Справа № 371/879/20
Суддя: Гаврищук А. В.
Дата ухвалення: 2021-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

22.01.2021 Єдиний унікальний № 371/879/20
Провадження 2а/371/2/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2021 року м. Миронівка

Миронівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Гаврищука А.В.

при секретарі Семерей Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора 4 батальйону 7 роти Управління патрульної поліції в місті Києві рядового поліції Войтовича Івана Олександровича, Управління патрульної поліції в м. Київ (03680, м. Київ, вул. Народного ополчення, 9) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

У С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 14 вересня 2020 року звернувся до суду з названим позовом, посилаючись на те, що 8 вересня 2020 року інспектором 4 батальйону 7 роти Управління патрульної поліції в місті Києві рядовим поліції Войтовичем І.О. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі та визнано ОСОБА_1 винуватим у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 121 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у розмірі 170 грн. Вважає, що постанова винесена з порушенням його прав, а тому підлягає скасуванню.

Ухвалою від 23 вересня 2020 року відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою від 23 жовтня 2020 року постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 10 листопада 2020 року до участі у справі у якості співвідповідача залучено Управління патрульної поліції в м. Київ (03680, м. Київ, вул. Народного ополчення, 9).

У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутності.

Відповідач інспектор 4 батальйону 7 роти Управління патрульної поліції в місті Києві рядовий поліції Войтович І.О. у судове засідання не з`явився, через канцелярію суду 27 жовтня 2020 року подав до суду відзив на позов, у якому зазначив, що постанова про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 складена суб`єктом владних повноважень, уповноваженим на притягнення до адміністративної відповідальності, зокрема, за ч. 6 ст. 121 КУпАП, є законною та правомірною, оскільки 08 вересня 2020 року позивач керував транспортним засобом Dodge Nitro, номерний знак НОМЕР_1 в м. Києві по вул. Щербакова, 60, з номерним знаком, заклеєним плівкою, що ускладнювало його ідентифікацію, а на відстані 20 м. взагалі унеможливлює його розпізнання. Вказане порушення було зафіксовано на камеру. Таким чином своїми діями позивач порушив вимоги пт. 2.9 "в" ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 6 ст. 121 КУпАП, у зв`язку із чим на нього було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. Просив адміністративний позов залишити без задоволення.

Представник відповідача - Управління патрульної поліції в м. Київ у судове засідання також не з`явився, про час, день та місце розгляду повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі.

У відповідності до ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з вимогами ч. 2 вказаної статті у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Із матеріалів справи вбачається, що 8 вересня 2020 року інспектором 4 батальйону 7 роти УПП в м. Київ рядовим поліції Войтовичем І.О. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАМ № 3105331, відповідно до якої ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 170 грн. Підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 6 ст. 121 КУпАП за оскаржуваною постановою стало порушення ним пт. 2.9 "в" ПДР України, а саме керування транспортним засобом з номерним знаком, що закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м.

Частиною 6 статті 121 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування водієм транспортним засобом, не зареєстрованим або не перереєстрованим в Україні в установленому порядку, його експлуатація без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому засобу чи не відповідає вимогам стандартів, або з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, закритим іншими предметами, у тому числі з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, чи забрудненим, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані двадцяти метрів, перевернутим чи неосвітленим.

Пунктом 2.9 "в" ПДР України встановлено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що, зокрема, закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м.

Позивач заперечує факт порушення ним пт. 2.9 "в" ПДР України та у позовній заяві зазначає, що відповідач - інспектор Войтович І.О. безпідставно притягнув його до адміністративної відповідальності за ч. 6 ст. 121 КУпАП, оскільки правил дорожнього руху він не порушував, а дії відповідача при винесені постанови були протиправними, зазначає, що будь які докази вчинення адміністративного правопорушення відсутні.

При вирішені справи суд виходить із наступного.

Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини врегульовано положеннями Закону України № 580-VIII від 02 липня 2015 року «Про Національну поліцію», Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі - КупАП) та Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року (далі - ПДР).

Згідно п.п. 1, 2 ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, ПДР руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, а також створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух", встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Згідно з пунктом 1.9. Правил дорожнього руху особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пунктом 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично - дорожній мережі.

Положеннями пункту 8 частини 1 статті 23 вказаного Закону зазначено, що у випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Відповідно до статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, у тому числі, передбачені частинами першою, другою, третьою, пятою, шостою, восьмою, десятою і одинадцятою статті 121. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

У відповідності до статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Статтею 248 КУпАП визначено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється на засадах рівності перед законом і органом (посадовою особою), який розглядає справу, всіх громадян незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мови та інших обставин.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 та 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, особа, яка уповноважена розглядати справу про адміністративне правопорушення зобов`язана по-перше, встановити склад правопорушення, яким згідно статті 9 КУпАП протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. По-друге, дослідити докази та оцінити їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Так, на підтвердження вини ОСОБА_1 в порушені пт. 2.9 "в" ПДР України відповідачем ОСОБА_2 до відзиву на адміністративний позов не було долучено жодних належних, допустимих і достовірних доказів. На диску, який міститься у матеріалах справи та був надісланий разом із відзивом до суду, міститься одне фото номерних знаків автомобіля: НОМЕР_1, на якому відсутні дві останні цифри номерного знака. Однак на підставі даного зображення неможливо ідентифікувати сам транспортний засіб, тобто чи дійсно це автомобіль, яким керував позивач чи можливо інший автомобіль.

У позовній заяві позивач зазначив, що після зупинки транспортного засобу він звертався на адресу працівників поліції з проханням запросити понятих, які б могли засвідчити той факт, що чітко визначити символи номерного знаку на його автомобілі з відстані 20 метрів неможливо, однак його прохання було проігноровано.

Будь-які інші докази, передбачені ст. 251 КУпАП, які б встановлювали наявність адміністративного правопорушення та вину ОСОБА_1 у його вчиненні, в матеріалах справи відсутні. Жодних доказів, що дійсно з відстані 20 метрів не можливо ідентифікувати номерні знаки автомобіля, на якому рухався позивач, в матеріалах справи не міститься, та на підставі чого інспектором було притягнуто позивача до адміністративної відповідальності у самій постанові не зазначено, ніяких додатків до постанови додано не було. У судове засідання для дачі усних пояснень відповідачі також не з`явилися. Таким чином встановлені по справі обставини та досліджені судом докази у їх сукупності свідчать про необґрунтованість притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 6 ст. 121 КУпАП.

Відповідно до вимог ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Статтею 73 КАС України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справ з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи, що відповідачами як суб`єктами владних повноважень, на яких покладено обов`язок доказування правомірності свого рішення, не було надано належних і допустимих доказів на підтвердження факту порушення позивачем правил дорожнього руху та, відповідно, вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 121 КУпАП, суд вважає позов обгрунтованим.

За таких обставин суд доходить висновку про необхідність скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 7 цієї статті встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Таким чином судовий збір у розмірі 420, 40 грн., сплачений позивачем під час звернення до суду, підлягає відшкодуванню, оскільки у справі міститься квитанція про його сплату. Докази на підтвердження інших судових витрат, понесених позивачем, зокрема на правову допомогу, у справі відсутні.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статями 2, 8, 9, 19, 72-77, 90, 139, 159, 241-243, 246, 250-251, 255, 295 України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАМ № 3105331 від 08 вересня 2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 6 ст. 121 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 10 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 170 гривень. Провадження по адміністративній справі закрити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в м. Київ (03680, м. Київ, вул. Народного ополчення, 9) 420 гривень 40 копійок сплаченого судового збору.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом 30 днів.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 22.01.2021.

Суддя: підпис А.В. Гаврищук

Згідно з оригіналом

Суддя: А.В. Гаврищук