Справа № 640/16740/19
Суддя: Маруліна Л.О.
Дата ухвалення: 2021-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2021 року м. Київ № 640/16740/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Маруліної Л.О., вирішивши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Пенсійного фонду України, Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області

третя особа Міністерство соціальної політики України в особі Міністра соціальної політики України

про поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі також - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Пенсійного фонду України (далі також - відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (далі також - відповідач 2), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ Пенсійного фонду України від 31.07.2019 року №339-о «Про звільнення ОСОБА_1 »;

- поновити ОСОБА_1 на посаді начальника управління Пенсійного фонду України в Тальнівському районі Черкаської області;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (18000, місто Черкаси, вулиця Смілянська, 23, ) провести нарахування та виплату на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі, що буде визначена за рішенням суду.

Адміністративний позов обґрунтовано тим, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.04.2019 року, яке набрало законної сили 12.06.2019 року, ОСОБА_1 поновлено на посаді начальника Управління Пенсійного фонду України в Тальнівському районі Черкаської області з 05.05.2018 року.

Так, Пенсійним фондом України видано наказ про поновлення позивача на роботі, проте, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області не забезпечено процедуру доведення до відома наказу Пенсійного фонду України про поновлення позивача на посаді, записів у трудову книжку позивача не внесено.

Про наявність наказу про поновлення позивач дізнався від працівників Тальнівської філії Черкаського обласного центру зайнятості під час відвідування 19.04.2019 року, оскільки останньому припинено виплату допомоги по безробіттю, в той час, як лист від роботодавця із наказом про поновлення позивачем отримано лише 25.04.2019 року.

22.04.2019 року позивач вийшов на роботу, а 13.08.2019 року засобами поштового зв`язку отримав рекомендований лист, в якому знаходилася копія наказу Пенсійного фонду України від 31.07.2019 року №339-О «Про звільнення ОСОБА_1 ».

Вважаючи, що не врахування положень норм чинного законодавства при проведенні процедури скорочення є незаконною по відношенню до позивача, останній просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.09.2019 року відкрито провадження в адміністративній справі, за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Витребувано у Пенсійного фонду України належним чином завірені копії наказів про поновлення та звільнення з посади позивача.

Витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області:

- офіційне підтвердження про встановлені розміри посадових окладів та складових заробітної плати ОСОБА_1 станом на 01 січня 2017 року та їх підвищень відповідно до рішень Кабінету Міністрів України;

- належним чином завірені копії журналу обліку трудових книжок по Головному управлінню Пенсійного фонду України в Черкаській області та офіційне пояснення щодо причин відсутності запису про отримання трудової книжки позивача з квітня 2019 року та її видачі при звільнені. Через канцелярію суду 04.10.2019 року відповідачем 1 подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.04.2019 року у справі № 826/7878/18, залишеним без змін постановою Шостого апеляційною адміністративного суду від 12.06.2019 року у справі № 826/7878/18, позивача поновлено на посаді начальника управління Пенсійного фонду України в Тальнівському районі Черкаської області з 05.05.2018 року.

Пенсійним фондом України на виконання вищезазначеного судового рішення 11.04.2019 року видано наказ №142-о «Про поновлення на посаді ОСОБА_1 ».

З належним чином завіреною копією наказу Пенсійного фонду України від 11.04.2019 року №142-о позивач ознайомився 25.04.2019 року, про що свідчить його власноручний підпис.

26.04.2019 року на виконання приписів статті 49-2 Кодексу законів про працю України, Пенсійним фондом України видано наказ № 179-о «Про попередження про наступне вивільнення ОСОБА_1 ».

Видання зазначеного наказу обумовлено тим, що посаду начальника управління Пенсійного фонду України в Тальнівському районі Черкаської області скорочено відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.12.2016 року №988 «Деякі питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України», відповідно до якої управління Пенсійного фонду України в Тальнівському районі Черкаської області реорганізовано шляхом приєднання до Звенигородського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області. Наслідком приєднання стало припинення управління Пенсійного фонду України в Тальнівському районі Черкаської області 04.04.2017 року (номер запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 1000363).

Листом Пенсійного фонду України від 02.05.2019 року № 13097/08-10 направлено на адресу позивача наказ Пенсійного фонду України від 26.04.2019 року № 179-о «Про попередження про наступне вивільнення ОСОБА_1 », який позивачем отримано 07.05.2019 року.

