Справа № 200/10690/20-а
Суддя: Христофоров А.Б.
Дата ухвалення: 2021-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2021 р. Справа№200/10690/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Христофорова А.Б., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України в особі заступника Міністра юстиції України Банчука Олександра Анатолійовича про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства юстиції України в особі заступника Міністра юстиції України Банчука Олександра Анатолійовича, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Міністерства юстиції України в особі заступника Міністра юстиції України Банчука Олександра Анатолійовича, що виявилася у не наданні позивачеві протягом встановленого частиною 1 статті 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» № 2939-VІ п`ятиденного строку, безкоштовно перших 10 сторінок Положення про державну установу «Генеральна дирекція ДКВС України», відповідно до його запиту на отримання публічної інформації від 30.06.2020 року, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України за № ПІ-Т-2270.

- зобов`язати Міністерство юстиції України в особі заступника Міністра юстиції України Банчука Олександра Анатолійовича, протягом п`яти робочих днів з дня набрання чинності цього рішення, надати позивачеві безкоштовно перші 10 сторінок Положення про державну установу «Генеральна дирекція ДКВС України», відповідно до його запиту на отримання публічної інформації від 30.06.2020 року, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України за № ПІ-Т-2270.

Також, позивач просить суд постановити окрему ухвалу відносно заступника Міністра юстиції України ОСОБА_2 , яку направити Міністру юстиції України для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону, та допустити до негайного виконання прийняте рішення в цій адміністративній справі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем порушено право позивача на отримання публічної інформації з огляду на не надання йому безкоштовно перших 10 сторінок запитуваного документа, а саме Положення про державну установу «Генеральна дирекція ДКВС України», відповідно до запиту позивача на отримання публічної інформації від 30.06.2020 року, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України за № ПІ-Т-2270.

У поданому до суду відзиві на позовну заяву, відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, зазначивши, що запитуване позивачем Положення про державну установу «Генеральна дирекція ДКВС України» містило 16 сторінок, у зв`язку із чим, у відповідності до вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації» та Порядку розгляду звернень та організації особистого прийому громадян у Міністерстві юстиції України, його територіальних органах, підприємствах, установах та організаціях, що належать до сфери його управління, затвердженого наказом Мін`юсту № 388/5 від 15.02.2017 року, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 17.02.2017 року за № 229/30097, у листі-відповіді від 02.07.2020 року № 29342/Ш-Т-2270/7.4.2 Мін`юстом на запит позивача від 30.06.20, було запропоновано позивачеві здійснити оплату витрат на копіювання та друк 6 сторінок запитуваного документа з одночасним наданням рахунку від 02.07.2020 року № 152 для здійснення оплати вказаних витрат. Однак позивачем вказаний рахунок оплачений не був.

Посилаючись на те, що Законом України «Про доступ до публічної інформації» не передбачено, що розпорядник інформації на запит на отримання публічної інформації, обсяг якої становить більше 10 аркушів, повинен надати безкоштовно перші 10 аркушів з одночасним повідомленням запитувача про необхідність відшкодування витрат, відповідачем наголошено на правомірності дій Мін`юсту та його посадових осіб під час розгляду запиту позивача від 30.06.2020, враховуючи також цілісність запитуваного документа та відсутність оплати витрат.

Також відповідачем наголошено, що у подальшому, 18.08.2020 року, позивач звернувся до Мін`юсту з запитом на отримання публічної Інформації № 18/08-08, в якому просив надати наказ Міністерства юстиції України від 27.04.2020 № 1527/5, у зв`язку із чим, 21.08.2020 року за вихідним № 37282/Ш-Т-2845/7.4.1 та 26.08.2020 року за вихідним № 37882/Щ-Т-2845/7.4.1 Мін`юстом двічі, в електронному та паперовому виді, було скеровано позивачеві наказ Міністерства юстиції України від 27.04.2020 року № 1527/5, яким затверджене Положення про державну установу «Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України» разом із вказаним Положенням.

Посилаючись на те, що Положення про державну установу «Генеральна дирекція ДКВС України» позивачем вже отримане, відповідач переконаний, що у вказаній справі відсутній предмет спору, а тому позов не підлягає судовому розгляду, у зв`язку із чим існують підстави для закриття провадження у справі на підставі положень п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України, про що відповідачем було потане відповідне письмове клопотання.

