Справа № 420/14460/20
Суддя: Андрухів В.В.
Дата ухвалення: 2021-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд під головуванням судді Андрухіва В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про визнання протиправними дій, визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), у якому позивач просить суд:

- визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області Бурмістр В.Г. щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору у розмірі 135367,68 грн. від 20.09.2019 року в межах виконавчого провадження №53775494;

- визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області Бурмістр В.Г. про стягнення виконавчого збору у розмірі 135367,68 грн. від 20.09.2019 року, винесену в межах виконавчого провадження № 53775494.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що на виконанні у відділі ДВС у виконавчому провадженні №53775494 перебував виконавчий лист №2-2936/11, виданий 10 жовтня 2011 року Приморським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 солідарно на користь ПАТ «Марфін Банк» за кредитним договором №255/11 від 14.02.2008 р. заборгованість станом на 01.02.2010 року по кредиту та процентам у сумі 1246857,91 грн., по пені і штрафу у сумі 106818,85 грн., а всього стягнути 1353676,76 грн.

20.09.2019 року старший державний виконавець відділу ДВС Бурмістр В.Г., керуючись пунктом 1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII, у виконавчому провадженні №53775494 виніс постанову про повернення виконавчого листа стягувачу - ПАТ «Марфін Банк» на підставі його заяви про повернення виконавчого документу.

Також 20.09.2019 року старший державний виконавець відділу ДВС Бурмістр В.Г. на підставі статей 3, 27, 40 Закону №1404-VIII у виконавчому провадженні №53775494 виніс постанову про стягнення виконавчого збору з боржника ОСОБА_1 у розмірі 135367,68 грн.

Позивач вказала, що 16.10.2019 р. стягувач звернувся із заявою про примусове виконання рішення до приватного виконавця, в якій вказав, що залишок заборгованості по виконавчому листу №2-2936/11, виданому 10.10.2011 року Приморським районним судом м. Одеси становить 840676,76 грн. (513000,00 грн. погашено боржником добровільно).

17.10.2019 року приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Цинєв А.О. керуючись вимогами статті 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону №1404-VIII, у виконавчому провадженні №60344360 виніс постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-2936/11, виданого 10 жовтня 2011 року Приморським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 солідарно на користь ПАТ «Марфін Банк» за кредитним договором №255/R від 14.02.2008 р. заборгованість станом на 01.02.2010 року по кредиту та процентам у сумі 1246857,91 грн., по пені і штрафу у сумі 106818,85 грн., а всього стягнути - 1353676,76 гри. (залишок заборгованості за виконавчим листом складає - 840676,76 гривень).

Також 17.10.2019 року приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Цинєв А.О., керуючись вимогами статті 3, ч.3 статті 40, статті 45 Закону №1404-VIII, у виконавчому провадженні №60344360 виніс постанову про стягнення з боржника ОСОБА_1 основної винагороди у розмірі 84067,68 грн.

Позивач зазначила, що з ОСОБА_1 за виконавчим листом №2-2936/11, виданим 10 жовтня 2011 року Приморським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 солідарно на користь ПАТ «Марфін Банк», реального стягнення суми боргу не відбувалось.

Тобто, станом на день подання цього адміністративного позову, без реального стягнення з боржника ОСОБА_1 суми боргу 1353676,76 грн. за виконавчим листом від 10.10.2011 року №2-2936/11, загальна сума виконавчого збору та основної винагороди складає 135367,68 грн. + 84067,68 грн. = 219 435.36 грн., що є значно більше ніж 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, встановленою частиною другою статті 27 Закону №1404-VIII.

За таких обставин, при стягненні виконавчого збору відповідно до частини третьої статті 40 Закону №1404-VIII без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.

З вищенаведеного вбачається, що державний виконавець не проводив виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішення суду про стягнення з боржника на користь стягувача присуджених сум за виконавчим листом №2-2936/11, виданим 10 жовтня 2011 року Приморським районним судом м. Одеси, а також державний виконавець не стягнув у примусовому порядку суму, зазначену у вказаному виконавчому листі.

Позивач вважала, що у державного виконавця не було підстав для стягнення виконавчого збору в тому розмірі, який визначений у спірній постанові, а отже, така постанова не відповідає вимогам статті 27 Закону №1404-VIII.

Ухвалою від 11.01.2021 року прийнято до розгляду вказану позовну заяву та відкрито провадження у справі. Ухвалено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 19 січня 2021 року об 11:00 год. Витребувано від Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження ВП №53775494.

У судове засідання, призначене на 19 січня 2021 року об 11:00 год., учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

19.01.2021 року позивач подала до суду заяву про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Відповідач про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.205 КАС України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Згідно ч.3 ст.268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Частиною 9 статті 205 КАС України передбачено, що якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, в порядку письмового провадження без фіксування судового засідання технічними засобами, що передбачено ч.4 ст.229 КАС України.

Відповідач у встановлений судом строк відзив на позовну заяву та витребувані докази не подав.

