправною, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Пунктом 1 частини 1 статті 1 Закону № 2464 визначено, що Державний реєстр загальнообов`язкового державного соціального страхування - це організаційно-технічна система, призначена для накопичення, зберігання та використання інформації про збір та ведення обліку ЄСВ, його платників та застрахованих осіб, що складається з реєстру страхувальників та реєстру застрахованих осіб. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 Закону № 2464 ЄСВ - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування. Пунктами 4, 5 частини 1 статті 4 Закону № 2464 установлено, що платниками ЄСВ є: фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування; або особи, які отримують дохід від цієї діяльності. Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 6 Закону №2464 платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок. Згідно абзацу 1 пункту 1 та пункту 3 частини 1 статті 7 Закону № 2464 (у редакції, чинній з 01.01.2017) ЄСВ нараховується: для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини 1 статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами; для платників, зазначених у пункті 4 частини 1 статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. Сума ЄСВ не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску. Відповідно до частини 5 статті 8 Закону №2464 ЄСВ для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску. У разі якщо база нарахування ЄСВ не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки ЄСВ. Згідно з частинами 2, 3 статті 9 Закону №2464 обчислення ЄСВ здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Пунктом 14.1.195 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (далі - Кодекс № 2755) визначено, що працівник - це фізична особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону.

Суд зазначає, що соціальне страхування є складовим елементом системи соціального захисту. Сплата ЄСВ є формою участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування. Мета такої участі полягає у гарантуванні особі матеріального забезпечення у разі настання страхового випадку (як то безробіття, тимчасова непрацездатність, нещасний випадок на виробництві чи професійне захворювання, досягнення пенсійного віку тощо). Необхідними умовами для сплати особою ЄСВ є провадження такою особою, зокрема підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. За відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати. Метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування. Під час нарахування заробітної плати (доходів) фізичним особам з джерел не за основним місцем роботи ставка єдиного внеску, встановлена цією частиною, застосовується до визначеної бази нарахування незалежно від її розміру.

З 01.10.2013 адміністрування ЄСВ здійснюють органи доходів і зборів відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи» від 04.07.2013 № 406-VI. Обчислення ЄСВ органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. Згідно частини 4 статті 25 Закону №2464 орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Відповідно до абзацу 2 пункту 2 розділу VI Інструкції №449 у разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимогою про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції. За змістом пункту 3 розділу VI Інструкції №449 органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску. У випадках, передбачених абзацами 3 та/або 4 цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається (вручається): платникам, зазначеним у підпунктах 1, 2 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом 10 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій); платникам, зазначеним у підпунктах 3, 4, 6 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом 15 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій). Абзацом 1 пункту 4 розділу VI Інструкції №449 визначено, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Зазначене правове регулювання дає підстави дійти висновку, що з урахуванням особливостей форми діяльності осіб, які зареєстровані як фізичні особи - платники єдиного внеску, проте фактично не здійснюють та не ведуть господарську діяльність та доходи не отримують, саме задля досягнення вищевказаної мети збору ЄСВ законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

Згідно постанови Верховного Суду від 04.12.2019 у справі №440/2149/19 (ЄДРСР 86203700), від 02.04.2020 у справі №620/2449/19 (ЄДРСР 88575374) особа, яка господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником) така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок сплати ЄСВ роботодавцем.

Інше тлумачення норм Закону № 2464 щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДПС і зареєстровані як фізичні особи (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняла би надмірність сплати (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті консолідованого страхового внеску.

Суд зазначає, що в інтегрованій картці з ЄСВ стосовно позивача (код платежу 71040000 для осіб, які обрали спрощену систему оподаткування і провадять незалежну професійну діяльність) станом на 31.12.2020 за ОСОБА_1 обліковується заборгованість у сумі 18049, 68 грн (а.с.57).

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 1 Закону № 2464 недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена податковим органом у випадках, передбачених цим Законом.

Судом з трудової книжки ОСОБА_1 встановлено, що у період з 01.08.2017 до 20.09.2018 (записи 21, 22) позивач працював в ТОВ «Катеринопільський елеватор» () (а.с.21). У період з 21.09.2018 (запис 23, 24) позивач працює в ПрАТ «Миронівська птахофабрика» () (а.с.22).

Суд зазначає, що Закон №2464 не містить норм щодо обов`язку фізичної особи, яка обрала спрощену систему оподаткування і провадить незалежну професійну діяльність сплачувати ЄСВ у разі, коли такою особою фактично не отримано дохід під час діяльності за умови, що така особа є найманим працівником. Факт державної реєстрації фізичною особою індивідуальної підприємницької діяльності не зобов`язує таку особу до активного її ведення. Наданою позивачем до суду копією виписки з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за формою ОК-5 підтверджено сплату страхувальниками ТОВ «Катеринопільський елеватор» () і ПрАТ «Миронівська птахофабрика» () як роботодавцями ЄСВ за застраховану особу (позивача). Згідно декларації за 2018 рік (а.с.35) дохід у рядку 10.1 у формі заробітної плати визначено у сумі 354593,64 грн.