Ухвалою суду від 20 листопада 2020 року, позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження, без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

У період з 30 листопада 2020 року по 17 грудня 2020 року суддя Христофоров перебував на лікарняному.

У період з 28 грудня 2020 року по 16 січня 2021 року суддя Христофоров А.Б. перебував у відпустці.

Будь-яких заяв щодо продовження процесуальних строків з підстав, встановлених Законом № 731-IX, або заяв про поновлення процесуальних строків, встановлених нормами КАС України, у зв`язку із їх пропуском з поважних причин, та таких, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином, або заяв про продовження процесуальних строків, встановлених судом, з причин неможливості вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк, що зумовлено обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином, - від учасників справи до суду не надходило.

Відповідно до статті 258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі. За приписами частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи вищезазначене, та зважаючи на те, що в матеріалах справи достатньо документів для розгляду справи по суті, заяв від учасників справи про поновлення/продовження процесуальних строків, для вчинення процесуальних дій, у відповідності до положень п. 3 розділу VI "Прикінцеві положення" КАС України, до суду не надходило, суд проводить розгляд справи у письмовому провадженні за наявними у справі матеріалами. Саме по собі оголошення карантину не зупиняє роботи судів, участь учасників справи в судовому засіданні судом обов`язковою не визнавалась, та сторонами не повідомлено причин, які безпосередньо перешкоджають розгляду даної справи за наявними у ній доказами.

З`ясовуючи те чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги, якими доказами вони підтверджуються, а також чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, судом встановлено наступне.

30 червня 2020 року позивач ОСОБА_1 , направив на офіційну електронну пошту Міністерства юстиції України письмовий запит на отримання публічної інформації №30/06-04, у якому просив надати Положення про державну установу «Генеральна дирекція ДКВС України» (а.с. 12).

Вказаний запит позивача, був зареєстрований у Міністерстві юстиції України за № ПІ-Т-2270.

03 липня 2020 року на електронну пошту позивача від Міністерства юстиції України надійшов лист-відповідь № 29342/ПІ-Т-2270/7.4.2 від 02.07.2020 року, підписаний заступником Міністра юстиції України Олександром Банчуком 02.07.2020 року о 19 год. 15 хв., в якому було повідомлено про те, що Міністерством юстиції України розглянутий запит позивача на отримання публічної інформації від 30.06.2020 року щодо отримання копії Положення про державну установу «Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України», та повідомлено про те, що обсяг виготовлення запитуваних позивачем копій документів становить 16 сторінок.

Зазначено, що надається рахунок від 02.07.2020 року № 152 для здійснення оплати витрат на копіювання або друк документів, що надаються за запитом на інформацію, та після здійснення позивачем оплати наданого рахунка Мінюстом будуть надіслані відповідні копії документів на вказану адресу. У Додатку зазначено: рахунок від 02.07.2020 року № 152 на 1 арк. в 1 прим. (а.с. 13).

Згідно із рахунком № 152 від 02.07.2020 року для здійснення оплати витрат на копіювання або друк документів, що надаються за запитом на інформацію, який був направлений надавачем послуг Міністерством юстиції України платникові ОСОБА_1 , за послугу «Копіювання або друк копій документів формату А4 та меншого розміру (в тому числі двосторонній друк), виставлена вартість виготовлення однієї сторінки - 2,20 грн.; кількість сторінок 6; сума грн. (без ПДВ) 13,20 грн. (а.с.14).

Сторонами не заперечується, та не є спірною обставиною у справі, що вищевказаний рахунок № 152 від 02.07.2020 року позивачем ОСОБА_1 оплачений не був.

Також позивачем у позовній заяві зазначено, та відповідачем не заперечується і не спростовано, що станом на 12.11.2020 року, будь які інші відповіді від Міністерства юстиції України, щодо задоволення або відмови у задоволенні запиту позивача від 30.06.2020 року, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України за № ПІ-Т-2270, на електронну пошту позивача не надходило.

