Справа № 540/952/20
Суддя: Ковбій О.В.
Дата ухвалення: 2021-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2021 р.м. ХерсонСправа № 540/952/20
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Ковбій О.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про визнання протиправною та скасування податкової вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф 1846-25 від 18.02.2020 року,

встановив:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до суду з вказаним позовом, у якому просить визнати протиправною та скасувати податкову вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф 1846-25 від 18.02.2020 року Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі на суму 55149,63 грн.

Ухвалою суду від 21.04.2020 року провадження у справі відкрито, визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Під час вивчення матеріалів справи судом було встановлено наявність обставин, що перешкоджали повному, всебічному та об`єктивному її розгляду з огляду на наступне.

Предметом позову ОСОБА_1 є скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 18.02.2020 р. № Ф-1846-25 на суму 55149,63 грн.

З наданої до суду інтегрованої картки ОСОБА_1 за 2014-2020 роки слідує, що до складу суми 55149,63 грн, яка вказана в оскаржуваній вимозі, входить сума 52395,45 грн., визначена у вимозі про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі від 05.11.2019 р. № Ф-1846/25.

В свою чергу, вимога про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі від 05.11.2019 р. № Ф-1846/25 оскаржена в судовому порядку в рамках справи № 540/2822/19.

31.01.2020 року Херсонським окружним адміністративним судом у справі №540/2822/19 винесено рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці рим та м.Севастополі задоволено у повному обсязі: визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 05.11.2019 р. № Ф1846-25.

У зв`язку з наведеним, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 236 КАС України ухвалою суду від 29.05.2020 року провадження у справі зупинено до набрання законної сили рішення суду в адміністративній справі № 540/2822/19.

Ухвалою від 05.01.2021 поновлено провадження в адміністративній справі та прийнято заяву позивачки про збільшення позовних вимог до розгляду.

Після збільшення позовні вимоги викладені в наступній редакції: визнати протиправними та скасувати податкові вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф1846-25 від 18.02.2020 року та №Ф1846-25 від 17.11.2020 року Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі на суму 61444,93 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідач протиправно прийняв вимогу від 18.02.2020 № Ф-1846-25 та від 17.11.2020 року № Ф-1846-25 про сплату боргу (недоїмки) в сумі 61444,93 грн., оскільки ОСОБА_1 звільнена від сплати єдиного внеску на підставі ч.4 ст.4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" як особа, яка отримує пенсію за віком. Крім того, починаючи з 1 січня 2017 року відповідач нараховував подвійне оподаткування як з фізичної особи-підприємця, де основний вид діяльності - діяльність у сфері права, так і з самозайнятої особи - адвоката. В той же час, податковим законодавством виключена можливість подвійного взяття на облік особи, яка здійснює незалежну професійну діяльність, коли особа вже взята на облік як самозайнята особа, що підтверджується рішенням Верховного Суду у зразковій справі № 520/3939/19. Позивач звертає увагу суду, на те що не зважаючи на судове оскарження попередньої податкової вимоги, строк протягом якого застосовуються фінансові санкції протиправно не було зупинено відповідачем.

Вважаючи вказані вимоги протиправними, позивачка звернулась до суду з даним позовом.

12.05.2020 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого він просить відмовити в задоволенні позову. Вказує на те, що звільнення фізичної особи-підприємця, який обрав спрощену систему оподаткування, від сплати єдиного внеску можливе при наявності двох умов: по-перше, така особа повинна мати статус пенсіонера за віком або інваліда, по-друге, отримувати відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. При цьому, особи, які провадять незалежну професійну діяльність, не звільняються від сплати єдиного соціального внеску. Позивач не досягла віку, встановленого ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а тому на неї не поширюються положення ч.4 ст.4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 21.04.2015 р. по справі № 21-90а15, та Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 10.04.2019 р. по справі № 814/779/17.

З огляду на викладене, відповідач вважає оскаржувану вимогу правомірною та просить відмовити у задоволенні позову.

Розглянувши надані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 є пенсіонеркою та з 23.07.2009 р. отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

27.07.2010 позивачку зареєстровано як фізичну особу-підприємця за реєстраційним номером 0035630, основний вид діяльності - 69.10 діяльність у сфері права, та взято на облік як платника єдиного внеску 11.08.2010 р. за № 21/14-0022138.

Згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 28.12.2018 р. за № 0035630 вчинено запис про припинення підприємницької діяльності за власним рішенням.

05.11.2019 р. відповідачем сформовано та направлено позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-1846-25 у сумі 52395,45 грн.

Вважаючи вимогу про сплату боргу (недоїмки) протиправною, позивач звернулася з позовною заявою до суду.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 31.01.2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 05.11.2019 р. № Ф1846-25 задоволено; визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 05.11.2019 р. № Ф1846-25. Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17.11.2020 року рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 31.01.2020 року залишено без змін у зв`язку з чим рішення суду набрало законної сили 17.11.2020 року.

Однак, відповідачем сформовано податкову вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф 1846-25 від 18.02.2020 року та № Ф 1846-25 від 17.11.2020 року на суму 61444,93 грн..

Надаючи оцінку правомірності зазначеного рішення, суд зазначає наступне.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 р. № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI).

Пунктом 2 частини 1 статті 1 Закону № 2464-VI визначено, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно ч.2 ст.2 Закону № 2464-VI виключно цим Законом визначаються принципи збору та ведення обліку єдиного внеску, платники єдиного внеску, порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, розмір єдиного внеску, орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність, склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, незалежно від того, чи є такі особи найманими працівниками.

Приписами п.4 ч.1 ст.4 Закону № 2464-VI (в редакції, яка діяла до 01.01.2017 р.) передбачено, що особи, зазначені у пункті 4 частини першої цієї статті, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 р. № 1774-VIII, який набрав чинності 01.01.2017 р., виключено у першому реченні частини четвертої статті 4 слова "які обрали спрощену систему оподаткування".

З 01.01.2018 до ч.4 ст.4 № 2464-VI внесено зміни, передбачені абзацами 10 та 11 пп.2 п.22 Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" від 03.10.2017 р. № 2184-VІІІ шляхом викладення першого речення частини четвертої в такій редакції: "Особи, зазначені у пунктах 4 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу".

Аналіз цієї норми в редакції, що діяла у спірний період, свідчить про те, що від сплати за себе єдиного внеску звільняються фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, за наявності двох обов`язкових умов: є пенсіонерами за віком або інвалідами; отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу.

Отже, перша обов`язкова ознака звільнення фізичних осіб-підприємців, в тому числі тих, які обрали спрощену систему оподаткування, від сплати за себе єдиного внеску, потребувала наявності лише статусу пенсіонера за віком без умови сплати пенсії саме за віком, а друга ознака - отримання відповідно до закону пенсії безвідносно до її виду.

В той же час, редакція ч.4 ст.4 Закону № 2464-VI з 01.01.2018 р. отримала більш конкретне законодавче закріплення переліку осіб, на яких розповсюджується таке звільнення від сплати за себе єдиного внеску, а саме: особи (фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування), які не просто мають статус пенсіонера, а і безпосередньо отримують пенсію за віком.

Одночасно законодавцем додано до такого переліку осіб, які досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію, проте знову ж таки без конкретизації до її виду.

Таким чином, законодавчі зміни додатково свідчать на користь висловленого підходу у розумінні ч.4 ст.4 Закону № 2464-VI, у редакції, яка діяла у період з 01.01.2017 р. по 31.12.2017 р.

Відтак, від сплати єдиного внеску звільняються особи за таких умов: якщо отримують пенсію за віком, або є особами з інвалідністю та отримують пенсію відповідно до закону або соціальну допомогу, або досягли віку встановленого ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу.

Тому, Законом передбачено три різних умови, наявність однієї з яких дає пільги особам щодо сплати єдиного внеску.

Статтею 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) визначено, що пенсіонер - особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім`ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.

Судом встановлено, що згідно копії пенсійного посвідчення від 12.10.2009 р. серія НОМЕР_1 , довідки Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області від 22.01.2020 р. № 164 ОСОБА_1 з 23.07.2009 р. призначена пенсія за вислугу років згідно Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ".

Разом з тим, пенсійне забезпечення є складовою конституційного права на соціальний захист, про що зазначено у першому абзаці пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11.10.2005 р. № 8-рп/2005.

