Справа № 2а-11616/11/2670
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ганечко О.М.,

суддів Кузьменка В.В.,

Шурка О.І.,

за участі секретаря судового засідання Біднячук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Офісу великих платників податків ДПС на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 липня 2020 р. у справі за адміністративним позовом Спільного українсько-німецького товариства з обмеженою відповідальністю з іноземною інвестицією «Кершер» до Офісу великих платників податків ДПС про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

Спільне українсько-німецьке товариство з обмеженою відповідальністю з іноземною інвестицією «Кершер» звернулось до суду з позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції у місті Києві по роботі з великими платниками податків, в якому просило суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 15 липня 2011 року № .

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що відповідачем не було враховано положень спеціальних правових актів з питань визначення порядку обліку нафтопродуктів. Всі необхідні первинні документи з питань оприбуткування паливно-мастильних матеріалів, у тому числі товарно-транспортні накладні, підтверджують фактичне оприбуткування паливно-мастильних матеріалів. Оприбуткування товару на АЗС підтверджується журналом обліку нафтопродуктів та змінними звітами, тобто, як вважає позивач, оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято без врахування всіх обставин, які мали значення, у зв`язку з чим підлягає скасуванню.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 вересня 2011 року, яка була залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 14 лютого 2013 року, у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 27 січня 2016 року постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 вересня 2011 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 14 лютого 2013 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції на новий розгляд.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 липня 2020 р. адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції у місті Києві по роботі з великими платниками податків від 15 липня 2011 року № в частині застосованих штрафних санкцій в сумі 8000,40 грн.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Офіс великих платників податків ДПС подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.11.2020 відкрито апеляційне провадження та призначено апеляційну скаргу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 20.01.2021.

У судовому засіданні представник апелянта вимоги апеляційної скарги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про дату та час розгляду апеляційної скарги.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 29 січня 2011 року посадовими особами Державної податкової інспекції у Жовтневому районі Миколаївської області було складено акт перевірки щодо дотримання порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі свідоцтв про державну реєстрацію, виробництва та обігу підакцизних товарів у автозаправному комплексі, розташованому у Жовтневому районі Миколаївської області та належить позивачу № 03/14/20/23/25196004.

Так, за результатами здійснення перевірки встановлено наступні порушення:

- пункту 12 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» внаслідок реалізації товарів, не облікованих у встановленому порядку, на загальну суму 4000,20 грн;

- пункту 13 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» внаслідок не невідповідності суми готівкових коштів на місці проведення розрахунків сумі, зазначеній в денному звіті РРО, в розмірі 1,66 грн.

22 лютого 2011 року на підставі висновків акта перевірки, Спеціалізованою державною податковою інспекцією у місті Києві по роботі з великими платниками податків винесено податкове повідомлення-рішення № , яким до позивача застосовані штрафні (фінансові) санкції на загальну суму 8075,12 грн.

За результатами адміністративного оскарження вказаного податкового повідомлення-рішення, Державною податковою адміністрацією у місті Києві було прийнято рішення № 4386/10/25-214 від 26 квітня 2011 року, яким зменшено розмір штрафних (фінансових) санкцій до 8001,40 грн.

Рішенням Державної податкової адміністрації України № 12540/6/25-0415 від 12 липня 2011 року у задоволенні скарги позивача на податкове повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції у місті Києві по роботі з великими платниками податків № від 22 лютого 2011 року відмовлено, у зв`язку з чим, Спеціалізованою державною податковою інспекцією у місті Києві по роботі з великими платниками податків прийнято податкове повідомлення-рішення № від 15 липня 2011 року, яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції на загальну суму 8001,40 грн.

Вважаючи, що прийняте податковим органом податкове повідомлення-рішення № від 15 липня 2011 року є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, товариство звернулось до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, на новому розгляді спору, задовольняючи позовні вимоги частково, виходив з того, що, обліковими документами, які зберігаються на АЗС, підтверджуються дані залишку кількості паливно-мастильних матеріалів на початок зміни, оприбуткування нових партій, що надійшли на момент проведення перевірки, а також, залишок паливно-мастильних матеріалів на кінець зміни (на час проведення перевірки), який (залишок на кінець зміни) податковий орган визначає в акті перевірки, як кількість не оприбуткованих паливно-мастильних матеріалів. Тож, оскільки під час розгляду справи не встановлено факту реалізації не оприбуткованими товарами, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що податкове повідомлення-рішення № від 15 липня 2011 року підлягає скасуванню в частині нарахування штрафних санкцій за порушення пункту 12 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, висновки податкового органу щодо реалізації товарів, не облікованих у встановленому порядку, на загальну суму 4000,20 грн. обґрунтовано реалізацію позивачем не облікованого у встановленому порядку дизельного палива обсягом 489,62 літрів вартістю 8,17 грн за літр.