Також позивачем зазначено, та не є спірною обставиною у справі, що у подальшому, за іншим запитом позивача до Міністерства юстиції України від 18.08.2020 року на отримання публічної інформації, за яким був запитаний наказ Міністерства юстиції України від 27.04.2020 року № 1527/5, відповідачем позивачу було надіслано на електронну пошту наказ Міністерства юстиції України від 27.04.2020 № 1527/5, разом із Положенням про державну установу «Генеральна дирекція ДКВС України» на 16 аркушах.

Згідно із листом-відповіддю Міністерства юстиції України № 37282/ПІ-Т-2845/7.4.1 від 21.08.2020 року, позивачу було повідомлено що на вказану позивачем електронну пошту надсилається копія Наказу Міністерства юстиції України від 27.04.2020 року № 1527/5. Обсяг виготовлення запитуваних позивачем документів становить 16 сторінок, та після здійснення позивачем оплати наданого рахунку Мін`юстом будуть надіслані відповідні засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів на вказану адресу (а.с. 53).

Згідно із рахунком № 195 від 20.08.2020 року для здійснення оплати витрат на копіювання або друк документів, що надаються за запитом на інформацію, який був направлений надавачем послуг Міністерством юстиції України платникові ОСОБА_1 , за послугу «Копіювання або друк копій документів формату А4 та меншого розміру (в тому числі двосторонній друк), виставлена вартість виготовлення однієї сторінки - 2,20 грн.; кількість сторінок 6; сума грн. (без ПДВ) 13,20 грн. (а.с. 54).

Згідно листа Міністерства юстиції України №37882/ПІ-Т-2845/7.4.1 від 26.08.2020 року, повідомлено, що у зв`язку із оплатою позивачем рахунка від 20.08.2020 року № 195, відповідачем на поштову адресу позивача надається засвідчена копія наказу Міністерства юстиції України від 27.04.2020 року № 1527/5 «Про затвердження Положення про державну установу «Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України». Додаток: на 16 арк. (а.с. 55).

Вважаючи протиправним не надання відповідачем позивачеві безкоштовно перших 10 сторінок запитуваного ним документа - Положення про державну установу «Генеральна дирекція ДКВС України», на запит позивача на отримання публічної інформації від 30.06.2020 року, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України за № ПІ-Т-2270, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Дослідивши спірні правовідносини та надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес визначений у Законі України «Про доступ до публічної інформації» від 13 січня 2011 року №2939-VI (далі також - «Закон»).

Відповідно до статті 1 Закону публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Згідно пункту 1 частини першої статті 13 Закону, розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.

Відповідно до частини четвертої цієї ж статті усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом.

Частинами першою, другою статті 21 Закону передбачено, що інформація на запит надається безкоштовно. У разі якщо задоволення запиту на інформацію передбачає виготовлення копій документів обсягом більш як 10 сторінок, запитувач зобов`язаний відшкодувати фактичні витрати на копіювання та друк.

Приписами частини третьої вказаної статті встановлено, що розмір фактичних витрат визначається відповідним розпорядником на копіювання та друк в межах граничних норм, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо розпорядник інформації не встановив розміру плати за копіювання або друк, інформація надається безкоштовно.

Згідно статті 23 Закону рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду. Запитувач має право оскаржити, зокрема, інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача (частина перша, пункт 7 частини другої).

З буквального тлумачення положень частини другої статті 21 Закону випливає, що у разі якщо задоволення запиту на інформацію передбачає виготовлення копій документів обсягом більш як 10 сторінок, запитувач зобов`язаний оплатити витрати, пов`язані з копіюванням документів понад встановлений обсяг. Тобто, копії десяти сторінок документу надаються безкоштовно.

Конституційний Суд України в ухвалі від 25 червня 2013 року №29-у/2013, якою відмовив у відкритті конституційного провадження у справі за конституційним зверненням Міжнародної благодійної організації "Екологія-Право-Людина" щодо офіційного тлумачення положень частин першої, другої, третьої статті 21 Закону України "Про доступ до публічної інформації" зазначив, що положення частини другої статті 21 Закону викладені чітко, зрозуміло і передбачають відшкодування запитувачем фактичних витрат на копіювання та друк документів понад встановлену Законом кількість сторінок, а тому не потребують офіційної інтерпретації.

За таких обставин, суд зазначає про те, що 10 перших сторінок у відповідь на запит про надання публічної інформації надаються безкоштовно, тоді як відшкодування позивачем фактичних витрат на копіювання і друк документів має здійснюватися з одинадцятої сторінки.