Аналіз наведених вище норм дає підстави вважати, що "пенсіонер за віком" - це особа, яка набуває право на отримання пенсії не лише після досягнення загально визначеного пенсійного віку, а також після досягнення віку, встановленого спеціальним законодавством, і у разі дострокового виходу на пенсію за певних обставин.

Згідно абз.1 та 2 п.16 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.

Так, ст.2 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 р. № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII), визначено виключний перелік трудових пенсій, які призначаються за цим Законом (за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років).

Умови призначення пенсій за вислугу років передбачені ст.12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 р. № 2262-XII.

Відповідно до ч.1 ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Згідно ст.12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (в редакції чинній на час призначення позивачу пенсії) пенсія за вислугу років призначається:

а) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б" - "д" статті 1 2 цього Закону, незалежно від віку в разі, якщо вони мають на день звільнення зі служби вислугу 20 років і більше, за винятком осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону;

б) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б" - "д" статті 1 2 цього Закону, в разі досягнення ними на день звільнення зі служби 45-річного віку, крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону, за наявності у них страхового стажу 25 років і більше, з яких не менше ніж 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України. Особам, які є інвалідами війни, пенсія на визначених у цьому пункті умовах призначається незалежно від віку;

в) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом при досягненні 45-річного віку і за наявності в них вислуги 15 років, які звільняються з військової служби відповідно до Закону України "Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються зі служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей".

Відповідно до п.13 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до законів України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та цього Закону, призначається одна пенсія за її вибором. Порядок фінансування цих пенсій встановлюється відповідними законами.

За таких обставин, особи, яким пенсії призначені зі зменшенням пенсійного віку відповідно до ст.12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", є пенсіонерами за віком, і це відповідає Прикінцевим положенням Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Відтак, ОСОБА_1 , будучи фізичною особою-підприємцем, якій призначена пенсія за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", є пенсіонером за віком у розумінні Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", а тому звільнена від сплати єдиного внеску при здійсненні підприємницької діяльності.

Аналогічна правова позиція з цього питання наведена у постанові Верховного Суду від 22.10.2018 у справі № 805/3092/16-а.

Посилання представника відповідача на обґрунтування правомірності своєї позиції на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 20.03.2018 р. у справі № 805/2195/17-а, є безпідставними, так як нею врегульовано інші, ніж у цій справі, правовідносини. Крім того, у вказаній постанові Верховний Суд навпаки прийшов до висновку до правомірність рішень судів попередніх інстанцій, що особи, яким пенсія за віком призначена відповідно до ст.13 Закону № 1788 мають право на пільги щодо сплати за себе єдиного внеску згідно з ч.4 ст.4 Закону № 2464, оскільки ця норма не містить жодних обмежень та умов щодо набуття фізичною особою-підприємцем статусу пенсіонера за віком. Також Верховний Суд зазначив, що доводи відповідача у касаційній скарзі щодо незастосування до позивача положень ч.4 ст.4 Закону № 2464 у зв`язку з недосягненням ним 60-річного віку є неприйнятними, оскільки вказана норма не пов`язує звільнення від сплати єдиного внеску із досягненням особою певного віку, а передбачає звільнення від сплати внеску всіх пенсіонерів за віком.

Також суд не бере до уваги посилання представника відповідача на висновки, викладені у постанові Верховного Суду України від 21.04.2015 р. у справі № 21-90а15, так як від цих висновків відступила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.04.2019 р. у справі № 814/779/17.

Що стосується доводів відповідача про те, що позивач є також адвокатом, у зв`язку з чим повинна сплачувати єдиний соціальний внесок суд зазначає наступне.

Пунктом 1 частини 1 статті 1 Закону № 2464-VI визначено, що Державний реєстр загальнообов`язкового державного соціального страхування - це організаційно-технічна система, призначена для накопичення, зберігання та використання інформації про збір та ведення обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, його платників та застрахованих осіб, що складається з реєстру страхувальників та реєстру застрахованих осіб.

Відповідно до п.п.4, 5 ч.1 ст.4 Закону № 2464-VІ платниками єдиного внеску є: фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування; особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Згідно ч.2 ст.5 Закону № 2464-VI взяття на облік осіб, зазначених у пунктах 1, 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється органом доходів і зборів шляхом внесення відповідних відомостей до реєстру страхувальників.