З огляду на те, що позивач обіймав посаду керівника, суб`єктом призначення керівників та заступників територіальних управлінь Пенсійного фонду України є Голова правління Пенсійного фонду України.

Водночас, ані станом на день попередження позивача про наступне вивільнення (31.07.2019 року), ані протягом періоду з 26.04.2019 року по 31.07.2019 року у суб`єкта призначення - Голови правління Пенсійного фонду України не було вакантних посад в територіальних управліннях Пенсійного фонду України в Черкаській області, по відношенню до яких, Голова правління Пенсійного фонду України є суб`єктом призначення. Повноваженнями на пропонування інших вакантних посад в територіальних органах Пенсійного фонду України Голову правління Пенсійного фонду України не наділено.

Крім того, станом на день попередження позивача про наступне вивільнення відповідно до наказу Пенсійного фонду України від 26.04.2019 року №179-о, управління Пенсійного фонду України в Тальнівському районі Черкаської області () та Звенигородське об`єднане управління Пенсійного фонду України Черніговської області () припинено.

В свою чергу, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області, як правонаступником реорганізованих територіальних управлінь Пенсійного фонду України Черкаської області, запропоновано позивачу наявні вакантні посади в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Черкаській області, водночас, протягом періоду з 03.05.2019 року по день звільнення позивача 31.07.2019 року від останнього згоди на будь-яку із запропонованих йому посад не надходила, з огляду на що, відповідач 1 вважає, що наказ від 31.07.2019 року №39-о «Про звільнення ОСОБА_1 » винесено правомірно.

Щодо не внесення записів у трудову книжку позивача, відповідачем 1 зазначено, що позивача поновлено на посаді начальника управління Пенсійного фонду України в Тальнівському районі Черкаської області.

Так, у відповідності до пункту 10 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 року №28-2, позивач, як керівник управління несе відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання та видачу трудових книжок працівників цього управління Фонду, в тому числі, й керівника.

Крім того, оскільки позивач не перебував у трудових відносинах з Пенсійним фондом України, у останнього не виникає жодних обов`язків, обумовлених чинним законодавством, з внесення записів в його трудову книжку.

Враховуючи викладене, відповідач 1 просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Через канцелярію суду 07.10.2019 року відповідачем 2 подано відзив на позовну заяву.

Проти позовних вимог відповідач - 2 заперечує, обґрунтовуючи тим, що на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.04.2019 року та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.06.2019 року у справі №826/7878/18 наказом Пенсійного фонду України від 14.04.2019 року №142-О «Про поновлення на посаді ОСОБА_1 » поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника управління Пенсійного фонду України в Тальнівському районі Черкаської області з 05 травня 2018 року, про що повідомлено позивача шляхом направлення поштою копії цього наказу на його адресу фактичного проживання.

Водночас, на момент видання наказу від 14.04.2019 року №142-О посада, на яку поновлено позивача, в структурі Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області відсутня.

Тому, з метою додержання трудових прав позивача, останньому неодноразово пропонувався вичерпний перелік всіх посад, які були вакантними у головному управлінні, зокрема: станом на 02.05.2019 року (39 вакантних посад), станом на 23.05.2019 року (41 вакантна посада), станом на 13.06.2019 року (47 вакантних посад), станом на 04.07.2019 року (48 вакантних посад); станом на 26.07.2019 року (53 вакантні посади), станом на 19.07.2019 року (53 вакантні посади).

З цими пропозиціями, як стверджує відповідач-1, позивач ознайомлений, що підтверджується особистим підписом позивача на рекомендованих поштових повідомленнях про вручення листів, водночас, за період отримання вказаних пропозицій вакантних посад до видання наказу Пенсійного фонду України від 31.07.2019 року №339-О «Про звільнення ОСОБА_1 », позивачем не виявлено ініціативи щодо працевлаштування на жодну з них.

Таким чином, головним управлінням вжито усіх заходів, передбачених законодавством щодо працевлаштування позивача, адже йому запропоновано всі вакантні посади, які з`явилися у головному управлінні з дня попередження про вивільнення і які існували на день його звільнення.

З огляду на те, що Штатний розпис Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області на 2019 рік не містить штатну посаду «начальник управління Пенсійного фонду України в Тальнівському районі Черкаської області», відтак, фонду оплати праці згідно з кошторисом на утримання зазначеної посади не передбачено, тому відсутні підстави для нарахування та виплати заробітної плати позивачу, як керівнику управління Пенсійного фонду України в Тальнівському районі Черкаської області.

