Справа № 460/3962/20
Суддя: Д.Є. Махаринець
Дата ухвалення: 2021-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

22 січня 2021 року м. Рівне №460/3962/20

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Махаринця Д.Є. розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доРівненський міський відділ державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів)
про визнання протиправними та скасування постанов, -
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) про визнання протиправними та скасування постанови старшого державного виконавця Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Коженова С.С. від 30.10.2019 № 38095738 та постанови старшого державного виконавця Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Коженова С.С. відкриття виконавчого провадження від 05.11.2019 № 60484222

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, В провадженні Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області знаходилось виконавче провадження про стягнення заборгованості з громадян ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , на користь закритого акціонерного товариства «ОТП Банк» за рішенням винесеним Рівненським міським судом від 18 березня 2013 року в справі №2-4135/11.

24 грудня 2010 року закрите акціонерного товариства «ОТП Банк» здійснило відчуження на підставі договору купівлі-продажу заборгованість за кредитним договором № ML-AOO/129OAO/2006 від « 02» серпня 2006 року, та за Кредитний договір № ML-A00/038OAO/2007 від « 29» березня 2007 року ( надалі разом та окремо Кредитний договір), укладений Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «ОТП Банк» відступлено товариству з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна».

07 червня 2019 року майнові права за зазначеними Кредитними договорами за договором Факторингу були відступлені на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Єврокредит», ідентифікаційний код 40932411, яке має статус фінансової установи за законодавством України та внесене до Державного реєстру фінансових установ України (реєстраційне свідоцтво ФК № 860 від 19.01.2017 року), що має місцезнаходження за адресою: 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 120, офіс 17.

В цей же день, 07 червня 2019 року, Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК Єврокредит» на підставі договору про відступлення прав вимоги за договором кредиту відступив ОСОБА_3 права вимоги за кредитним № ML-AOO/129OAO/2006 від « 02» серпня 2006 року, та за Кредитний договір № ML-A00/038OAO/2007 від « 29» березня 2007 року до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

ОСОБА_2 поза виконавчим провадженням сплатив ОСОБА_3 заборгованість за кредитними договорами № ML-AOO/129OAO/2006 від « 02» серпня 2006 року, та за Кредитний договір № ML-A00/038OAO/2007 від « 29» березня 2007 року , що підтверджується розпискою.

03 вересня 2019 року Позивачка звернулась до Рівненського міського суду заявою про визнання виконавчих листів по справі №2-4135/11 про стягнення заборгованості такими що не підлягають виконанню. На сьогоднішній день провадження у справі зупинене у зв`язку зі смертю нового кредитора ОСОБА_3 .

Представник позивача в ході моніторингу автоматизованої системи виконавчих проваджень дізнався про наявність виконавчого провадження щодо позивача № 60484015 та № 60484222

На переконання позивача вказані постанови є протиправними, що зумовило звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 09.10.2020 відкрито провадження у справі та прийнято позовну заяву до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні.

Відповідач відзив на позов не подав, про дату час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

В зв`язку з неявкою сторін в судове засідання 22.10.2020 суд перейшов до розгляду справи у порядку письмового провадження.

Оцінивши повідомлені позивачем обставини справи та доводи позовної заяви, дослідивши, матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

24.05.2013 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 38095738 з виконання виконавчого листа № 2-4135/11 від 23 квітня 2013 року, виданого Рівненським міським судом, про солідарне стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь ТОВ ОТП Факторинг Україна заборгованості по кредитному договору в розмірі 46263,40 дол. США та 652762 грн., яке 30.11.2019 року було завершено у зв`язку з виконанням зобов`язань за кредитним договором в позасудовому порядку.

Наступною виконавчою дією Відповідача у зв`язку з завершенням виконавчого провадження №38095738 згідно з Інформацією про виконавче провадження, було винесено постанов про відкриття виконавчих провадженнь що міститься на ресурсі «Автоматизована система виконавчого провадження» (https://asvpweb.minjust.gov.ua/#/search-debtors) № 60484015 та № 60484222.

З зазначених постанов № 60484015 та № 60484222 від 30.11.2019 року вбачається що провадження відкриті з метою стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження ( відповідно) у зв`язку з завершенням виконавчого провадження №38095738.

Стверджуючи про безпідставність стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження та самостійне виконання позивачем рішення суду, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правової оцінки відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Відповідно до частини другоїстатті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбаченіКонституцієюта законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Критерії правомірності рішення суб`єкта владних повноважень визначені частиною другоюстатті 2 КАС України.