Взяття на облік платників єдиного внеску, зазначених, зокрема, у пунктах 4, 5 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI, здійснюється органом доходів і зборів із внесенням відповідних відомостей до реєстру застрахованих осіб (ч.2 ст.5 Закону № 2464-VI).

Питання взяття на облік, внесення змін до облікових даних та зняття з обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у територіальних органах ДФС, надання контролюючим органам відомостей про зміну класу професійного ризику виробництва Фондом соціального страхування за період до 01 січня 2016 року, надання Пенсійному фонду України та фондам загальнообов`язкового державного соціального страхування даних про взяття на облік/зняття з обліку платників єдиного внеску визначаються Порядком обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.11.2014 р. № 1162 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 03.12.2014 р. за № 1553/26330 (далі - Порядок № 1162).

Порядок поширюється на платників єдиного внеску, зазначених у пунктах 1, 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI (пункт 3 розділу І Порядку № 1162).

Взяття на облік юридичних осіб (їх відокремлених підрозділів) та фізичних осіб - підприємців, відомості щодо яких містяться в Єдиному державному реєстрі, як платників єдиного внеску підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру, яка надсилається (видається) цим юридичним особам (відокремленим підрозділам) та фізичним особам-підприємцям у порядку, встановленому Законом 755 (пункт 4 розділу ІІ Порядку № 1162).

Взяття на облік платників єдиного внеску, на яких не поширюється дія Закону № 755, контролюючим органом здійснюється за місцезнаходженням чи місцем проживання у день отримання від них заяви про взяття на облік платника єдиного внеску за формою № 1-ЄСВ згідно з додатком 1, заяви про взяття на облік платника єдиного внеску (члена фермерського господарства) за формою № 12-ЄСВ згідно з додатком 2 до цього Порядку (пункт 1 розділу ІІІ Порядку № 1162).

Платники єдиного внеску, зазначені в пункті 5 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI, подають заяву за формою № 1-ЄСВ (додаток 1) протягом 10 календарних днів після державної реєстрації незалежної професійної діяльності у відповідному уповноваженому органі та отримання документа, що підтверджує право фізичної особи на ведення незалежної професійної діяльності (пункт 2 розділу ІІІ Порядку № 1162).

Платникам єдиного внеску, на яких не поширюється дія Закону № 755, контролюючим органом наступного робочого дня з дня взяття на облік безоплатно надсилається (вручається) повідомлення про взяття їх на облік за формою № 2-ЄСВ згідно з додатком 2 до цього Порядку (пункт 4 розділу ІІІ Порядку № 1162).

Ведення реєстру застрахованих осіб Державного реєстру здійснюється на підставі положення, що затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування (абз.2 ч.3 ст.16 Закону № 2464-VI).

Реєстр застрахованих осіб формує та веде Пенсійний фонд України, користувачами цього реєстру є органи доходів і зборів та фонди загальнообов`язкового державного соціального страхування (абз.3 ч.1 ст.20 Закону № 2464-VI).

Відомості про фізичних осіб-підприємців та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, подаються безпосередньо зазначеними особами (абз.3 ч.2 ст.20 Закону № 2464-VI).

Порядок організації ведення реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та порядок надання інформації з реєстру застрахованих осіб визначається Положенням про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою Пенсійного фонду України від 18.06.2014 р. № 10-1 та зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 08.07.2014 р. за № 785/25562 (далі - Положенням № 10-1).

З метою забезпечення обробки інформації в реєстрі застрахованих осіб для кожної застрахованої особи автоматично створюється облікова картка, якій присвоюється номер облікової картки (пункт 1 розділу ІІІ Положення № 10-1).

Облікова картка відкривається в разі, зокрема, надходження у складі звітності відомостей про суми нарахованого доходу та єдиного внеску фізичних осіб-підприємців, осіб, які провадять незалежну професійну діяльність; в інших випадках, передбачених Законом № 2464-VI (пункт 2 розділу ІІІ Положення № 10-1).

За змістом пункт 2 розділу ІV Положення № 10-1 до облікових карток реєстру застрахованих осіб вносяться відомості про фізичних осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню відповідно до законодавства, та інша інформація, необхідна для обчислення, призначення та здійснення страхових виплат за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, зокрема відомості про фізичних осіб-підприємців та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність; відомості про нарахування страхових внесків та єдиного внеску фізичними особами - підприємцями та особами, які провадять незалежну професійну діяльність.