Аналогічна позиція була викладена у постанові Верховного Суду від 17 січня 2020 року у справі №818/40/17.

Крім того, у пункті 11 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 29 вересня 2016 року №10 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації» зазначено, що:

«Відповідно до частини другої статті 21 Закону №2939-VІ у разі, якщо задоволення запиту на інформацію передбачає виготовлення копій документів обсягом більш як 10 сторінок, запитувач зобов`язаний відшкодувати фактичні витрати на копіювання та друк. У наведеному положенні під фактичними витратами маються на увазі усі витрати, що здійсненні при копіюванні та/або друкові документів обсягом більш як 10 сторінок, тобто запитувач інформації зобов`язаний відшкодувати витрати на виготовлення всіх сторінок запитаної інформації, крім перших десяти сторінок.

При цьому питання щодо надання розпорядником інформації перших десяти сторінок документа (частини інформації) безкоштовно одночасно з повідомленням запитувача про необхідність відшкодування витрат або повідомленням про відмову в задоволенні запиту у зв`язку з невідшкодуванням відповідних витрат прямо Законом №2939-VІ та іншими чинними нормативно-правовими актами не врегульовано.

Однак, враховуючи міжнародно-правові стандарти у сфері доступу до публічної інформації, на переконання суду належною практикою є надання за вимогою запитувача перших 10 сторінок безкоштовно одночасно з повідомленням про необхідність відшкодування витрат на виготовлення копій решти документів.»

Аналогічна правова позиція була наведена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 27 січня 2020 року у справі № 815/2873/18 (адміністративне провадження №К/9901/3963/19).

Стосовно посилань відповідача на те, що вимогою запиту ОСОБА_1 на отримання публічної інформації від 30.06.2020 року № 30/06-04 було надання Положення про державну установу «Генеральна дирекція ДКВС України» в повному обсязі, як цілісного документа, який містить 16 сторінок, то суд зазначає, що згідно висновків Верховного Суду наведених у вищевказаній постанові від 27.01.2020 року у справі № 815/2873/18, стосовно доводів про неможливість надання документів частинами, то Верховний Суд вважає їх необґрунтованими, оскільки чинним законодавством не передбачено обов`язку розпорядника інформації дотримуватися так званого принципу «єдності та нерозривності документу».

При цьому суд наголошує, що предметом цього спору є питання правомірності бездіяльності відповідача, та зобов`язання вчинити дії шляхом безкоштовного надання інформації у відповідь на запит позивача від 30 червня 2020 року №30/06-04 (№ПІ-Т-2270) у межах, що не перевищує 10 сторінок. Відтак, посилання відповідача на те, що позивач отримав запитувану інформацію у відповідь на запит від 18 серпня 2020 року №18/08-08 (ПІ-Т-2845) щодо надання Наказу Міністерства юстиції України від 27.04.20 №1527/5, в електронному виді, та після оплати відповідного рахунку (№ 195 від 20.08.2020) також поштою, не є підставою для визнання оскаржуваної у цій справі бездіяльності відповідача правомірною та не означає відсутність у ОСОБА_1 права на звернення до суду з цим позовом.

Аналогічні за змістом висновки також були наведені Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 27.01.2020 року у справі № 815/2873/18.

З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання відповідача про закриття провадження у справі на підставі положень п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України.

При цьому суд зазначає, що під бездіяльністю слід розуміти не вчинення в установлений законом строк дії, яку суб`єкт владних повноважень повинен вчинити в силу вимог закону чи підзаконного нормативно-правового акту. Бездіяльність - це, як правило, пасивна поведінка.

Нормою частини 1 ст. 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації», закріплено, що розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Отже, не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту на інформацію розпорядник інформації має надати відповідь.

У випадку що розглядається, відповідач не допустив бездіяльності в розумінні ч. 1 ст. 20 Закону № 2939-VІ, надавши позивачеві відповідь на його запит у встановлений ч. 1 вказаної статті строк, в якій зазначив про можливість надання копії запитуваного документа лише за умови оплати відповідного рахунка №152 від 02.07.2020 р. про здійснення оплати витрат на копіювання або друк документів.