За змістом заявлених заявлених позовних вимог предметом дослідження у межах вказаної адміністративної справи є постанови державного виконавця Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) № 60484015 та № 60484222 від 30.11.2019 з примусового виконання постанови про стягнення з № 60484015 та № 60484222 від 30.11.2019 виконавчого збору та витрат виконавчого провадження.

Відповідно до частини другої статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього кодексу, в межах позовних вимог.

Диспозитивність (від лат. Dispono - розпоряджаюся) є одним із принципів адміністративного судочинства. Це надання особам, які беруть участь у справі, можливості вільно розпоряджатися своїми матеріальними та процесуальними правами на власний розсуд.

А тому, за загальним правилом суд не може виходити за межі позовних вимог, тобто не може застосовувати інший спосіб захисту, ніж зазначив позивач у позовній заяві.

Разом з тим, зі змісту позовної заяви слідує, що позивачем вказана постанова від 30.10.2019 ВП № 38095738 оскаржується виключно з підстав протиправності стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, що була винесена державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції в і являється виконавчим документом в межах виокремлених виконавчих провадження.

Відповідно до частини другої статті 9 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав свобод та інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як роз`яснив Верховний Суд України упункті 3 постанови Пленуму № 14 від 18.12.2009 "Про судове рішення", вихід за межі позовних вимог - це вирішення незаявленої вимоги,задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено.

Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. З цього випливає, що вихід за межі позовних вимог можливий за наступних умов:

- лише у справах за позовами до суб`єктів владних повноважень, оскільки лише в цьому випадку відбувається захист прав та інтересів позивача;

- повний захист прав позивача неможливий у спосіб, про який просить позивач. Повнота захисту полягає в ефективності відновлення його прав;

- вихід за межі позовних вимог повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна заява.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку про доцільність в межах вказаного адміністративного спору, окрім правомірності оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження дослідити правомірність і самої постанови про стягнення виконавчого збору в межах виконавчого провадження від 30.10.2019 ВП № 38095738, яка являється виконавчим документом.

Відповідно до відомостей що містяться на ресурсі "Автоматизована система виконавчого провадження" (https://asvpweb.minjust.gov.ua/#/search-debtors) відповідачем не вчинялось жодних дій спрямованих на виконання ВП № 38095738 з моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 24.05.2013р. по 30.11.2019.

За таких обставин, на переконання суду, сукупність всіх заходів примусового характеру, що були вжиті державним виконавцем в межах ВП № 38095738 на виконання рішення суду, жодним чином не свідчить про те, що саме вони призвели до його виконання.

Суд звертає увагу на те, як вбачається із позову і не спростовано відповідачем 24 грудня 2010 року закрите акціонерного товариства «ОТП Банк» здійснило відчуження на підставі договору купівлі-продажу заборгованість за кредитним договором № ML-AOO/129OAO/2006 від « 02» серпня 2006 року, та за Кредитний договір № ML-A00/038OAO/2007 від « 29» березня 2007 року ( надалі разом та окремо Кредитний договір), укладений Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «ОТП Банк» відступлено товариству з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна».

07 червня 2019 року майнові права за зазначеними Кредитними договорами за договором Факторингу були відступлені на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Єврокредит», ідентифікаційний код 40932411, яке має статус фінансової установи за законодавством України та внесене до Державного реєстру фінансових установ України (реєстраційне свідоцтво ФК № 860 від 19.01.2017 року), що має місцезнаходження за адресою: 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 120, офіс 17.

В цей же день, 07 червня 2019 року, Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК Єврокредит» на підставі договору про відступлення прав вимоги за договором кредиту відступив ОСОБА_3 права вимоги за кредитним № ML-AOO/129OAO/2006 від « 02» серпня 2006 року, та за Кредитний договір № ML-A00/038OAO/2007 від « 29» березня 2007 року до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

ОСОБА_2 поза виконавчим провадженням сплатив ОСОБА_3 заборгованість за кредитними договорами № ML-AOO/129OAO/2006 від « 02» серпня 2006 року, та за Кредитний договір № ML-A00/038OAO/2007 від « 29» березня 2007 року , що підтверджується розпискою.

Хронологія вказаних подій свідчить про те, що боржником було вжито всі заходи для самостійного виконання рішення Рівненського міського суду від 18 березня 2013 року в справі №2-4135/11.

Згідно з частинами першою, другою статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VІІІ, виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

У пункті 6 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13.12.2010 № 3 "Про практику застосування адміністративними судами законодавства в справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби" вказано, що виконавчий збір - це санкція відповідальності майнового характеру, що накладається на боржника за невиконання рішення у строк встановлений для його самостійного виконання.