Процедуру, форму, строки подання звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску до ДФС України, яка є центральним органом виконавчої влади, що реалізує, зокрема, державну політику з адміністрування єдиного внеску, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування законодавства з питань сплати єдиного внеску, її територіальних органів, визначає Порядок формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 14.04.2015 р. № 435 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 23.04.2015 р. за № 460/26905, зі змінами від 15.05.2018 р. (далі - Порядок № 435).

Пунктом 16 розділу ІV Порядку № 435 передбачено, що фізичні особи-підприємці, які мають ознаку незалежної професійної діяльності, формують та подають до органів доходів і зборів окремі звіти щодо сум нарахованого єдиного внеску (додаток 5).

Аналіз даних правових норм свідчить про те, що фізична особа-підприємець та особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, є різними платниками єдиного внеску. Законом № 2464-VI не передбачається порядок обліку та сплати єдиного внеску фізичними особами-підприємцями з ознакою провадження незалежної професійної діяльності.

При цьому аналіз пунктів 1, 2 розділу ІІІ Порядку № 1162 вказує на те, що цим Порядком не передбачено для контролюючого органу можливості самостійно взяття на облік як платників єдиного внеску осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, шляхом встановлення ознаки незалежної професійної діяльності. Взяття такої особи на облік платників єдиного внеску можливе виключно за її заявою.

До того ж, як передбачено у пункті 4 розділу VI Порядку № 1162, фізична особа, зареєстрована як особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, але не перебуває на обліку чи знята з обліку в контролюючому органі, обліковується в реєстрі страхувальників як особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, з ознакою "платник не подав заяви для взяття на облік".

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20 січня 2012 року у справі "Рисовський проти України" підкреслено особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема якщо справа впливає на основоположні права людини, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах (параграф 70).

За практикою Європейського суду з прав людини, яка сформувалась з питань імперативності правил про прийняття рішення на користь платників податків, у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків платника податків слід віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків (справа "Серков проти України", заява № 39766/05, параграф 43).

Судом встановлено, що 11.08.2008 р. ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, а згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань позивача зареєстровано як фізичну особу-підприємця 27.07.2010 р. з наступними видами діяльності: 02.40 - надання допоміжних послуг у лісовому господарстві, 82.99 - надання інших допоміжних комерційних послуг, н. в. і. у., 47.19 - інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах, 49.39 - інший пасажирський наземний транспорт, н. в. і. у., 49.42 - надання послуг перевезення речей (переїзду), 66.22 - діяльність страхових агентів і брокерів, 66.29 - інша допоміжна діяльність у сфері страхування та пенсійного забезпечення, 69.10 - діяльність у сфері права, 70.21 - діяльність у сфері зв`язків із громадськістю, 70.22 - консультування з питань комерційної діяльності й керування, 74.90 - інша професійна, наукова та технічна діяльність, н. в. і. у.

Відповідно до даних ІКП з КБК 71040000 відповідач з 2014 року нараховував ОСОБА_1 єдиний внесок як фізичній особі-підприємцю, який обрав спрощену систему оподаткування, а з 2017 року - як фізичній особі-підприємцю, який обрав спрощену систему оподаткування, та як особі, яка здійснює незалежну професійну діяльність.

В той же час доказів того, що ОСОБА_1 зверталася до контролюючого органу із заявою про взяття її на облік як самозайнятої особи, що здійснює незалежну професійну діяльність, відповідач не надав.

Отже, дії контролюючого органу щодо самостійного встановлення позивачу як фізичній особі-підприємцю ознаки незалежної професійної діяльності до ІКП з КБК 71040000 не узгоджуються з нормами Порядку № 1162, якими визначено процедуру взяття на облік платників єдиного внеску. Зокрема, закріплене пунктом 4 розділу VI Порядку № 1162 право контролюючого органу брати на облік як платника єдиного внеску особу, яка провадить незалежну професійну діяльність і не перебуває на такому обліку, може бути реалізоване виключно в разі подання цією особою відповідної заяви.