Поряд із цим, з урахуванням висновків Верховного Суду наведених у постанові від 27 січня 2020 року у справі № 815/2873/18, стосовно того, що належною практикою є надання за вимогою запитувача перших 10 сторінок безкоштовно одночасно з повідомленням про необхідність відшкодування витрат на виготовлення копій решти документів, суд приходить до висновку, що у даному випадку мала місце протиправна бездіяльність відповідача щодо не надання позивачеві протягом встановленого частиною 1 статті 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» № 2939-VІ п`ятиденного строку, безкоштовно перших 10 сторінок Положення про державну установу «Генеральна дирекція ДКВС України», відповідно до його запиту на отримання публічної інформації від 30.06.2020 року №30/06/-04, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України за № ПІ-Т-2270.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що належним та достатнім способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання Міністерства юстиції України надати позивачеві безкоштовно перші 10 сторінок Положення про державну установу «Генеральна дирекція ДКВС України», відповідно до запиту позивача на отримання публічної інформації від 30.06.2020 року №30/06/-04, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України за № ПІ-Т-2270.

У контексті оцінки решти доводів сторін, суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58) згідно із якою: принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оцінюючи представлені сторонами наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Щодо вимоги позивача постановити окрему ухвалу, яку направити Міністру юстиції України для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону, то суд зазначає, що відповідно до норм статті 249 КАС України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону. У разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними. Суд може постановити окрему ухвалу у випадку зловживання процесуальними правами, порушення процесуальних обов`язків, неналежного виконання професійних обов`язків (в тому числі якщо підписана адвокатом чи прокурором позовна заява містить суттєві недоліки) або іншого порушення законодавства адвокатом або прокурором. Окрема ухвала щодо прокурора або адвоката надсилається органу, до повноважень якого належить притягнення до дисциплінарної відповідальності прокурора або адвоката відповідно. В окремій ухвалі суд має зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги яких порушено, і в чому саме полягає порушення.

В межах спірних правовідносин суд не вбачає підстав для постановлення окремої ухвали.

Щодо звернення рішення до негайного виконання.

Відповідно до приписів частини першої статті 371 КАС України, негайно виконуються рішення суду, прийняті в адміністративних справах, визначених пунктами 1, 5 частини першої статті 263, пунктами 1-4 частини першої статті 283 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 263 КАС України, суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження бездіяльності суб`єкта владних повноважень або розпорядника інформації щодо розгляду звернення або запиту на інформацію.

Таким чином, рішення суду у цій справі підлягає негайному виконанню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з положень частини першої статті 139 КАС України, відповідно до яких при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Частиною третьою статті 139 КАС України також передбачено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням розміру задоволених позовних вимог, суд приходить до висновку про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Міністерства юстиції України на користь позивача, сплаченого ним при зверненні до суду із даним позовом судового збору в розмірі 840,80 грн. (а.с. 8).

Керуючись, ст.ст. 2-15, 19-21, 72-79, 90, 94, 122, 123, 132,159-161,164,192-194,224-228,241-247, 255,253-263,293-295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Міністерства юстиції України в особі заступника Міністра юстиції України Банчука Олександра Анатолійовича (місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Архітектора Городецького, 13) про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Міністерства юстиції України в особі заступника Міністра юстиції України Банчука Олександра Анатолійовича яка полягає у не наданні ОСОБА_1 протягом встановленого частиною 1 статті 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» № 2939-VІ п`ятиденного строку, безкоштовно перших 10 сторінок Положення про державну установу «Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України», відповідно до запиту ОСОБА_1 на отримання публічної інформації від 30.06.2020 року №30/06/-04, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України за № ПІ-Т-2270.

Зобов`язати Міністерство юстиції України надати ОСОБА_1 безкоштовно перші 10 сторінок Положення про державну установу «Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України», відповідно до запиту ОСОБА_1 на отримання публічної інформації від 30.06.2020 року №30/06/-04, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України за № ПІ-Т-2270.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства юстиції України (місцезнаходження: вул. Архітектора Городецького, 13, м. Київ, 01001, ) на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) судовий збір у сумі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Допустити негайне виконання рішення суду.

Рішення складене у повному обсязі та підписане 20 січня 2021 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя А.Б. Христофоров