Справа № 440/6819/20
Суддя: С.С. Бойко
Дата ухвалення: 2021-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

іменем України

20 січня 2021 року м. ПолтаваСправа № 440/6819/20

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Бойка С.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Конституційного суду України про зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

23 листопада 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Конституційного суду України про зобов`язання повторно розглянути запити ОСОБА_1 про отримання публічної інформації від 27.07.2020, 03.08.2020 та 15.10.2020 з урахуванням висновків суду та надати йому копію конституційної скарги ОСОБА_2 .

Позовні вимоги обґрунтовані посиланнями на те, що ОСОБА_1 неодноразово звертався до Конституційного суду України із запитами про надання публічної інформації, а саме копії скарги ОСОБА_2 , однак Конституційний Суд України своїми листами відмовив у надані запитуваної інформації. Вважаючи вказані відповіді протиправними, позивач звернувся до суду.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 30.11.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі.

Справу за вказаним позовом розглянуто судом за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

27.07.2020 позивач звернувся до Конституційного Суду України із запитом на отримання публічної інформації у якому просив надати йому копії конституційної скарги ОСОБА_2 рішення за якою ухвалено 14.07.2020.

Конституційний Суд України своїм листом від 31.07.2020 №4/4-015-18/2964 повідомив ОСОБА_1 , що конституційна скарга та долучені до неї тексти судових рішень містять конфіденційну інформацію про інших осіб, а тому для її опрацювання необхідна згода автора скарги. Враховуючи, що конституційна скарга ОСОБА_2 не визнавалась такою, що має суспільний інтерес, а в матеріалах справи відсутня згода автора на ознайомлення з її текстом інших осіб, текст конституційної скарги не може бути наданий на ознайомлення іншим особам.

03.08.2020 ОСОБА_1 звернувся до Конституційного Суду України із запитом на отримання публічної інформації у якому повторно просив, надати йому копії конституційної скарги ОСОБА_2 . Крім того, позивач просив в тексті скарги заретушувати будь-яку персональну і конфіденційну інформацію ОСОБА_2 . Вказував на те, що загальновідомим є той факт, що конституційна скарга ОСОБА_2 є першою і єдиною конституційною скаргою за якою КСУ ухвалив забезпечувальний наказ, що само по собі становить значний суспільний інтерес, а тому рішення КСУ про визнання у цій скарзі суспільного інтересу не вимагається.

Відповідач своїм листом від 06.08.2020 №004-015-18/2984 відмовив позивачу у наданні запитуваної скарги посилаючись на те, що в матеріалах конституційної скарги відсутня згода гр. ОСОБА_2 на ознайомлення з текстом його скарги інших осіб та її знеособлення.

15.10.2020 позивач знову звернувся до Конституційного Суду України із запитом про отримання публічної інформації у якому втретє просив надати йому копії конституційної скарги ОСОБА_2 вказуючи на те, що конституційна скарга ОСОБА_2 є першою і наразі єдиною скаргою за якою КСУ ухвалено забезпечувальний наказ. Крім того, на сайті КСУ опубліковано окремі матеріали справи ОСОБА_2 де також міститься копія забезпечувального наказу КСУ, у якому суд не приховував адресу квартири ОСОБА_2 , що свідчить про невизнання КСУ потреби у захисті персональних даних скаржника.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просив надати конституційну скаргу ОСОБА_2 із заретушованими персональними даними.

Конституційний Суд України своїм листом від 21.10.2020 №004-015-18/4322 відмовив позивачу у наданні конституційної скарги ОСОБА_2 посилаючись на те, що вона містить конфіденційну інформацію про скаржника та третіх осіб та не відноситься до публічної інформації, розпорядником якої є Конституційний Суд України. Крім того, відповідач стверджує про відсутність у нього згоди ОСОБА_2 на копіювання, тиражування та внесення змін до тексту його скарги.

Позивач не погодився з відмовою відповідача у наданні йому копії конституційної скарги, поданої ОСОБА_2 , у зв`язку з чим звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам та відповідним доводам сторін, суд виходить з такого.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес встановлений Законом України "Про доступ до публічної інформації".

Статтею 1 цього Закону встановлено, що публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статті 3 вказаного Закону право на доступ до публічної інформації гарантується: 1) обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом; 2) визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє; 3) максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації; 4) доступом до засідань колегіальних суб`єктів владних повноважень, крім випадків, передбачених законодавством; 5) здійсненням парламентського, громадського та державного контролю за дотриманням прав на доступ до публічної інформації; 6) юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації.

Згідно із статтею 4 Закону України "Про доступ до публічної інформації" доступ до публічної інформації відповідно до цього Закону здійснюється на принципах: 1) прозорості та відкритості діяльності суб`єктів владних повноважень; 2) вільного отримання, поширення та будь-якого іншого використання інформації, що була надана або оприлюднена відповідно до цього Закону, крім обмежень, встановлених законом; 3) рівноправності, незалежно від ознак раси, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак.

Пунктом 2 частини першої статті 5 цього Закону встановлено, що доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

Відповідно до частини першої статті 13 вказаного Закону розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються: 1) суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання; 2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів; 3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків; 4) суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них.

Згідно із статтею 14 Закону України "Про доступ до публічної інформації" розпорядники інформації зобов`язані: 1) оприлюднювати інформацію, передбачену цим та іншими законами; 2) систематично вести облік документів, що знаходяться в їхньому володінні; 3) вести облік запитів на інформацію; 4) визначати спеціальні місця для роботи запитувачів з документами чи їх копіями, а також надавати право запитувачам робити виписки з них, фотографувати, копіювати, сканувати їх, записувати на будь-які носії інформації тощо; 5) мати спеціальні структурні підрозділи або призначати відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації та оприлюднення інформації; 6) надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Частиною першою статті 22 цього Закону встановлено, що розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.