Згідно з п. 12 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06 липня 1995 року № 265/95-ВР (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), суб`єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов`язані вести у порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів, які відображені в такому обліку, за винятком продажу товарів особами, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку обсягів реалізованих товарів (наданих послуг).

За приписами ст. 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року № 996, питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів. Підприємство самостійно обирає форму бухгалтерського обліку як певну систему регістрів обліку, порядку і способу реєстрації та узагальнення інформації в них з додержанням єдиних засад, встановлених цим Законом, та з урахуванням особливостей своєї діяльності і технології обробки облікових даних. Підставою для бухгалтерського обліку є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Крім того, згідно з ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року № 996-XIV, для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку.

При цьому, виходячи із специфіки здійснення діяльності із роздрібної реалізації нафтопродуктів, з метою встановлення єдиного порядку організації та виконання робіт, пов`язаних з прийманням, транспортуванням, зберіганням, відпуском та обліком товарної нафти і нафтопродуктів, наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20 травня 2008 року № 281/171/578/155 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 02 вересня 2008 року за № 805/15496, було затверджено Інструкцію про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України. (надалі по тексту також - Інструкція № 281)

Положеннями п. 10.2.10 Інструкції № 281, визначено, що на підставі товарно-транспортних накладних та акта приймання (у разі його наявності) оператор АЗС має оприбуткувати прийнятий нафтопродукт за марками та видами (дизельне паливо залежно від масової частки сірки), тобто, зробити необхідні записи в журналі обліку надходження нафтопродуктів на АЗС за формою № 13-НП.

Дані про оприбутковані нафтопродукти заносяться до змінного звіту АЗС за формою № 17-НП.

Так, за п. 10.3.1.3 Інструкції № 281, відпуск нафтопродуктів за готівку відображається у Змінному звіті АЗС за формою № 17-НП.

Згідно з п. 10.4.1 Інструкції № 281, на АЗС здійснюється оперативне кількісне контролювання, результати якого використовуються для ведення обліку, звіряння кількості отриманих і відпущених нафтопродуктів. Кількісний облік нафтопродуктів на АЗС здійснюється за формою змінного звіту АЗС №17-НП.

За п. 10.4.3 Інструкції № 281, після завершення зміни оператором АЗС складається змінний звіт АЗС за формою № 17-НП у двох примірниках, з яких один з доданими товарно-транспортними накладними здається до бухгалтерської служби, а другий - залишається на АЗС.

Також, п. п. 16.1, 16.2 Інструкції № 281 передбачено, що матеріально відповідальні особи АЗС ведуть облік руху нафтопродуктів за марками і видами (для дизельного палива в залежності від масової частки сірки) нафтопродуктів у змінному звіті за формою № 17-НП, який складається у двох примірниках. Перший примірник разом з первинними документами здається до бухгалтерської служби, а другий - залишається у матеріально відповідальної особи. Бухгалтерські служби підприємств перевіряють та приймають змінні звіти з доданими до них первинними документами (ТТН, талони, відомості встановленої форми, супровідні відомості за інкасацією готівки та інші), перевіряють правильність перенесення показників лічильників ПРК, ОРК з попередньої зміни, звіти про обсяг реалізації і форми оплати за РРО, визначення фактичних залишків нафтопродуктів у резервуарах АЗС за результатами вимірювання, відображених у формі № 17-НП, та надходження готівки. Зроблені під час перевірки змінних звітів виправлення засвідчуються підписами операторів АЗС, керівника АЗС та головного бухгалтера або за його дорученням іншим працівником бухгалтерської служби підприємства.