Крім того, згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, діяльність управління Пенсійного фонду України в Тальнівському районі Черкаської області припинено.

Електронною поштою 15.10.2019 року позивачем направлено відповіді на відзиви відповідачів.

У відповіді на відзиви позивачем зазначено, що власник, або уповноважений ним орган всупереч приписам статті 19 Конституції України на роз`яснення Міністерства юстиції України, якого він повинен дотримуватися, не здійснив ознайомлення позивача із наказом про наступне звільнення під розпис; не вручив позивачу письмове повідомлення про можливе звільнення; не здійснив виплату заробітної плати за період, що позивач працював; не забезпечив пропозицію іншої роботи в установі.

За позицією позивача, підпис особи, яка розписувалася за отримання поштових повідомлень, надісланих відповідачами позивачу, не відповідає підпису позивача, а на деяких рекомендованих повідомленнях про вручення поштового відправлення взагалі підпис позивача про отримання поштових відправлень відсутній.

Крім того, з огляду на те, що з 22.04.2019 року по 13.08.2019 року позивач перебував на робочому місці, яке знаходиться за адресою: 20400, м. Тальне, вул. Соборна, 15 , відповідачами мало б бути ознайомлено із відповідними наказами та пропозиціями саме на робочому місці.

Зокрема, позивачем звернуто увагу, що відповідачем 1 надано копію листа Міністерства соціальної політики України від 26.07.2019 року №13821/0/2-19/30 «Про погодження звільнення» позивача, який підписано першим заступником міністра соціальної політики України Крентовською О., в той час, як мав бути підписаний Міністром соціальної політики України.

Через канцелярію суду 23.10.2019 року відповідачем 1 подано заперечення на відповідь на відзив.

Ознайомившись із матеріалами справи, обґрунтуваннями позову та відзиву відповідача-2, суд дійшов висновку про витребування доказів.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.03.2020 року витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області належним чином посвідчені копії доказів, а саме: переліку вакантних посад у період з 26.04.2019 року по 31.07.2019 року; штатного розпису Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (чинний на період з 26.04.2019 року по 31.07.2019 року); переліку запропонованих вакантних посад ОСОБА_1 у період з 26.04.2019 року по 31.07.2019 року, згідно штатного розпису, чинного на період з 26.04.2019 року по 31.07.2019 року; копії наказів про призначення на ті чи інші вакантні посади у період з 26.04.2019 року по 31.07.2019 року. Витребувано документи з доказами направлення їх примірника позивачу надати до канцелярії суду або електронною поштою () у строк до 13 квітня 2020 року. Попереджено Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про наслідки невиконання ухвали суду у встановлений строк, передбачені частинами восьмою, дев`ятою статті 80 Кодексу адміністративного судочинства України.

Через канцелярію суду 14.04.2020 року відповідачем 2 подано клопотання про надання додаткових документів, а саме витребуваних доказів.

Шляхом формування в системі «Електронний суд» 16.04.2020 року ОСОБА_1 подано заяву про відвід судді Маруліної Л.О. від розгляду справи №640/16740/19.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.04.2020 року заяву ОСОБА_1 від 16.04.2020 року про відвід судді Маруліної Л.О. визнано необґрунтованою. Зупинено провадження у справі №640/16740/19 до вирішення заяви від 16.04.2020 року про відвід судді Маруліної Л.О. Передано заяву ОСОБА_1 від 16.04.2020 року про відвід судді Маруліної Л.О. для вирішення іншим складом суду у порядку, встановленому частиною першою статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 28.04.2020 року матеріали справи №640/16740/19 для розгляду заяви про відвід судді розподілено на суддю Окружного адміністративного суду міста Києва Скочок Т.О.

