Справа № 440/369/20
Суддя: Рєзнікова С.С.
Дата ухвалення: 2021-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2021 р.Справа № 440/369/20
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Рєзнікової С.С.,

Суддів: Мельнікової Л.В. , Бегунца А.О. ,

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Держпраці у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 11.03.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Є.Б. Супрун, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, повний текст складено 16.03.20 року по справі № 440/369/20

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Управління Держпраці у Полтавській області

про визнання протиправними та скасування постанови і припису,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління Держпраці у Полтавській області, в якому просив суд:

- визнати протиправними та скасувати припис інспектора праці від 29.11.2019 №ПЛ5800/163/АВ/П про зобов`язання ФОП ОСОБА_1 усунути виявлені порушення;

- визнати протиправними та скасувати постанову начальника Управління Держпраці у Полтавській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 08.01.2020 №ПЛ5800/163/АВ/П/ПТ/ТД-ФС, якою на ФОП ОСОБА_1 на підставі ст. 265 КЗпП України накладено штраф у розмірі 250380,00 грн. за порушення вимог ч. 3 ст. 24 КЗпП України.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено про протиправність оскаржуваної постанови з підстав її прийняття з суттєвими порушеннями законодавчо визначеної процедури, без з`ясування усіх обставин, що призвело до помилкового висновку відповідача про порушення позивачем вимог ч. 3 ст. 24 КЗпП України.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 11.03.2020 позов задоволено частково.

Постанову начальника Управління Держпраці у Полтавській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 08.01.2020 №ПЛ5800/163/АВ/П/ПТ/ТД-ФС скасовано.

В решті позову відмовлено.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці у Полтавській області частину судових витрат, що пов`язані зі сплатою судового збору, у розмірі 1051 (одна тисяча п`ятдесят одна) грн. 00 коп.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, відповідачем подано апеляційну скаргу, згідно з якою апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення в цій частині, та прийняти постанову про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги рішення суду першої інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа - підприємець 13.11.2008, про що в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань вчинено запис за № 0001192, основним видом економічної діяльності позивача за КВЕД є: 96.02 Надання послуг перукарнями та салонами краси (а.с. 7).

Позивач є платником єдиного податку 1 групи відповідно до свідоцтва №313 серії А №099820 від 26.03.2012 (а.с. 72).

27.11.2019 до відповідача надійшло звернення громадянки ОСОБА_2 від 27.11.2019 №16-01703/04, яка просила здійснити перевірку у ПП ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , в яких та стажувалася, але так і не була працевлаштована офіційно (а.с. 55).

З метою реагування на повідомлення ОСОБА_2 начальником Управління С. Щербак виданий наказ №260П від 27.11.2019, яким доручено головним державним інспекторам відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів О. Москаленко, С. Гармаш провести заходи державного контролю щодо відповідності вимогам законодавства про працю у діяльності ФОП ОСОБА_1 (а.с. 54).

Посадовими особами Управління 28.11.2019 здійснено вихід за місцем здійснення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 у приміщенні перукарні на АДРЕСА_1 та в ході інспекційного відвідування зафіксовані наступні обставини.

Станом на 28.11.2019 о 14 год. 00 хв. перукарня була відчинена, в приміщення перукарні знаходилися 3 громадянки, на яких одягнено фартухи чорного кольору, зокрема ФОП ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Громадянки ОСОБА_6 та ОСОБА_5 надали письмові пояснення, в яких пояснили причини свого перебування у приміщенні перукарні обставинами стажування на перукаря у ОСОБА_1 .

На момент проведення інспекційного відвідування 29.11.2019 о 10:00 год підтверджуючі документи про прийняття на роботу гр. ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , а саме: наказ на прийняття працівника на роботу, трудовий договір, повідомлення про прийняття працівника на роботу, що подається до територіальних органів Державної фіскальної служби не надано.

Від надання письмових пояснень ФОП ОСОБА_1 відмовилася. Усно повідомила, що гр. ОСОБА_6 та ОСОБА_5 проходять стажування.

На підставі встановлених порушень, перевіряючими сформульовано висновок про те, гр. ОСОБА_6 та ОСОБА_5 на момент здійснення інспекційного відвідування у приміщенні перукарні за адресою: АДРЕСА_1 допущені до роботи перукарів ФОП ОСОБА_1 без належного оформлення трудових відносин.

За результатами інспекційного відвідування складений акт інспекційного відвідування від 29.11.2019 №ПЛ5800/163/АВ та припис про усунення виявлених порушень від 29.11.2019 №ПЛ5800/163/АВ/П (а.с. 59-64), яким зобов`язано ФОП ОСОБА_1 забезпечити укладення трудового договору з ОСОБА_6 та ОСОБА_5 до 10.12.2019.

Як свідчать матеріали справи, від підпису в акті інспекційного відвідування та приписі ОСОБА_1 відмовилася, у зв`язку з чим документи направлено позивачу рекомендованим листом з повідомленням та складено акт про відмову від підпису (а.с. 67-68).

Листом від 09.12.2019 №02-12/8087 начальник Управління ОСОБА_7 повідомив ФОП ОСОБА_1 про початок розгляду справи про накладення штрафу згідно зі ст. 265 КЗпП України (а.с. 69).

Позивач оскаржила до начальника Управління Держпраці у Полтавській області припис про усунення виявлених порушень від 29.11.2019 №5800/163/АВ/П (а.с. 65), за результатами розгляду скарги відмовлено у скасуванні припису (а.с. 66).

08.01.2020 начальник Управління Держпраці у Полтавській області Щербак С.Л. виніс постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ПЛ5800/163/АВ/П/ТД-ФС, якою ФОП ОСОБА_1 за порушення вимог ч. 3 ст. 24 КЗпП України в частині допущення працівників до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням керівника, притягнуто до відповідальності у вигляді штрафу в сумі 250380,00 грн. на підставі абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України (а.с. 70).

