Справа № 640/29522/20
Суддя: Аліменко Володимир Олександрович
Дата ухвалення: 2021-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2021 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Аліменка В.О.,

суддів Кучми А.Ю., Бєлової Л.В.

за участю секретаря Юрковець А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, без фіксування технічними засобами, в порядку ч. 4 ст. 229 КАС України, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 грудня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського Володимира Анатолійовича за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 , Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» Карачинцева Артема Юрійовича, ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування рішення та дій,-

В С Т А Н О В И Л А

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського Володимира Анатолійовича за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 , Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» Карачинцева Артема Юрійовича, ОСОБА_3 , в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Чуловського В.А. Київського міського нотаріального округу від 08.11.2017 року про вчинення запису про право власності 23263502;

- визнати протиправним та скасувати дію приватного нотаріуса Чуловського В.А. Київського міського нотаріального округу від 21.11.2017 року щодо посвідчення АКТУ приймання передачі нерухомого майна, реєстровий номер 27262.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 грудня 2020 року у відкритті провадження відмовлено.

Суд першої інстанції виходив з того, що спірні правовідносини виникли між учасниками справи у зв`язку з невиконанням договірних зобов`язань і реалізацією прав, а отже, існує спір про право, що виключає можливість розгляду даної справи за правилами адміністративного судочинства, а тому, відповідно до пункту 1 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України відмовив у відкритті провадження у даній адміністративній справі.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивачем подано апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду в суд першої інстанції. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції неправильно та неповно досліджено докази і встановлено обставини у справі та порушено норми процесуального права.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, у судове засідання не з`явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що у матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов`язкова, колегія суддів на місці ухвалила проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду - без змін.

Відповідно до вимог ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, виникнення спірних правовідносин у даній адміністративній справі зумовлено незгодою позивача з наказом Міністерства юстиції України «Про відмову у задоволенні скарги» від 17/09/2020 №2473/7, прийнятим за результатами розгляду скарги ОСОБА_4 від 16.07.2020 на рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Легкобит С.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 03.02.2020 № 50948106.

Позивач зазначає, що 31.10.2006 між позивачем та Публічним акціонерним товариством «Укрінбанк», правонаступником з обмеженою дієздатністю якого є Публічне акціонерне товариство «Українська інноваційна компанія» було укладено договір про надання споживчого кредиту № 274.

На забезпечення виконання умов договору споживчого кредиту між банком та позивачем було укладено договір іпотеки від 31.10.2006 № 4979 (далі - договір іпотеки), посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Голубничою О.В.

За умовами цього договору іпотекодавець передав в іпотеку Банку належне йому на праві приватної власності нерухоме майно, а саме: нежитлову будівлю - оздоровчий комплекс з кафе-баром, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 277,95 кв.м.

17.01.2012 між позивачем та банком було укладено договір про задоволення вимог заставодержателя, згідно з умовами якого право власності на вищезазначене нерухоме майно було передано ПАТ «Укрінбанк».

02.02.2012 Чернівецьким обласним комунальним бюро технічної інвентаризації зареєстровано право власності за ПАТ «Укрінбанк» за реєстраційним номером №159599216, номер запису 1245/258/224 в книзі 166. стор. 85 на нежитлову будівлю оздоровчого комплексу з кафе-баром, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 277.95 кв.м.

06.03.2020 між позивачем та Публічним акціонерним товариством «Укрінбанк» було укладено договір оренди нежитлових приміщень - оздоровчого комплексу з кафе-баром, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 277,95 кв.м. з правом викупу позивачем або його сином зазначеного нерухомого майна.

22.09.2015 між сином позивача ОСОБА_3 та ПАТ «Укрінбанк» було укладено попередній договір, за умовами якого сторони зобов`язуються у строк не пізніше 22.11.2015 укласти договір купівлі-продажу нежитлової будівлі - оздоровчого комплексу з кафе-баром, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 277.95 кв.м.

Судом першої інстанції встановлено, що ПАТ «Українська інноваційна компанія» було відчужено нежитлову будівлю - оздоровчий комплекс з кафе-баром, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 277,95 кв.м., зокрема ПАТ «Столицяінвест2008», про що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. вчинено запис про право власності № 23263502 від 08.11.2017.

21.11.2018 на підставі акта прийому-передачі нерухомого майна, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. право власності за вищезазначене нерухоме майно зареєстровано за ОСОБА_2 . Підставою для оформлення права власності слугував договір купівлі-продажу (відступлення) частки у статутному капіталі ТОВ «Столицяінвест2008».

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність передбачених п.1 ч.1 ст. 170 КАС України підстав для відмови у відкритті провадження, оскільки, у даній справі спірні правовідносини пов`язані із реєстрацією майнових прав, невиконанням умов цивільно-правової угоди, що випливають із договірних відносин, у зв`язку з чим, спір у цій справі не є публічно-правовим.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 1 ст. 19 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України, суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ним публічно - владних функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 4 КАС України передбачено, що публічно-правовий спір - це спір, у якому:

- хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

- хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

- хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Отже, обов`язковою ознакою публічно-правового спору, що підлягає розгляду судом у порядку адміністративного судочинства, є підпорядкованість одного учасника публічно-правових відносин іншому - суб`єкту владних повноважень та участь у публічно-правовому спорі з однієї сторони суб`єкта, наділеного владними повноваженнями, який здійснює владні управлінські функції. При цьому ці функції та повноваження повинні здійснюватись цим суб`єктом саме у тих правовідносинах, у яких виник спір.

Разом з тим неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Верховний Суд у своїх постановах неодноразово підкреслював, що публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язані з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.09.2018 по справі № 823/2042/16 дійшла висновку, що спір про скасування дій та рішення про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно за іншою особою є приватноправовим та залежно від суб`єктного складу має бути вирішений за правилами цивільного або господарського судочинства.

Пунктом 1 частини першої статті 170 КАС України визначено, що суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Беручи до уваги наведене, враховуючи суть спірних правовідносин та правову позицію Верховного Суду, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для розгляду даного спору у порядку адміністративного судочинства та водночас наявності підстав для відмови у відкритті провадження у справі.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги не дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і не підлягає скасуванню.

Враховуючи наведене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, надав належну оцінку дослідженим доказам та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 229, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 грудня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328, 329 КАС України.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді А.Ю. Кучма

Л.В. Бєлова