Ухвалою судді Окружного адміністративного суду міста Києва Скочок Т.О. від 29.04.2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді від участі у розгляді адміністративної справи №640/16740/19 відмовлено.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.05.2020 року поновлено провадження в адміністративній справі №640/16740/19 за позовом ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України, Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про поновлення на роботі. Подальший розгляд справи ухвалено здійснювати зі стадії, на якій провадження було зупинено.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.05.2020 року залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів, Міністерство соціальної політики України в особі Міністра соціальної політики України. Надіслати третій особі примірник заяви з додатками разом із цією ухвалою на офіційну електронну адресу або поштою на адресу: 01601, м. Київ, вул. Еспланадна, 8/10 . Встановити Міністерству соціальної політики України - десять днів з дня вручення (отримання) ухвали суду та примірника позовної заяви для подання пояснень на останню. Витребувати у Міністерства соціальної політики України в особі Міністра соціальної політики України, належним чином засвідчені докази, якими підтверджуються повноваження Першого заступника Міністра О. Крентовської на здійснення дій, передбачених пунктом 8 частини другої статті 18 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» та пунктом 10 Положення про Міністерство соціальної політики України, станом на 26.07.2019 року. Витребувані докази надати суду у строк, встановлений для подання пояснень.

Через канцелярію суду 09.06.2020 року Міністерством соціальної політики подані пояснення та витребувані ухвалою суду від 19.05.2020 року документи.

Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне.

На виконання вимог постанови Кабінету Міністрів України від 21.12.2016 року №988 «Деякі питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України» Управління Пенсійного фонду України в Тальнівському районі Черкаської області реорганізовано шляхом приєднання до Звенигородського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області і на день розгляду справи проведено державну реєстрацію припинення юридичної особи, про що свідчать відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

В той же час, на виконання вимог постанови Кабінету Міністрів України від 08.11.2017 року №821 «Деякі питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України» Звенигородське об`єднане управління Пенсійного фонду України Черкаської області реорганізовано шляхом приєднання до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області і на день розгляду справи проведено державну реєстрацію припинення юридичної особи, про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань 31.03.2018 року внесено відповідний запис за №0000846.

Отже, Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області є правонаступником Звенигородського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області, яке, відповідно, було правонаступником Управління Пенсійного фонду України в Тальнівському районі Черкаської області.

Наказом Пенсійного фонду України від 24.04.2018 року №183-о «Про поновлення на посаді ОСОБА_1 » ОСОБА_1 поновлено на посаді начальника управління Пенсійного фонду України в Тальнівському районі Черкаської області з 03.04.2017 року на підставі рішення Київського окружного адміністративного суду від 07.02.2018 року у справі №823/653/17.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.04.2019 року у справі №826/7878/18, яке набрало законної сили 12.06.2019 року, ОСОБА_1 поновлено на посаді начальника Управління Пенсійного фонду України в Тальнівському районі Черкаської області з 05.05.2018 року.

Наказом Пенсійного фонду України від 11.04.2019 року №142-о «Про поновлення на посаді ОСОБА_1 » позивача поновлено на посаді на виконання рішення суду від 02.04.2019 року у справі №826/7878/18.

Наказом Пенсійного фонду України від 26.04.2019 року №179-о «Про попередження про наступне вивільнення ОСОБА_1 » попереджено про наступне вивільнення ОСОБА_1 , начальника управління Пенсійного фонду України в Тальнівському районі.

Наказом Пенсійного фонду України від 31.07.2019 року №339-а ОСОБА_1 звільнено з посади начальника управління Пенсійного фонду України в Тальнівському районі Черкаської області у зв`язку із реорганізацією.

Вважаючи цей наказ протиправним, а процедуру звільнення з посади порушеною, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав шляхом поновлення на посаді.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, відзив, пояснення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях, врегульовані Законом України від 10.12.2015 року №889-VIII «Про державну службу» (далі також - Закон №889, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Частиною першою статті 5 Закону №889 встановлено, що правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Частинами другою, третьою статті 5 Закон №889 передбачено, що відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом; дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

У відповідності до пункту 4 частини першої статті 83 Закону №889 державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення.

В пункті 1 частини першої статті 87 Закону №889 зазначено, що підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідація державного органу, реорганізація державного органу у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі.

Відповідно до частини третьої статті 87 Закону №889 процедура вивільнення державних службовців на підставі пункту 1 частини першої цієї статті визначається законодавством про працю. Звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті допускається лише у разі, якщо державного службовця не може бути переведено на іншу посаду відповідно до його кваліфікації або якщо він відмовляється від такого переведення.

Пунктом 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України (далі також - КЗпП України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно з частиною другою статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 частини першої цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до частин першої, третьої статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України «Про зайнятість населення», власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Частиною першою статті 235 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Аналізуючи норми частин першої, третьої статті 49-2 КЗпП України суд зауважує, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації.

