Справа № 380/4498/20
Суддя: Гулкевич Ірена Зіновіївна
Дата ухвалення: 2021-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/4498/20
У Х В А Л А

з питань забезпечення позову

21 січня 2021 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гулкевич І.З., розглянувши без повідомлення учасників справи заяву представників позивачів про вжиття заходів забезпечення позову в адміністративній справі за позовом Львівської обласної організації Національної спілки художників України, Українського національного комітету міжнародної ради з питань пам`яток і визначних місць (ІКОМОС) до Виконавчого комітету Львівської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачів Кабінет Міністрів України, Міністерство культури, молоді та спорту України, Львівська обласна державна адміністрація, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Центр розвитку нерухомості", Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення,-

встановив:

Львівська обласна організація Національної спілки художників України, Український національний комітет міжнародної ради з питань пам`яток і визначних місць (ІКОМОС) звернулося з позовом до Виконавчого комітету Львівської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачів Кабінет Міністрів України, Міністерство культури, молоді та спорту України, Львівська обласна державна адміністрація, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Центр розвитку нерухомості", Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради, в якому просять:

визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 07.02.2020 №100 "Про затвердження містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва на будівництво ТзОВ "Центр розвитку нерухомості" готелю з адміністративно-торговими приміщеннями, підземним паркінгом та даховою котельною на пл. А. Міцкевича,9 у м. Львові".

19.01.2021 представником позивачів подано заяву про забезпечення позову шляхом зупинення дії містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва на будівництво ТзОВ "Центр розвитку нерухомості" готелю з адміністративно-торговими приміщеннями, підземним паркінгом та даховою котельнею на пл. Міцкевича, 9 у м. Львові, затверджених рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 07.02.2020 №100 до набрання рішенням законної сили у даній справі.

Зазначив, що станом на даний час ведуться безпосередньо роботи на підставі зазначеного вище повідомлення, яке явно не відповідає вимогам чинного законодавства України. Позивачу стало відомо, що 13.11.2020 Товариством з обмеженою відповідальністю "Центр розвитку нерухомості" було зареєстровано Дозвіл на будівництво №ІУ37. Відтак на думку позивача, третя особа водить в оману суд та приховує факт наявності у нього такого дозволу на виконання будівельних робіт, які фактично виконуються на даний час, доказом чого є відповідні фотосвітлини.

Листом Львівська обласна державна адміністрація від 16.11.2020 адресованому Львівській міській раді, вказала, що рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 07.02.2020 №100 суперечить вимогам чинного законодавства про охорону культурної спадщини. На підставі вищевказаного листа проведено перевірку проведення робіт на пл. Міцкевича,9, за результатами якої складено Акт обстеження містобудівної ситуації на пл. Міцкевича,9 у м. Львові від 13.11.2020. Відповідно до акту обстеження від 13.11.2020 на земельній ділянці на пл. Міцкевича,9 зафіксовано облаштування будівельного майданчика: територію огороджено парканом, розміщено побутові та технологічні приміщення будівельників та охорони. На об`єкті будівництва проводяться будівельні роботи. Такі роботи здійснюються на підставі Дозволу на виконання будівельних робіт №ІУ37, який виданий з порушенням норм чинного законодавства України.

Представник позивачів у заяві про забезпечення позову наголосив, що площа Міцкевича, 9 знаходиться, в межах історичного ареалу м. Львова, внесеного до всесвітньої спадщини ЮНЕСКО та на якій знаходиться пам`ятка культури національного значення, архітектури та археології - житловий будинок 1839 року (фундаменти колишнього будинку); пл. Міцкевича, 9 - охоронний № 1326.

Статтею 37-4 Закону України "Про охорону культурної спадщини" передбачено, що до повноважень органу управління об`єктом всесвітньої спадщини належать надання висновків до науково-проектної документації містобудівних, архітектурних та ландшафтних перетворень, меліоративних, шляхових, земляних робіт на об`єкті всесвітньої спадщини, його території, в буферній зоні щодо їх впливу на видатну універсальну цінність об`єкта всесвітньої спадщини. Таким чином, площа Міцкевича, 9, згідно описаного вище знаходиться в межах дії органу управління об`єктом всесвітньої спадщини (ЮНЕСКО), проте жодного висновку, погодження, уповноваженого органу на здійснення вказаних робіт немає, що вкотре свідчить про незаконність проведення робіт на підставі оскаржуваного повідомлення.