Згідно відомостей про застраховану особу (а.с.31-33) за кодом 32580463 (ТОВ «Катеринопільський елеватор») у січні - жовтні 2018 року нараховано заробітну плату і «ТАК» - сплачено сплачено ЄСВ за застраховану особу (позивача); за кодом 30830662 (ПрАТ «Миронівська птахофабрика») у жовтні - грудні 2018 року, січні - лютому 2019 року, січні - листопаді 2020 року нараховано заробітну плату і «ТАК» - сплачено ЄСВ за фактичну оплату праці роботодавцем.

Згідно звіту від 23.04.2019 про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску (а.с.60) за 2018 рік сума нарахованого ЄСВ становить 9828,72 грн - щомісячно по 819,06 грн з доходом 3723 грн. Проте згідно декларації (а.с.35-37) у рядку 10.8 сума доходів зазначено прочерк.

Позаяк основоположним принципом збору ЄСВ є обов`язковість законодавчого визначення умов і порядку його сплати, відсутність у законі конкретної вказівки на необхідність сплати єдиного внеску у вищеописаному випадку свідчить на користь висновку про відсутність у позивача обов`язку з його сплати.

Визначальним у контексті саме цього спору є мета сплати єдиного внеску - отримання особою права на соціальне забезпечення у разі настання страхового випадку. Позивачу таке право гарантоване за рахунок участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування як найманого працівника та сплати єдиного внеску роботодавцем за основним місцем роботи. Суд дійшов висновку про відсутність у позивача обов`язку зі сплати єдиного внеску за спірний період 2018 - 2020 років у сумі 18049,68 грн.

Згідно Кодексу адміністративного судочинства України (частина 1 статті 77) кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України. Відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України (частина 2 статті 77) у адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Кодексом адміністративного судочинства України (частина 5 статті 242) встановлено, що під час вибору і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду від 02.04.2020 у справі №620/2449/19 зазначено: тлумачення норм Закону № 2464, на якому наполягає ГУ ДПС щодо необхідності сплати ЄСВ фізичними особами, які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 27.11.2019 (справа №160/3114/19), від 04.12.2019 (справа №440/2149/19), від 23.01.2020 (справа №480/4656/18).

Суд зазначає, що у рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 20.01.2012 у справі Rysovskyy проти України у рішенні від 20.10.2011 (заява №29979/04) зазначено про особливу важливість принципу «належного урядування», що передбачає в разі коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема якщо справа впливає на основоположні права людини, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, що посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.

Згідно частини 5 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

ЄСПЛ зазначає, що у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків платника податків необхідно віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків (справа Serkov проти України, заява № 39766/05, параграф 43). Існування нечіткого, суперечливого нормативного регулювання порушує принцип правової визначеності у зв`язку з чим у даній справі застосуванню належать висновки ЄСПЛ викладені у справі Серков проти України (цитовані у пункті 65 цієї постанови), позаяк принцип найбільш сприятливого тлумачення національного законодавства на користь платників податків так само може бути застосований до платників загальнообов`язкових внесків, у тому числі ЄСВ.

Оцінюючи дії відповідача щодо оскаржуваної вимоги за критеріями частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає, що оскаржувану вимогу за період отримання позивачем доходу як найманим працівником, який має свідоцтво на право заняття адвокатською діяльністю за якого роботодавцем сплачував єдиний внесок прийнято не у спосіб, що визначений законами України, необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), непропорційно, у зв`язку з чим позов належить задовольнити повністю, визнавши протиправною та скасувавши вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДПС в Черкаській області від 13.11.2020 № Ф-63850-53 про сплату недоїмки у сумі 18049,68 грн.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає про таке.

Згідно частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку задоволення позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які належать відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Враховуючи, що позов задоволено повністю, а позивачем сплачено судовий збір у сумі 840,80 грн, суд дійшов висновку про необхідність стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судових витрат позивача, пов`язаних із сплатою судового збору.

Керуючись статтями 2, 6-16, 19, 73-78, 90, 118, 139, 242-246, 255, 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Черкаській області від 10.11.2020 № Ф-63850-53 про сплату боргу (недоїмки) у сумі 18049 (вісімнадцять тисяч сорок дев`ять) грн 68 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Черкаській області (вул. Хрещатик, 235, м. Черкаси, 18002, ідентифікаційний код юридичної особи в ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судові витрати із сплати судового збору у сумі 840 (вісімсот сорок) грн 80 коп.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, що може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України до Шостого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу VII Перехідних положень та з урахуванням пункту 3 розділу VI Прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 [ АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ];

відповідач: Головне управління ДПС у Черкаській області [вул. Хрещатик, 235, м. Черкаси, 18002, ідентифікаційний код юридичної особи в ].

Повне судове рішення складено 22.01.2021.

Суддя Л.В. Трофімова