Вимоги даної статті вважаються виконаними в повній мірі, коли працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду та які існували на день звільнення, оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивача поновлено на посаді начальника Управління Пенсійного фонду України в Тальнівському районі Черкаської області з 05.05.2018 року наказом Пенсійного фонду України від 11.04.2019 року №142-о, із яким останнього ознайомлено 26.04.2019 року відповідно до власноручного підпису позивача.

В той же час, матеріалами справи також підтверджується, що з посади, на якій було поновлено позивача, останнього звільнено наказом Пенсійного фонду України від 31.07.2019 року №339-о у зв`язку з реорганізацією.

Відповідно до копії Штатного розпису Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області на 2019 рік, посада начальника управління Пенсійного фонду України в Тальнівському районі Черкаської області на момент видання наказу від 11.04.2019 року №142-о в структурі Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області відсутня.

Пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року №6 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено: «Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

У випадках зміни власника підприємства (установи, організації) чи його реорганізації (злиття з іншим підприємством, приєднання до іншого підприємства, поділу підприємства, виділення з нього одного або кількох нових підприємств, перетворення одного підприємства в інше, наприклад, державного підприємства в орендне підприємство або підприємства в господарське товариство) дія трудового договору працівника продовжується (ч. 3 ст. 36 КЗпП в редакції від 19 січня 1995 року). При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. Працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи.».

З аналізу частини першої статті 49-2 КЗпП України вбачається персоналізований характер попередження працівників про наступне вивільнення, виключаючи його знеособленість. Дана вимога вказана законодавцем для забезпечення правового захисту працівників від незаконного звільнення, недотримання двомісячного строку попередження.

У матеріалах справи міститься наказ Пенсійного фонду України від 26.04.2019 року №179-о «Про попередження про наступне вивільнення ОСОБА_1 » та супровідний лист від 02.05.2019 року №13097/08-10 «Про направлення копії наказу».

До відзиву на позовну заяву Пенсійним фондом України в якості додатків долучено рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення від 02.05.2019 року направленого на адресу ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 , на якому міститься особистий підпис отримувача поштового відправлення 03.05.2019 року.

Згідно з пунктом 89 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 року №270, реєстровані поштові відправлення вручаються одержувачем за умови пред`явлення ними паспорта громадянина України, паспорта громадянина для виїзду за кордон, військового квитка для військовослужбовця строкової служби, посвідчення народного депутата України, документа, що замінює паспорт, паспорта іноземного громадянина з візою або посвідки на постійне чи тимчасове проживання на території України іноземного громадянина, інших документів, що посвідчують особу згідно з законодавством, що спростовує твердження позивача щодо невручення йому попередження про наступне вивільнення.

Крім цього, у матеріалах справи міститься копія листа Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 09.07.2019 року №61936/07 Пенсійному фонду України «Про звільнення ОСОБА_1 ». Із змісту цього листа судом встановлено, що підставою надіслання відповідачем 2 Пенсійному фонду України документів для звільнення ОСОБА_1 є те, що за період з 02.05.2019 року по 09.07.2019 року у зв`язку із кадровими змінами в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Черкаській області ОСОБА_1 надіслано листи із пропозиціями роботи в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Черкаській області. Проте, у зазначений період ОСОБА_1 до головного управління з питань його працевлаштування не звертався.

На підтвердження направлення листів із пропозиціями вакантних посад, відповідачами надано суду листи від 02.05.2019 року №40607/07, від 11.05.2019 року №229/С-15, 232/С-15, 237/С-15, від 23.05.2019 року №47195/07-01, від 13.06.2019 року №54964/07-01, від 04.07.2019 року №60548/07, від 09.07.2019 року №61826/07-02, від 19.07.2019 року №65294/07-02 «Щодо пропозиції роботи», з яких висновується, що позивачу неодноразово пропонувався вичерпний перелік усіх вакантних посад у Головному управлінні Пенсійного фонду у Черкаській області станом на 02.05.2019 року (39 вакантних посад), на 23.05.2019 року (41 вакантна посада), 13.06.2019 року (47 вакантних посад), на 04.07.2019 року (48 вакантних посад), на 26.07.2019 року (53 вакантні посади), на 19.07.2019 року (53 вакантні посади).

Направлення вказаних листів підтверджується копіями рекомендованих поштових повідомлень про вручення, в яких наявні підписи особи отримувача як особисто, так і через представника за довіреністю, що, в силу пункту 89 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 року №270, судом не ставиться під сумнів.