Представник позивачів у заяві про забезпечення позову також зазначив, що Міністерством культури та інформаційної політики України у листі від 10.11.2020 року вказано, що не надавало жодних погоджень науково-проектної документації та дозволів на проведення земляних робіт на пл. Міцкевича, 9 у м. Львові. Станом на сьогодні, Комітет всесвітньої спадщини ЮНЕСКО надав свої рекомендації, які є обов`язковими для врахування при виконання та проведенні робіт на території пам`яток. На сьогоднішній день зазначені документи ігноруються товариством з обмеженою відповідальністю "Центр розвитку нерухомості", на неодноразові звернення та скарги до профільних органів належної реакції не поступає. На даний момент кардинально змінено існуючий стан земельної ділянки, що відповідно фактично унеможливлює повернути становище такої до вчинення незаконних робіт.

Таким чином, представник позивачів звертає увагу суду, що невжиття заходів забезпечення позову у даній справі може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Представником третьої особи Товариством з обмеженою відповідальністю "Центр розвитку нерухомості" подано заперечення на заяву про забезпечення позову. Зазначає, вказана заява не містить беззаперечних мотивів, за якими позивачі вважають, що захист саме їх прав, свобод та інтересів буде неможливим без вжиття відповідних заходів і для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також не вказано в чому полягає значимість таких зусиль і наскільки значні витрати будуть позивачами при цьому понесені. В той же час, наявність очевидних ознак протиправності рішення відповідача, на які посилаються позивачі в своїй заяві про забезпечення позову, може бути встановлена судом тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, оцінки належності, допустимості та достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за наслідком розгляду справи по суті.

В заяві про забезпечення позову позивачі не навели належних доказів існування обставин, які б свідчили, що невжиття заходів забезпечення позову заподіють шкоди їх правам, чи захист цих прав стане неможливим без вжиття таких заходів або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Відтак, вважає, що даний спосіб забезпечення позову є фактичним вирішення позовних вимог на період розгляду справи, що не узгоджується з метою застосування правового інституту забезпечення позову та є неприпустимим.

Також наголошує, що ТОВ "Центр розвитку нерухомості" 13.11.2020 отримало дозвіл на виконання будівельних робіт. Ця інформація є відкритою та загальнодоступною та міститься в Єдиному державному реєстрі дозвільних документів який є відкритий.

Звертає також увагу на те, що в межах земельної ділянки на пл. Міцкевича 9 у м. Львові не розміщуються пам`ятки культурної спадщини або інші об`єкти нерухомого майна належні третім особам. Просить в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити повністю.

Відповідно до частини першої статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Відтак, розгляд заяви про вжиття заходів забезпечення позову проведено судом без повідомлення учасників справи.

Розглянувши подану заяву, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини другої статті 150 КАС України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду;

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Відповідні підстави і необхідність забезпечення позову, згідно статті 152 Кодексу адміністративного судочинства України, повинні бути зазначені та обґрунтовані у заяві про забезпечення позову.

За своєю суттю інститут забезпечення позову є інститутом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.

Значення цього інституту адміністративного процесуального права в тому, що ним захищаються законні інтереси (права) позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли неприйняття заходів може призвести до невиконання судового рішення.

При розгляді клопотання про вжиття заходів забезпечення позову суд повинен дати оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості й адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу; наявності зв`язку між конкретним видом, що застосовується для забезпечення позову, і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий вид забезпечення забезпечити фактичне виконання рішення суду у разі його задоволення; імовірності виникнення утруднень для виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.

Оцінивши доводи представника позивачів, суд констатує, що останнім належним чином не обґрунтовано та не подано доказів на підтвердження того, що до ухвалення рішення в адміністративній справі існує очевидна небезпека заподіяння шкоди його правам, свободам та інтересам або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття заходів забезпечення позову після набрання законної сили рішенням в адміністративній справі.

По-перше, предметом позову не є покладення на відповідача обов`язку вчинити будь-які дії або утриматися від вчинення будь-яких дій, а тому доводи позивача про те, що невжиття заходів забезпечення позову ускладнить або зробить неможливим виконання рішення суду є абсолютно безпідставними.

По-друге, такий захід забезпечення позову, як зупинення дії індивідуального правового акту рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 07.02.2020 №100 "Про затвердження містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва на будівництво ТзОВ "Центр розвитку нерухомості" готелю з адміністративно-торговими приміщеннями, підземним паркінгом та даховою котельною на пл. А. Міцкевича,9 у м. Львові" є безпредметним, позаяк дія такого рішення вичерпалась у момент видачі замовнику Містобудівних умов та обмежень, і зупинення дії такого рішення не може знівелювати їх статус чи припинити їх чинність. В протилежному ж випадку, відповідні правовідносини будуть позбавлені правової визначеності.

