Справа № 160/6896/20
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2021-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

14 січня 2021 року м. Дніпросправа № 160/6896/20

головуючий суддя І інстанції Коренев А.О.

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді (доповідача) Іванова С.М.,

суддів: Сафронової С.В., Чередниченка В.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.09.2020 року в адміністративній справі №160/6896/20 за позовом Акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" до Офісу великих платників податків Державної податкової служби про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" звернулось до суду з позовом до Офісу великих платників податків Державної податкової служби про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 26.03.2020 року

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.09.2020 року в задоволенні адміністративного позову Акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" було відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Акціонерне товариство "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат", звернулось з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати вищезазначене рішення, як незаконне та прийняти нову постанову про задоволення адміністративного позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що спірне податкове повідомлення-рішення було прийнято на підставі висновку акту перевіркі про порушення позивачем вимог ст. 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», який втратив чинінсть з 07.02.2019 року, що суперечить приписам чинного законодавства.

Відзив від відповідача на адресу суду не надходив.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження на підставі ст. 311 КАС України.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів останньої, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як було встановлено судом першої інстанції, відповідно до повідомлення АТ «ТАСКОМБАНК» від 08.11.2018 №11000/47 про порушення строків розрахунків та пп.75.1.2 п.75.1 ст.75, пп.78.1.1 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України, на підставі наказу Офісу великих платників податків ДПС від 29.01.2020 року №118 та направлення від 07.02.2020 №29/28-10-50-17 проведена документальна позапланова виїзна перевірка Акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» (код за ) (з питання дотримання вимог валютного законодавства при виконанні зовнішньоекономічного контракту №194 від 03.04.2018 укладеного з нерезидентом Londgi Magnet Co.Ltd (Китай) за період з 03.04.2018 по 31.01.2019.

За результатами проведеної перевірки складено Акт документальної позапланової виїзної перевірки від 05.03.2020 року №24/28-10-50-17-00190911.

Не погодившись із висновками викладеними в Акті перевірки 18 березня 2020 року позивач звернувся із письмовими запереченнями до Офісу великих платників податків ДПС, за результатами розгляду яких листом № 12578/10/28-10-50-17-10 від 24.03.2020 року, вимоги підприємства були залишені без задоволення, а висновки перевірки - без змін.

26 березня 2020 року Офісом великих платників податків ДПС України прийнято податкове повідомлення-рішення №, яким застосовано штрафні (фінансові) санкції (нараховано пеню) на підставі: підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України і п.5 ст.13 Закону України від 21.06.2018 p. № 2473-VIII «Про валюту і валютні операції».

Позивач не погодився із вказаним податковим повідомленням-рішенням і звернувся із скаргою про скасування ППР від 26.03.2020 року до Державної податкової служби України, за результатами розгляду якої AT «Марганецький ГЗК» відмовлено у її задоволенні, а спірне податкове повідомлення-рішення залишено без змін.

Не погодившись з обґрунтованістю прийняття наведеного податкового повідомлення- рішення, позивач звернувся до суду з метою захисту своїх порушених прав та інтересів.

Вирішуючи спір між сторонами та відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що у даному випадку, підлягають застосуванню до події, факту (до поставки (експорту, імпорту) товару та граничних строків розрахунків) норми законів під час дії яких вони настали і мали місце (у даному випадку - квітень-жовтень 2018р.), а юридична відповідальність застосовується за нормами закону, який визначає недотримання граничних строків розрахунків як правопорушення, тобто, за нормою ч.5 ст.13 Закону України «Про валюту та валютні операції», які набрали чинності з 07.02.2019р. (що є аналогічними приписам ст.4 Закону №185/94-ВР, які діяли до 07.02.2019р.) та є чинними на момент прийняття оспорюваного податкового повідомлення-рішення.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» імпортні операції резидентів, які здійснюються на умовах відстрочення поставки, в разі, коли таке відстрочення перевищує 180 календарних днів з моменту здійснення авансового платежу або виставлення векселя на користь постачальника продукції (робіт, послуг), що імпортується, потребують висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» порушення резидентами, крім суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції на період її проведення, строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону або встановлених Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, тягне за собою стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару) в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару).

Так, з введенням в дію Закону України «Про валюту і валютні операції» від 21.06.2018 року № 2473-VIII (далі Закон № 2473) з 07.02.2019 року Закон України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» від 23.09.1994 року № 185/94-ВР втратив чинність.

Згідно ч. 5 ст. 13 Закону України «Про валюту і валютні операції» порушення резидентами строку розрахунків, встановленого згідно із цією статтею, тягне за собою нарахування пені за кожний день прострочення в розмірі 0,3 відсотка суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару) у національній валюті (у разі здійснення розрахунків за зовнішньоекономічним договором (контрактом) у національній валюті) або в іноземній валюті, перерахованій у національну валюту за курсом Національного банку України, встановленим на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару).

