Справа № 640/24471/20
Суддя: Лічевецький Ігор Олександрович
Дата ухвалення: 2021-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Лічевецького І.О., суддів - Мельничука В.П., Оксененка О.М., при секретарі - Рейтаровській О.С., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 листопада 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту з питань виконання кримінальних покарань про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив:

1) визнати протиправною бездіяльність Департаменту з питань виконання кримінальних покарань щодо невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої ч. 1 ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію»;

2) зобов`язати Департамент з питань виконання кримінальних покарань призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, передбачену ч. 1 ст. 97 та ч. 1 ст. 99 Закону України «Про Національну поліцію» у розмірі 172890,00 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 жовтня 2020 року позовну заяву залишено без руху та надано десятиденний строк з дня отримання копії ухвали для усунення її недоліків, шляхом подання до суду уточненої позовної заяви із приведенням змісту позовних вимог у відповідність до вимог ч. 1 ст. 5 та ч. 2 ст. 245 КАС України; із зазначенням ідентифікаційного коду Департаменту з питань виконання кримінальних покарань в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України; копії позовної заяви, а також копій доданих до позовної заяви документів відповідно до кількості учасників справи; доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача та на які позивач посилається у позовній заяві; заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду із цим позовом та доказів поважності причин його пропуску.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 листопада 2020 року позовну заяву повернуто позивачу на підставі частини другої статті 123 КАС України, оскільки вказані позивачем підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду визнані судом неповажними.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, просить скасувати вказане судове рішення та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апелянт зазначає, що позовна заява містить вимоги про виплату грошової допомоги, передбаченої статтею 97 Закону України «Про Національну поліцію», а тому слід керуватися, в тому числі, положеннями статті 233 Кодексу законів про працю України, за приписами якої строкові обмеження для звернення до суду з позовом з приводу належної працівникові заробітної плати відсутні.

Відповідно до положень статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом попередньої інстанції норм процесуального права, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

За приписами частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною другою статті 122 КАС України встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною шостою статті 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

У відповідності до частини першої статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху.

Відповідно до частини другої статті 123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Подана позивачем до суду першої інстанції заява про поновлення строку звернення до суду була вмотивована тим, що право позивача на отримання одноразової грошової допомоги є порушеним з 08.07.2019 року. В той же час, з 02.07.2019 року по 30.11.2019 року останній перебував за межами України і не мав можливості звернутись до суду. Крім того, позивач посилався на положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових економічних та соціальних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 540-ІХ від 30.03.2020 року, якими було продовжено строки, встановлені КАС України, на строк дії карантину.

Визнаючи вказані причини пропуску строку неповажними суд першої інстанції, приймаючи до уваги доводи позивача відносно того, що саме з 08.07.2019 року порушено права позивача, зазначив, що шестимісячний строк звернення до суду почав свій відлік 09.07.2019 року та закінчився 09.01.2020 року, тобто ще до початку періоду карантину. Натомість, позивач звернувся до суду лише 08.10.2020 року. Посилання позивача на перебування його у період з 02.07.2019 року по 30.11.2019 року за межами України, визнані судом попередньої інстанції неповажними, оскільки жодним чином не обмежувало позивача у зверненні до суду. При цьому суд вказав, що повернувшись до України, шестимісячний строк звернення до суду не вичерпав свою дію, а його перебіг продовжувався до 09.01.2020 року. Проте, будучи обізнаним про порушення своїх прав, позивач не надав жодних доказів того, що у період з 31.11.2019 року (наступний день за днем прибуття до України) по 09.01.2020 року позивач був обмежений у реалізації свого права на звернення до суду за захистом своїх порушених прав. Суд також наголосив на помилковості посилання позивача на положення Закону № 540-IX, оскільки такий був прийнятий лише 30 березня 2020 року, тоді як шестимісячний строк звернення до суду у позивача закінчився 09 січня 2020 року.

Звертаючись з апеляційною скаргою позивач зазначає, що позовна заява містить вимоги про виплату грошової допомоги, передбаченої частиною першою статтею 97 Закону України «Про Національну поліцію», а тому слід керуватися, в тому числі, положеннями статті 233 Кодексу законів про працю України, за приписами якої строкові обмеження для звернення до суду з позовом з приводу належної працівникові заробітної плати відсутні. Також посилається на рішення Конституційного Суду України від 15.10.2013 року №8-рп/2013.

Оцінюючи такі доводи апелянта колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 5 статті 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу» встановлено, що на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України «Про Національну поліцію», а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини 1 статті 97 Закону України «Про Національну поліцію» одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у передбачених цією статтею випадках.

За приписами пункту 3 Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.04.2016 №260, пункту 3 Порядку виплати грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 28.03.2018 №925/5, до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад; оклад за спеціальним званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); премії; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що одноразова грошова допомога, визначена статтею 97 Закону України «Про Національну поліцію», за своєю суттю є виплатою компенсаційного характеру за шкоду здоров`ю та не відноситься до складових грошового забезпечення поліцейських, тобто, не входить до поняття «оплати праці».

З урахуванням наведеного, колегія суддів відхиляє як необґрунтовані посилання позивача на приписи частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, відповідно до якої у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Реалізація права на судовий захист невід`ємно пов`язана зі строками, в межах яких позивач може звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Встановлення строків звернення до суду законом та судом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України та іншими законами процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Суд зауважує, що строк звернення до суду, як одна із складових гарантії «права на суд», може і має бути поновленим, але лише у разі наявності достатніх на те поважних причин.

При цьому поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Позивачем докази поважності причин, які б об`єктивно перешкоджали звернутися до суду з даним позовом у встановлений статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України строк не надано, а посилання останнього на відсутність строкових обмежень звернення до суду з даним позовом спростовані вищенаведеними висновками суду.

Доводи апеляційної скарги висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до п. 1. ч. 1 ст. 315, ч. 1 ст. 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 листопада 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

суддя В.П.Мельничук

суддя О.М.Оксененко