По-третє, Містобудівні умови та обмеження для проектування відповідного об`єкта, самі по собі не породжують у особи, якій вони видані, прав забудови відповідної земельної ділянки, а лише дають вихідні дані для того, щоб розробити відповідний проект. Після розроблення проектної документації та проведення у передбачених законодавством випадках її експертизи, така документація підлягає затвердженню. Після цього, замовник будівництва звертається до органу державного архітектурно-будівельного контролю за отриманням дозволу на виконання будівельних робіт (щодо об`єктів, які за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками або підлягають оцінці впливу на довкілля). Право ж на виконання підготовчих робіт (якщо вони не були виконані раніше згідно з повідомленням про початок виконання підготовчих робіт) і будівельних робіт на таких об`єктах будівництва, підключення таких об`єктів до інженерних мереж та споруд надається замовнику та генеральному підряднику виключно після отримання дозволу на виконання будівельних робіт (статті 26,29, 37 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" №3038-VI від 17.02.2011).

Відповідно до цього, усі ризики, пов`язані із скасуванням рішення про затвердження Містобудівних умов та обмежень, несе особа, якій такі Містобудівні умови та обмеження були видані і яка їх реалізувала шляхом розроблення проекту, його затвердження і далі - шляхом одержання дозволу на виконання будівельних робіт.

Зокрема, за правилами пункту 3 частини шостої статті 37 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" №3038-VI від 17.02.2011, дозвіл на виконання будівельних робіт може бути анульовано органом державного архітектурно-будівельного контролю на підставі судового рішення, що набрало законної сили, про скасування містобудівних умов та обмежень та/або припинення права на виконання будівельних робіт.

В свою чергу, позивачі не є тими особами, яким видані Містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва, що затверджені рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 07.02.2020 №100, а тому жодних пов`язаних з вищенаведеним ризиків, воно не несе.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 "Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" в тій частині, яка стосується загальних положень застосування забезпечення позову, а також Постанови Пленуму Вищого адміністративного Суду України від 06 березня 2008 року №2 "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства під час розгляду адміністративних справ" розглядаючи клопотання про забезпечення позову, суд (суддя) повинен з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, чи існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з таким клопотанням, позовним вимогам.

Крім того, суд звертає увагу, що згідно з Рекомендаціями № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Міністрів Ради Європи 13 вересня 1989 року рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта.

Таким чином, з наведеного вбачається, що суд, розглядаючи заяву про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, з огляду на докази, надані стороною по справі для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись, зокрема, у тому, що існує дійсна і реальна загроза невиконання рішення суду чи суттєва перешкода у такому виконанні, позов слід забезпечити саме у такий спосіб, про який просить позивач, а не якимось менш обмежувальним у правах способом для відповідача, такий спосіб є співмірним обсягу позовних вимог, позивач має легітимну мету забезпечити саме захист своїх прав та інтересів від неправомірних дій відповідача, а не завдати шкоди правам та інтересам відповідача.

Оцінивши усі докази, досліджені судом у їх сукупності, та виходячи з положень частини другої статті 150 КАС України, суд вважає, що в разі забезпечення позову в даній справі шляхом, зазначеним представником позивачів, суд фактично без належних на те підстав поставить під сумнів рішення суб`єкта владних повноважень, втрутившись у його повноваження без надання правової оцінки підставам для такого рішення, а відтак тимчасово вирішить майбутній спір по суті, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову та виходить за межі встановлених підстав для забезпечення позову.

Не доведено заявником в поданій заяві про забезпечення позову і мотивів та підстав очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивачів до ухвалення рішення в адміністративній справі, як і того, що захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення позивачам необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Встановлення ж протиправності дій та рішень суб`єкта владних повноважень - відповідача, є предметом розгляду справи по суті заявлених позовних вимог.

Таким чином, представником позивачів не доведено наявності у поданій заяві хоча б однієї з вичерпного переліку підстав, передбачених КАС України, для постановлення судом ухвали про забезпечення позову.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що відсутні передбачені частиною 2 статті 150 КАС України обставини для вжиття заходів забезпечення позову, тому заява про забезпечення позову є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 150 - 151, 154, 248 КАС України, суд,-

ухвалив:

В задоволенні заяви Львівської обласної організації Національної спілки художників України, Українського національного комітету міжнародної ради з питань пам`яток і визначних місць (ІКОМОС) про вжиття заходів забезпечення позову в адміністративній справі за позовом Львівської обласної організації Національної спілки художників України, Українського національного комітету міжнародної ради з питань пам`яток і визначних місць (ІКОМОС) до Виконавчого комітету Львівської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачів Кабінет Міністрів України, Міністерство культури, молоді та спорту України, Львівська обласна державна адміністрація, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Центр розвитку нерухомості", Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення - відмовити.

Копію ухвали направити учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 256 КАС України, та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Гулкевич І.З.