З огляду на наведене, суд зазначає, що обов`язковими умовами стягнення виконавчого збору є: 1) фактичне виконання судового рішення; 2) вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень. Крім того, законодавець чітко визначив, що виконавчий збір стягується з фактично стягнутої суми; розмір виконавчого збору вираховується також з фактично стягнутої суми.

За своїм призначенням виконавчий збір є своєрідною винагородою державному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи призвели до виконання рішення.

Відповідно до пункту 21 розділу III Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу, виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 Закону.

При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу, виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця.

Відмітка на виконавчому документі засвідчується підписом виконавця та скріплюється печаткою.

Тобто, відповідно до вказаного пункту у постанові про закінчення виконавчого провадження виконавець вказує результати виконання (суму, яку фактично стягнуто), а на виконавчому документі робить відмітку про суму стягнутого виконавчого збору, тим самим законодавець підтверджує, що виконавчий збір стягується тільки з суми, яка фактично стягнута на користь стягувача в результаті дій державного виконавця примусового характеру відносно боржника.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" від 26.12.2003 № 14роз`яснено, що відповідно до статей 45, 46 Закону № 606-ХІV витрати виконавчого провадження та виконавчий збір стягуються за постановою державного виконавця з боржника, якщо останній не виконав рішення добровільно в установлений для цього строк і воно було виконане примусово.

Відповідач відзив на позовну заяву у строк, встановлений судом, не подав та про причини не подання відзиву суд не повідомив, а тому у відповідності до приписів ч. 4 ст. 159 КАС України судом ці дії кваліфікуються як фактичне визнання позову.

На підставі викладеного, суд робить висновок, що для стягнення виконавчого збору з боржника державний виконавець повинен вчинити виконавчі дії, а не тільки винести постанову про відкриття виконавчого провадження.

Дії виконавця у межах ВП № 38095738 (у вигляді прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження, направлення запитів, винесення постанови про арешт майна боржника) не призвели до фактичного стягнення коштів за виконавчим документом.

Вказана правова позиція узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України по справі № 6-785цс15 та Верховного Суду по справі № 910/1587/13.

Суд зазначає, що відповідачем під час розгляду справи не надано доказів вчинення дій, які були направлені на фактичне виконання виконавчого документа, зокрема, стягнення коштів з боржника та реалізацію його майна, що свідчить про відсутність достатніх підстав для стягнення з позивача виконавчого збору.

Подальші дії відповідача, спрямовані на виокремлення постанови про стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження в межах ВП № 38095738 та, відповідно, винесення постанови про відкриття виконавчих проваджень № 60484015 та № 60484222, вчинялись на виконання вимог Закону України «Про виконавче провадження» та в межах наданих відповідачу повноважень.

Разом з тим, оскільки постанова від 30.11.2019 про стягнення виконавчого збору,ВП № 38095738 з підстав самостійного, поза виконавчим провадженням виконання боржником зобов`язання і припинення самого зобов`язання з підстав його виконання не відповідає критеріям правомірності, обґрунтованості, добросовісності та розсудливості, порушує права та законні інтереси позивача, які підлягають до судового захисту шляхом визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця від 30.11.2019р.

Разом з тим в задоволенні позову в частині скасування постанови від 05.11.2019 слід відмовити, оскільки відповідно до відомостей що містяться на ресурсі "Автоматизована система виконавчого провадження" (https://asvpweb.minjust.gov.ua/#/search-debtors) відповідачем було здійснено детальний розрахунок витрат виконавчого провадження на суму 219,00 грн. понесених за період з 24.05.2013 року по 30.11.2019 року.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням наведеного вище, за результатами судового розгляду адміністративної справи суд дійшов висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на матеріальному законі та відповідають обставинам справи. Доводи відповідача не спростовують позовних вимог та не дають суду підстав для їх відхилення. Таким чином, суд вважає, що позов слід задовольнити частково.

З метою повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, про захист яких він звернувся до суду із вказаним позовом, суд вважає за доцільне вийти за межі позовних вимог та скасувати постанову про стягнення виконавчого збору від 30.11.2019 ВП Суд присуджує на користь позивача документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору (а.с.12).

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) (вул. Замкова, буд. 22а, м. Рівне, 33028, ) про визнання протиправною та скасування постанови задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) . про стягнення виконавчого збору від 30.102019 № 380957838.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 22 січня 2021 року.

Суддя Д.Є. Махаринець