Отже, з наведеного слідує, що обліковими документами, які фіксують та підтверджують надходження та реалізацію паливно-мастильних матеріалів на АЗС є, зокрема, змінні звіти за формою № 17-НП та Журнал обліку нафтопродуктів форми № 13-НП, які повинні зберігатися на АЗС, натомість, як було правильно звернуто увагу судом першої інстанції, Інструкцією № 281 не передбачено обов`язкового зберігання товарно-транспортних накладних на АЗС, оскільки вони передаються до бухгалтерської служби/відділу підприємства.

При цьому, наказом Генерального директора Спільного українсько-німецького товариства з обмеженою відповідальністю з іноземною інвестицією «Кершер» від 30 грудня 2010 року № 537, затверджено Положення про облікову політику товариства. На АЗС позивача кількісний облік нафтопродуктів здійснюється за формою змінного звіту № 17-НП, який складається оператором АЗС після закінчення зміни у двох примірниках, один з яких разом з товарно-транспортною накладною на доставку нафтопродуктів здається до бухгалтерської служби підприємства, а другий - залишається на АЗС.

Під час нового розгляду спору в суді першої інстанції було досліджено, що у даному випадку, за даними змінного звіту АЗС за формою № 17-НП за 28 січня 2011 року, у графі 22 відображено надлишок дизельного пального у кількості 656,72 літрів, та за 29 січня 2011 року у графі 22 відображено надлишок дизельного пального у кількості 639,24 літрів. Даними цього звіту (розділ Б «Облік нафтопродуктів у резервуарах») не було встановлено та відображено надлишків нафтопродуктів, а вказані дані на кінець зазначеної зміни підтверджуються у наступних змінних звітах та відображають динаміку надходження та реалізації нафтопродуктів.

Також, згідно оборотно-сальдової відомості по рахунку: 28.2.1 за 29 січня 2011 року по АЗС № 14005/0, в якій відображено сальдо на початок періоду, обороти за період та сальдо на кінець періоду та де, відповідно, залишок на початок періоду відображає ту кількість паливно-мастильних матеріалів, яка відображена у змінному звіті за період з 00 годин до 13 годин 29 січня 2011 року.

Крім того, при вирішенні спору, суд першої інстанції зважив на те, що в акті перевірки відсутня інформація щодо наявності розбіжностей між даними Х-звіту реєстраторів розрахункових операцій, роздрукованого на момент перевірки, та фактичними залишками нафтопродуктів на АЗС, визначених шляхом інвентаризації цих залишків, натомість, до матеріалів справи додано лише інформацію щодо виявлених перевіркою фактичних залишків нафтопродуктів, тоді як копія Х-звіту за 29 січня 2011 року з інформацією щодо залишків нафтопродуктів містить відомості, що за даними обліку позивача відсутня.

Також, слід врахувати, що за наслідками проведення перевірочного заходу, податковим органом не було зафіксовано факту реалізації не облікованого товару, а є посилання виключно на порушення порядку обліку товару за місцем реалізації.

Таким чином, враховуючи те, що штрафні санкції в розмірі 8000,40 грн. було застосовано саме за здійснення АЗС реалізації не оприбуткованими (не облікованими) товарами (паливно-мастильними матеріалами), на переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про те, що обліковими документами по АЗС, підтверджуються дані залишку кількості паливно-мастильних матеріалів на початок зміни, оприбуткування нових партій, що надійшли на момент проведення перевірки, а також, залишок паливно-мастильних матеріалів на кінець зміни (на час проведення перевірки), який (залишок на кінець зміни) податковий орган визначає в акті перевірки як кількість не оприбуткованих паливно-мастильних матеріалів.

Тож, колегія суддів, за наслідком розгляду апеляційної скарги, підтримує висновок суду першої інстанції про те, що податкове повідомлення-рішення № від 15 липня 2011 року є необґрунтованим та підлягає скасуванню в частині нарахування штрафних санкцій за порушення позивач пункту 12 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

У цілому, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог та не дають підстав для скасування/зміни оскаржуваного рішення. Крім того, апелянт так і не навів доводів та відповідних обґрунтувань на підтвердження неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права при вирішенні цього спору при новому розгляді справи.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та прийнято судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, з огляду на що, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Офісу великих платників податків ДПС - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 липня 2020 р. - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст. ст. 329 - 331 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Ганечко

Судді В.В. Кузьменко

О.І. Шурко

Повний текст постанови складено 20.01.2021.