Крім того, системний аналіз норм Закону № 2464-VI та Положення № 10-1 свідчить про відсутність повноважень у контролюючого органу за власною ініціативою без наявності звітності платника єдиного внеску (особи, яка провадить незалежну професійну діяльність/фізичної особи-підприємця), в якій містяться відомості про суми нарахованого доходу та єдиного внеску фізичних осіб-підприємців, осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, вносити зміни (подавати інформацію до Пенсійного фонду України щодо змін) до облікової картки платника єдиного внеску шляхом встановлення ознаки незалежної професійної діяльності та відповідно нараховувати єдиний внесок у розмірі мінімального страхового внеску на місяць, визначеного Законом № 2464-VI як граничний мінімальний внесок для осіб, які провадять незалежну професійну діяльність.

Також суд зазначає, що приписи пункту 16 розділу ІV Порядку № 435, яким передбачено обов`язок формування та подання звіту фізичною особою-підприємцем, з ознакою незалежної професійної діяльності, не відповідають положенням пунктів 4 та 5 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI.

При цьому положення пункту 16 розділу IV "Формування звіту" Порядку № 435 відсилають до додатка 5 "Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску", розділом 6 якого визначені типи платника, серед яких окремо зазначено ФО - на загальній системі оподаткування, ФО - на спрощеній системі оподаткування, особу, яка провадить незалежну професійну діяльність, членів фермерського господарства. Визначення окремого типу платника "фізична особа-підприємець, з ознакою незалежної професійної діяльності" формою звіту не передбачено.

За наявного існуючого правового регулювання взяття та перебування на обліку платників єдиного внеску фізичної особи-підприємця з ознакою провадження незалежної професійної діяльності Законом № 2464-VI не передбачено.

Враховуючи наведене, суд зазначає, що хоча процедура щодо обліку платників єдиного внеску й була встановлена підзаконним нормативно-правовим актом, однак у частині визначення видів платників єдиного соціального внеску вона суперечить Закону № 2464-VI, тому немає підстав вважати, що дії органу, який використовував таку процедуру, узгоджуються з принципом належного врядування, оскільки надано перевагу приписам нормативно-правового акта, нижчому за ієрархією від указаного Закону.

Існування нечіткого, суперечливого нормативного регулювання порушує принцип правової визначеності.

Відповідно до вищенаведених приписів законодавства, суд вважає протиправними дії Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі щодо нарахування ОСОБА_1 єдиного соціального внеску як фізичній особі, що здійснює незалежну професійну діяльність. Позивач належним чином була зареєстрована до 28.12.2018 р. в якості фізичної особи-підприємця, спочатку перебувала на спрощеній, а з 2016 року на загальній системі оподаткування, та з огляду на те, що позивач є пенсіонером за віком, в силу приписів ч.4 ст.4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" звільнена від сплати за себе єдиного внеску.

Також, суд зазначає, що згідно приписів пп.62.1.1-62.1.2 п.62.1 ст.62 Податкового кодексу України податковий контроль здійснюється шляхом: ведення обліку платників податків; інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючих органів.

Як передбачено п.1 Розділу І "Порядку ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", затвердженого 07.04.2016 р. наказом Міністерства фінансів України № 422, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20.05.2016 за №751/28881 (надалі - Порядок № 422), цей Порядок визначає організацію діяльності з ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок).

Згідно з п.2 Розділу І цього Порядку терміни в ньому вживаються в таких значеннях: інтегрована картка платника (далі - ІКП) - форма оперативного обліку податків, зборів, митних платежів до бюджетів та єдиного внеску, що ведеться за кожним видом платежу та включає перелік показників підсистем інформаційної системи органів ДФС, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та цільовими фондами.

Відповідно до п.1 Глави 1 Розділу ІІ Порядку № 422 з метою обліку нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску органами ДФС відкриваються ІКП за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися такими платниками. ІКП містить інформацію про облікові операції та облікові показники, які характеризують стан розрахунків платника податків з бюджетами та цільовими фондами за відповідним видом платежу.