Враховуючи викладене, у суду відсутні підстави вважати процедуру вивільнення позивача з займаної посади на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону №889 та статті 49-2 КЗпП України порушеною.

Щодо твердження позивача про недотримання процедури звільнення в частині погодження звільнення ОСОБА_1 з посади начальника управління Пенсійного фонду України в Тальнівському районі Черкаської області не Міністром соціальної політики України, а його першим заступником, суд зазначає наступне.

Згідно з пунктом 1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2014 року № 280, Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Відповідно до абзацу 1 пункту 1 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 року № 28-2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.01.2015 року за № 41/26486, управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також об`єднані управління (далі - управління Фонду) є територіальними органами Пенсійного фонду України (далі - Фонд).

Згідно з абзацом 1 пункту 9 цього Положення, управління Фонду очолює начальник, який за поданням начальника відповідного головного управління Фонду призначається на посаду Головою правління Фонду за погодженням з Міністром соціальної політики України та головою відповідної місцевої державної адміністрації, звільняється з посади Головою правління Фонду за погодженням із Міністром соціальної політики України в установленому законодавством порядку.

Отже, Міністр соціальної політики України безпосередньо приймає участь у процедурі призначення та звільнення начальника управління Фонду.

Відповідно до пункту 8 частини другої статті 18 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» Міністр погоджує призначення на посади та звільнення з посад керівників і заступників керівників територіальних органів центрального органу виконавчої влади, що кореспондується із положеннями пункту 10 Положення про Міністерство соціальної політики України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 року №423 (зі змінами).

Отже, слід дійти висновку, що питання погодження звільнення начальника управління Фонду є виключним повноваженням Міністра соціальної політики України.

З матеріалів справи судом встановлено, що листом Міністерства соціальної політики України від 26.07.2019 року №13821/0/2-19/30 відповідно до пункту 8 частини другої статті 18 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» та пункту 10 Положення про Міністерство соціальної політики України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 року №423 (зі змінами), погоджено звільнення ОСОБА_1 з посади начальника управління Пенсійного фонду України в Тальнівському районі Черкаської області.

Вказаний лист-погодження підписано першим заступником Міністра соціальної політики О. Крентовською.

На виконання ухвали суду від 19.05.2020 року Міністерством соціальної політики України подано до суду копії наказу Мінсоцполітики про розподіл обов`язків між Міністром соціальної політики України, його першим заступником та заступниками від 10.06.2018 року №917 та довідки начальника Управління звернень громадян та контролю виконання від 22.07.2019 року №102/0/99-19/312.

Відповідно до змісту копії наказу Мінсоцполітики від 10.06.2018 року №917 про розподіл обов`язків між Міністром соціальної політики України, його першим заступником та заступниками за підписом Міністра А. Реви, відповідно до статті 8 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади», підпункту 17 пункту 10 Положення про Міністерство соціальної політики України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 року №423 (зі змінами), розпорядження Кабінету Міністрів України від 11.11.2016 року №905-р «Про схвалення Концепції запровадження посад фахівців з питань реформ» (зі змінами), постанови Кабінету Міністрів України від 18.08.2017 року №644 «Деякі питання упорядкування структури Секретаріату Кабінету Міністрів, апарату міністерств та інших центральних органів виконавчої влади» та у зв`язку із затвердженням структури та штатного розпису апарату Міністерства соціальної політики України відповідно до наказів Мінсоцполітики від 12.04.2018 року №336к. від 02.05.2018 року №392к, затверджено розподіл обов`язків між Міністром соціальної політики, його першим заступником та заступниками, що додається; установлено, що за відсутності Міністра соціальної політики України його обов`язки виконує перший заступник Міністра О. Крентовська.

Згідно з довідки начальника Управління звернень громадян та контролю виконання від 22.07.2019 року №102/0/99-19/312, у зв`язку з відпусткою Міністра соціальної політики України А.Реви (наказ Мінсоцполітики від 04.07.2019 року №810кв «Про відпустку»), відповідно до наказу Міністерства соціальної політики України від 20.06.2018 року №917 «Про розподіл обов`язків між Міністром соціальної політики України, його першим заступником та заступниками» (зі змінами), обов`язки Міністра соціальної політики України з 22.07.2019 року по 04.08.2019 року виконує перший заступник Міністра О. Крентовська.