Не погодившись з прийнятими відповідачем постановою та приписом, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог в частині скасування постанови про накладення штрафу, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Постановою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 13.02.2020 у справі №539/4962/19 ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП і накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500,00 грн.

Постанова Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 13.02.2020 у справі №539/4962/19 набрала законної сили.

Вказаним судовим рішенням зафіксовано факт визнання ОСОБА_1 своєї вини у судовому засіданні, у зв`язку з чим суд і дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП.

Колегія суддів зазначає, що ключовим правовим питанням у справі є можливість одночасного притягнення особи до відповідальності за вчинення правопорушення передбаченого ст. 265 Кодексу законів про працю України та ст. 41 КУпАП.

Відповідно до правового висновку постанови Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду від 22.12.2020 по справі № 260/1743/19 фізична особа - підприємець, яка використовує найману працю, не може бути одночасно притягнута до відповідальності за частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частиною третьою статті 41 Кодексу України про адміністративне правопорушення в частині допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору

Верховним Судом зазначено, що незважаючи на формальну відмінність видів відповідальності та, у зв`язку із цим, дотримання гарантій частини 1 статті 61 Конституції України, абсолютна тотожність складу правопорушення та природи санкцій, вирішення питання одночасного застосування статті 265 Кодексу законів про працю України та частини 3 статті 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення потребує саме у контексті принципу верховенства права особи, а не об`єктивної законності, передбачає необхідність дослідження відповідальності з позиції «комплексності» дії санкцій як елементів єдиної системи боротьби з правопорушенням, а не дублювання заходів відповідальності з метою фіскалізації штрафів.

В умовах одночасного застосування санкцій до фізичної особи - підприємця за статтею 265 Кодексу законів про працю України та частиною 3 статті 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення, очевидно, що провадження не є пов`язаними за своєю суттю, виходячи з озвучених критеріїв, оскільки за цілями та застосовуваними санкціями не є взаємодоповнюючими, а передбачають подвійне застосування щодо однієї і тієї ж особи двох штрафних каральних заходів. Це є не лише непропорційним та надмірним обтяженням щодо такої особи, але й ставить у нерівне правове становище при вчиненні аналогічного правопорушення у діяльності юридичної особи та фізичної особи-підприємця не на користь останнього.

Розмежування статусу фізичної особи та фізичної особи - підприємця не зумовлює можливостей відходу від цих висновків, оскільки в обидвох випадках каральна мета відповідальності реалізується щодо єдиного суб`єкта права - фізичної особи, яка з метою законного здійснення господарської діяльності отримує додатковий правовий статус. Оскільки правовий статус підприємця фізична особа з повною цивільною дієздатністю набуває в порядку реалізації свого права на здійснення підприємницької діяльності, яка не заборонена законом (згідно з частиною першою статті 42 Конституції України, частиною першою статті 50 Цивільного кодексу України, частиною першою статті 128 Господарського кодексу України).

З урахуванням вказаних висновків та встановлених по справі обставин, колегія суддів зазначає про наявність підстав для скасування постанови начальника Управління Держпраці у Полтавській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 08.01.2020 №ПЛ5800/163/АВ/П/ПТ/ТД-ФС з підстав недопущення настання подвійних санкцій за вчинення одного порушення.

Також, Законом України від 12.12.2019 №378-IX "Про внесення змін до Кодексу законів про працю України" (набув чинності 02.02.2020), зокрема, внесено зміни до частини другої статті 265 Кодексу законів про працю України - абзац другий замінено двома новими абзацами.

Відповідно до абз. 2, 3 ч. 2 ст. 265 Кодексу законів про працю України, юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення, а до юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю та є платниками єдиного податку першої - третьої груп, застосовується попередження; вчинення порушення, передбаченого абзацом другим цієї частини, повторно протягом двох років з дня виявлення порушення - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення.

Метою таких змін є ліквідація економічно необґрунтованих штрафних санкцій за порушення норм трудового законодавства України та зупинення процесу руйнування малого та середнього бізнесу в Україні у зв`язку із застосуванням нищівних за своїм розміром штрафних санкцій.

Тобто, відповідно до чинного на момент розгляду справи законодавства про працю, в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) вперше, в тому числі фізичною особою - підприємцем, яка використовує найману працю та є платниками єдиного податку першої - третьої груп, застосовується попередження.

Тобто, законодавцем прийнято нормативно-правовий акт, який пом`якшує відповідальність особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) від 09.02.1999 №1-рп/99 визначено, що "за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Конституція України, закріпивши частиною першою статті 58 положення щодо неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, водночас передбачає їх зворотну дію в часі у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права. Тобто щодо юридичної відповідальності застосовується новий закон чи інший нормативно-правовий акт, що пом`якшує або скасовує відповідальність особи за вчинене правопорушення під час дії нормативно-правового акта, яким визначались поняття правопорушення і відповідальність за нього."

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що до позивача, який є платником єдиного податку 1 групи за вперше вчинене правопорушення у вигляді фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) має бути застосовано попередження, відтак постанова Управління Держпраці у Полтавській області від 08.01.2020 №ПЛ5800/163/АВ/П/ПТ/ТД-ФС підлягає скасуванню.

Крім того, судом першої інстанції з урахуванням положень ч. 3 ст. 139 КАС України, здійснено розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Держпраці у Полтавській області залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 11.03.2020 року по справі №440/369/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя С.С. Рєзнікова
Судді Л.В. Мельнікова А.О. Бегунц
Повний текст постанови складено 22.01.2021 року