В свою чергу, положення частини 8 статті 16 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2473 встановлюють, що установи, суб`єкти валютних операцій, які до дня введення в дію цього Закону порушили вимоги Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Указу Президента України від 27 червня 1999 року № 734/99 «Про врегулювання порядку одержання резидентами кредитів, позик в іноземній валюті від нерезидентів та застосування штрафних санкцій за порушення валютного законодавства» та (або) нормативно-правових актів Національного банку України з питань валютного регулювання та контролю, несуть відповідальність, передбачену законодавством України, що діяло на день вчинення таких порушень.

Пунктом 2 постанови Правління НБУ від 02.01.2019 № 7 «Про затвердження Інструкції про порядок валютного нагляду за дотриманням резидентами граничних строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів» визначено, що граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів, визначені в пункті 21 розділу II Положення про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 02 січня 2019 року № 5 (далі - Положення про заходи захисту), поширюються на незавершені операції резидента з експорту та імпорту товарів, за якими до 07 лютого 2019 року не встановлено банком порушення 180-денного строку розрахунків (або строків, визначених у висновках центрального органу виконавчої влади з питань економічної політики, виданих на перевищення встановлених законодавством України строків розрахунків).

Таким чином, якщо граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів встановлені Законом №185 було порушено до дати введення в дію Закону № 2473, то застосовуються строки й відповідальність визначені Законом №185.

Як вбачається зі змісту податкового повідомлення-рішення від 26.03.2020 року № , останнє було прийнято з огляду на встановлення порушення ст. 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» та на підставі приписів п. 5 ст. 13 Закону України «Про валюту і валютні операції».

Згідно розрахунку пені за порушення валютного законодавства, нарахування позивачу пені відбулось за період з 16.10.2018 року по 18.10.2018 року (а.с.15).

Тобто, відповідачем встановлено порушення 180-денного строку розрахунків операції резидента за контрактами від 03.04.2018 року № 194, які були допущені до 07 лютого 2019 року, при цьому пеня нарахована за періоди в яких діяв Закон №185.

Як вже зазначалося, частина 8 статті 16 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2473 передбачає можливість притягнення до відповідальності на підставі законодавства, яке діяло раніше, тільки за порушення певного переліку нормативно-правових актів.

До цих нормативних актів належить Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Указ Президента України від 27 червня 1999 року № 734/99 «Про врегулювання порядку одержання резидентами кредитів, позик в іноземній валюті від нерезидентів та застосування штрафних санкцій за порушення валютного законодавства» та (або) нормативно-правові акти Національного банку України з питань валютного регулювання та контролю.

При цьому, Закон України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» в наведеному переліку відсутній у той час, як саме за порушення строків, визначених статтею 1 цього закону, можливе нарахування пені, у звязку з чим, після 07.02.2019 пеня за порушення строків зарахування валютної виручки на підставі статті 4 наведеного закону нараховуватися не може.

Що стосується нарахування пені на підставі частини 5 статті 13 Закону № 2743, то останнє можливо у разі порушення резидентами строку розрахунків, встановленого згідно саме із цією статтею. Ці строки встановлюються Національним банком України відповідно до частини 1 статті 13 Закону України «Про валюту і валютні операції» та за загальним правилом пункту 21 Положення про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті, затвердженого Постановою Правління Національного банку України 02.01.2019 № 5, складають 365 календарних днів з дня митного оформлення продукції, що експортується.

В силу приписів статті 58 Конституції України ці строки не можуть почати обраховуватися до введення в дію Закону № 2473, а тому за окремими виключеннями не можуть бути порушені раніше 07.02.2020 року. Відтак, нарахування пені на підставі частини 5 статті 13 Закону №2743 до цієї дати неможливе.

Таке застосування законів у часі відповідає правовим позиціям, викладеним у рішеннях Конституційного Суду України.

Зокрема, у пункті 3 мотивувальної частини рішення від 3 жовтня 1997 року №4-зп/1997 Конституційний Суд України зазначив, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовує однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

Також у пункті 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року №1-рп/1999 зазначається, що перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма).

За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Відповідальність можлива лише за наявності в законі чи іншому нормативно-правовому акті визначення правопорушення, за яке така юридична відповідальність особи передбачена, і яка може реалізовуватись у формі примусу зі сторони уповноваженого державою органу.

Під час існування спірних правовідносин Закон № 185 втратив чинність без встановлення перехідного періоду, впродовж якого передбачена ним відповідальність може бути застосована. Тому за період після 07.02.2019 року нарахування пені на підставі Закону № 185 є неправомірним.

Таким чином, проаналізувавши встановлені обставини справи у сукупності, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку щодо протиправності прийняття відповідачем податкового повідомлення-рішення від 26.03.2020 року та необхідності його скасування.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 317 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" задовольнити.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.09.2020 року в адміністративній справі №160/6896/20 скасувати та прийняти нову постанову.

Адміністративний позов Акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 26.03.2020 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Офісу великих платників податків Державної податкової служби на користь Акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" сплачений судовий збір за подання адміністративного позову в розмірі 2877.49 грн. та за подання апеляційної скарги в розмірі 4316.24 грн.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя С.М. Іванов

суддя С.В. Сафронова

суддя В.Є. Чередниченко