Внаслідок дослідження судом зворотного боку інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 за кодом класифікації доходів бюджету 71040000 встановлено наступне:

- сума боргу, зі сплати єдиного внеску, визначена в вимозі про сплату боргу (недоїмки) від 05.11.2019 року №Ф-1846-25 (зазначена вимога була предметом судового розгляду в справі №540/2822/19) в розмірі 52395,45 грн є загальною сумою боргу з ЄСВ за період з 20.01.2014 року по 31.10.2019 року;

- сума боргу, зі сплати єдиного внеску, визначена в вимозі про сплату боргу (недоїмки) від 18.02.2020 року №Ф-1846-25 в розмірі 55149,63 грн є загальною сумою боргу з ЄСВ за період з 20.01.2014 року по 31.01.2020 року;

- сума боргу, визначена в вимозі про сплату боргу від 17.11.2020 року №Ф-1846-25 в розмірі 61444,93 грн є загальною сумою боргу з ЄСВ за період з 20.01.2014 року по 31.10.2020 року.

З аналізу наведеного вбачається, що кожна наступна вимога включає в себе суму боргу, зазначену в попередній вимозі.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 31.01.2020 року по справі №540/2822/19, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного суду від 17.11.2020 року визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 05.11.2019 р. № Ф1846-25.

Згідно висновків перелічених рішень, нарахування позивачці боргу в розмірі 52395,45 грн, який згідно наведених даних ІКП охоплює період з 20.01.2014 року по 31.10.2019 року є протиправним.

Отже, оскаржені в рамках даного позову вимоги від 17.11.2020 року та від 18.02.2020 року містять в собі суму боргу, нарахування якого визнано протиправним судовим рішенням, яке набрало законної сили, що на думку суду додатково підверджує протиправність таких вимог.

В додаток до викладеного, суд зазначає, що згідно з п.7 розділу VІ Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі по тексту - Інструкція), затвердженою наказом Мінфіну України за № 449 від 20.04.2015 передбачено якщо протягом наступного базового звітного періоду сума боргу (недоїмки) платника зросла, після проходження відповідних процедур узгодження та оскарження вимога про сплату боргу (недоїмки) подається до органу державної виконавчої служби або до органу Казначейства тільки на суму зростання боргу (недоїмки).

Таким чином, вимога платнику ЄСВ направляється лише в разі зростання суми боргу протягом наступного базового періоду та виключно на суму зростання боргу (недоїмки).

Додатково на обґрунтування наведеної правової позиції свідчить те, що згідно вже приписів п.3 розділу VІ Інструкції, які кореспондуються з ч.4 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» вимога про сплату боргу (недоїмки) є виконавчим документом, тобто визначені в ній суми підлягають примусовому стягненню з боржника.

Отже, прийняття органом доходів і зборів вимог про сплату боргу (недоїмки), які включають в себе суму боргу за попередньою вимогою створює передумови для протиправного повторного стягнення з особи сум за один й той самий період, позбавляє вимогу таких ознак акту індивідуальної дії як гранична чіткість.

Згідно ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст.77 КАС України).

Приписами ч.1 ст.90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідач належними та допустимими доказами не довів правомірність нарахування позивачу єдиного внеску згідно вимоги про сплату боргу (недоїмки) від № Ф 1846-25 від 18.02.2020 року та № Ф 1846-25 від 17.11.2020 року на суму 61444,93 грн, а тому оскаржувані вимоги є протиправною та підлягає скасування, а позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню у повному обсязі.

Згідно ч.1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки за результатами розгляду справи суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі, то сплачений нею судовий збір у сумі 1166 грн підлягає стягненню на користь позивача з Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі за рахунок його бюджетних асигнувань.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 ) до Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі (73026, м.Херсон, просп.Ушакова, 75, ) про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф 1846-25 від 18.02.2020 року та № Ф 1846-25 від 17.11.2020 року на суму 61444,93 грн. задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі (73026, м.Херсон, просп.Ушакова, 75, ) про сплату боргу (недоїмки) № Ф-1846-25 від 18.02.2020 року.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі (73026, м.Херсон, просп.Ушакова, 75, ) про сплату боргу (недоїмки) № Ф-1846-25 від 17.11.2020 року.

Стягнути з Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі (73026, м.Херсон, просп.Ушакова, 75, ) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) судовий збір у сумі 1166 (одна тисяча сто шістдесят шість) грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя О.В. Ковбій

кат. 111060000