Таким чином, станом на день погодження Мінсоцполіики звільнення позивача з посади - 26.07.2019 року, О. Кретновську наділено повноваженнями на здійснення дій, передбачених пунктом 8 частини другої статті 18 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» та пунктом 10 Положення про Міністерство соціальної політики України, станом на 26.07.2019 року.

З огляду на те, що повноваження на погодження звільнення з посади начальника управління Фонду не є тотожним до повноважень Міністра як члена Кабінету Міністрів України, які не можуть бути реалізовані іншою посадовою особою, суд дійшов висновку що лист-погодження від 26.07.2019 року №13821/0/2-19/30 за підписом першого заступника Міністра О. Крентовської в період відпустки Міністра соціальної політики України, яким погоджено звільнення ОСОБА_1 з посади начальника управління Пенсійного фонду України в Тальнівському районі Черкаської області, не суперечить абзацу 1 пункту 9 цього Положення.

Щодо доводів позивача про недотримання відповідачами процедури доведення до позивача наказу про поновлення на роботі та не внесення відомостей про поновлення до трудової книжки останнього, суд зазначає наступне.

З матеріалів справи та відомостей комп`ютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду» встановлено, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.04.2019 року у справі №826/7878/18, яке набрало законної сили 12.06.2019 року, ОСОБА_1 поновлено на посаді начальника Управління Пенсійного фонду України в Тальнівському районі Черкаської області з 05.05.2018 року.

Окружним адміністративним судом міста Києва 03.04.2019 року видано виконавчий лист, яким допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Управління Пенсійного фонду України в Тальнівському районі Черкаської області.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.04.2019 року у справі №826/7878/18 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання протиправної бездіяльності відповідача на виконання судового рішення та постановлення окремої ухвали щодо притягнення голови Правління Пенсійного фонду України до відповідальності - відмовлено. Відповідно до змісту ухвали, вирішуючи заяву ОСОБА_1 , подану у порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України: «…, на підставі отриманого від Пенсійного фонду України Звіту про виконання рішення суду, що надійшов від відповідача 15.04.2019 року, судом встановлено, що копія судового рішення отримана відповідачем 09.04.2019 року, і на його виконання в частині поновлення позивача на посаді 11.04.2019 року Пенсійним фондом України видано наказ за №142-о «Про поновлення на посаді ОСОБА_1 », належним чином завірена копія якого надана відповідачем для приєднання до матеріалів справи. Відповідно до змісту зазначеного наказу, ОСОБА_1 поновлено на посаді начальника управління Пенсійного фонду України в Тальнівському районі Черкаської області з 05 травня 2018 року. Вказані обставини дають суду підстави для висновку про належне виконання Пенсійним фондом України рішення суду в частині поновлення позивача на посаді.».

Відповідно до відомостей комп`ютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду», зазначену ухвалу ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції не оскаржено, та остання набрала законної сили.

Частиною четвертою статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, судом не беруться до уваги та не оцінюються вказані позивачем обставини щодо не дотримання відповідачами належної процедури поновлення позивача на посаді, оскільки такі обставини не підлягають доказуванню позаяк лежать у межах судового контролю за виконанням рішення суду у справі №826/7878/18 в порядку, визначеному статтями 382, 383 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За приписами статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно положень статті 75 Кодексу адміністративного судочинства України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень статті 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Разом з тим, твердження позивача щодо порушення його прав також мають підтверджуватися належними та допустимими доказами, а не ґрунтуватися на припущеннях та суб`єктивній думці останнього.

Згідно з пунктом 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Крім того, судом враховується, що згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також доводи позивача та відповідачів щодо заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 6, 9, 73-80, 241, 245, 246, 250, 255, 295, 353 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими статті 293, 295 - 297 Кодексу адміністративного судочиснтва України.

Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України:

Позивач: ОСОБА_1 (іпн. НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 );

Відповідач 1: Пенсійний фонд України (код ЄДРПОУ 601, м. Київ, вул. Бастіонна, 9);

Відповідач 2: Головне управління Пенсійного фонду України (, адреса: 18000, м. Черкаси, вул. Смілянська, 23);

Третя особа: Міністерство соціальної політики України (, адреса: 01601, м. Київ, вул. Еспланадна, 8/10).

Повне рішення складено 20.01.2021 року.

Суддя Л.О. Маруліна