Відповідно до пункту 3 частини четвертої цієї статті 22 Закону відмова у задоволенні запиту на інформацію повинна бути мотивованою.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що публічна інформація як вид інформації виокремлена з-поміж інших за такими ознаками: вона має бути відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях; вона отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством; вона знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації. Відсутність якоїсь із цих ознак має означати, що така інформація не є публічною. При цьому означення "публічна" не звужено повною відкритістю, доступністю інформації. Створені в процесі діяльності суб`єкта владних повноважень документи можуть містити як відкриту інформацію, так і як інформацію з обмеженим доступом, яка, однак, не втрачає у зв`язку з цим ознаки публічної. Обов`язок розпорядника інформації надати на запит інформацію, яка є у його володінні, презумується. Відмова в доступі до публічної інформації можлива лише з підстав, встановлених законом. Розпорядник інформації зобов`язаний обґрунтувати наявність таких підстав шляхом застосування "трискладового тесту" відповідно до норм частини другої статті 6 Закону № 2939-VI.

Відмова в наданні інформації з підстав, які не встановлені законом, так само, як і відмова без обґрунтування наявності таких підстав шляхом застосування "трискладового тесту" є неправомірною.

Статтею 50 Закону України "Про Конституційний Суд України" встановлено, що формами звернення до Суду є конституційне подання, конституційне звернення, конституційна скарга.

Відповідно до частини першої статті 55 цього Закону конституційною скаргою є подане до Суду письмове клопотання щодо перевірки на відповідність Конституції України (конституційність) закону України (його окремих положень), що застосований в остаточному судовому рішенні у справі суб`єкта права на конституційну скаргу.

Частинами першої та другою статті 42 вказаного Закону встановлено, що акти Конституційного Суду, засідання Суду та інформація щодо справ, які розглядає Суд, є відкритими, якщо інше не встановлено цим Законом. Ніхто не може бути обмежений у праві на отримання в Суді усної або письмової інформації про результати розгляду його справи. Будь-яка особа має право на вільний доступ до рішення Суду в порядку, встановленому цим Законом. Інформація про конституційні подання, конституційні звернення, конституційні скарги, що надійшли до Суду, перебіг справи, дату і час засідання Сенату, Великої палати є відкритою та оприлюднюється на офіційному веб-сайті Суду, якщо інше не встановлено цим Законом.

Положеннями частини четвертої статті 42 Закону України "Про Конституційний Суд України", якою встановлено, що суд надає інформацію за запитами відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації". Інформація за запитами щодо матеріалів справи, яку розглядає Суд, не надається.

Системно аналізуючи наведені положення Законів, суд приходить до висновку, що Конституційний Суд України є розпорядником публічної інформації, а інформація, яка наявна в конституційній скарзі належить до публічної інформації, окрім випадків перебування скарги на розгляду в суді, а відтак жодних перешкод в доступі до неї не може бути.

З матеріалів справи, судом встановлено та не заперечується відповідачем, що 14.07.2020 Конституційним Судом України прийнято остаточне рішення у справі за конституційною скаргою ОСОБА_2 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частин першої, другої статті 23 Закону України "Про іпотеку", а тому ОСОБА_1 не може бути обмежено доступ до неї.

Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи те, що відповідачем не надано суду доказів, які б свідчили про правомірність ненадання позивачу копії конституційної скарги ОСОБА_2 , суд дійшов висновку, що з метою ефективного захисту прав позивача та керуючись частиною 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України необхідно вийти за межі позовних вимог та визнати протиправними відмови Конституційного Суду України у наданні ОСОБА_1 копії конституційної скарги ОСОБА_2 та зобов`язання відповідача повторно розглянути запити ОСОБА_1 від 27.07.2020, 03.08.2020 та 15.10.2020.

Разом з тим позовна вимога про зобов`язання Конституційного Суду України надати ОСОБА_1 копію конституційної скарги ОСОБА_2 задоволенню не підлягає як передчасна, оскільки у суду на цей час відсутні підстави вважати, що за результатами повторного розгляду запитів ОСОБА_1 від 27.07.2020, 03.08.2020 та 15.10.2020 про надання копії конституційної скарги ОСОБА_2 йому буде відмовлено, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно з частиною третьою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи положення вказаної статті, суд приходить до висновку про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Конституційного Суду України на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 420,40 грн.

Враховуючи положення частини першої статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе допустити рішення до негайного виконання.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Конституційного суду України (вул. Жилянська, 14, м. Київ, 01033, ) про зобов`язання надати публічну інформацію задовольнити частково.

Визнати протиправними відмови Конституційного суду України, які оформлені листами від 31.07.2020, 06.08.2020 та 21.10.2020, у наданні ОСОБА_1 копії конституційної скарги ОСОБА_2 .

Зобов`язати Конституційний Суд України повторно розглянути запити ОСОБА_1 від 27.07.2020, 03.08.2020 та 15.10.2020 про надання копії конституційної скарги ОСОБА_2 з урахуванням висновків суду.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Конституційного суду України (вул. Жилянська, 14, м. Київ, 01033, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати зі сплати судового збору в розмірі 420,40 грн (чотириста двадцять гривень сорок копійок).

Рішення підлягає негайному виконанню.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017 року.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.С. Бойко