Дослідивши в письмовому провадженні наявні в матеріалах справи докази, суд встановив наступні обставини.

Судом встановлено, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 26.04.2011 року по справі №2-2936/11 позов ПАТ "Марфін Банк" задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 солідарно на користь ПАТ "Марфін Банк" за кредитним договором №255/R від 14.02.2008 р. заборгованість станом на 01.02.2010 року по кредиту та процентам у сумі 1246857,91 грн., по пені і штрафу у сумі 106818,85 грн., а всього стягнуто - 1353676,76 грн.

Рішення набрало законної сили 20 вересня 2011 року.

10.10.2011 року Приморським районним судом м. Одеси ПАТ «Марфін Банк» видано виконавчий лист №2-2936/11 про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 солідарно на користь ПАТ «Марфін Банк» за кредитним договором №255/11 від 14.02.2008 р. заборгованість станом на 01.02.2010 року по кредиту та процентам у сумі 1246857,91 грн., по пені і штрафу у сумі 106818,85 грн., а всього стягнути 1353676,76 грн. (а.с. 48).

20.09.2019 року старший державний виконавець Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеса ГТУЮ в Одеській області Бурмістр В.Г., керуючись пунктом 1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII, у виконавчому провадженні №53775494 виніс постанову про повернення виконавчого листа №2-2936/11, виданого 10.10.2011 року Приморським районним судом м. Одеси стягувачу - ПАТ «Марфін Банк» на підставі заяви стягувача про повернення виконавчого документу (а.с. 49).

Також 20.09.2019 року старший державний виконавець Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеса ГТУЮ в Одеській області Бурмістр В.Г. на підставі статей 3, 27, 40 Закону №1404-VIII у виконавчому провадженні №53775494 виніс постанову про стягнення виконавчого збору з боржника ОСОБА_1 у розмірі 135367,68 грн. (а.с. 51).

17.10.2019 р. стягувач - ПАТ «Марфін Банк» звернувся із заявою про примусове виконання рішення до приватного виконавця, в якій вказав, що залишок заборгованості по виконавчому листу №2-2936/11, виданому 10.10.2011 року Приморським районним судом м. Одеси становить 840676,76 грн. (513000,00 грн. погашено боржником добровільно) (а.с. 52).

17.10.2019 року приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Цинєв А.О., керуючись вимогами статті 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону №1404-VIII у виконавчому провадженні №60344360 виніс постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-2936/11, виданого 10 жовтня 2011 року Приморським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 солідарно на користь ПАТ «Марфін Банк» за кредитним договором №255/R від 14.02.2008 р. заборгованість станом на 01.02.2010 року по кредиту та процентам у сумі 1246857,91 грн., по пені і штрафу у сумі 106818,85 грн., а всього стягнути - 1353676,76 гри. (залишок заборгованості за виконавчим листом складає - 840676,76 гривень) (а.с. 53).

Також 17.10.2019 року приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Цинєв А.О., керуючись вимогами статті 3, ч.3 статті 40, статті 45 Закону №1404-VIII, у виконавчому провадженні №60344360 виніс постанову про стягнення з боржника ОСОБА_1 основної винагороди у розмірі 84067,68 грн. (а.с. 54).

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статей 1, 5 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законами та нормативно-правовими актами.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України від 02 червня 2016 року №1403-VIII «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (далі - Закон №1403-VIII).

Законом №1403-VIII визначено основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями. їхні завдання та правовий статус. Завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом (стаття 3).

Згідно зі статтею 10 Закону №1404-VIII заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 26 Закону №1404-VIII виконавець і розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у і статті 3 цього Закону, за заявою стягувана про примусове виконання рішення.

Частиною п`ятою вказаної статті встановлено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувану за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Згідно із частиною п`ятою статті 27 Закону №1404-VIII виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Також частиною дев`ятою вказаної статті передбачено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 37 Закону №1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

За правилами частини п`ятої вказаної статті повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

За приписами частини третьої статті 40 Закону №1404-VIII у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Спір у цій справі виник у зв`язку з невизначеністю правового режиму застосування частини другої статті 27 та частини третьої статті 40 Закону №1404-VIII при винесенні державним виконавцем постанови про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 37 цього Закону (стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа).

Суд зазначає, що Закон №1404-VIII є спеціальним законом, що регулює порядок вчинення виконавчих дій, натомість детально дії виконавців під час вчинення виконавчих дій регламентуються Інструкцію з організації примусового виконання рішень, розробленою відповідно до Законів №1403-VIII і №1404-VIII, яка визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону №1404-VIII підлягають примусовому виконанню.

Отже, положення цієї Інструкції слід розглядати як такі, що прийняті відповідно до вимог вказаних законів, та такі, що не можуть їм суперечити, у тому числі встановлювати нові вимоги, які прямо не передбачені законами, на виконання яких ця Інструкція затверджена.

Так, положення частини третьої статті 40 Закону №1404-VIII зобов`язують державного виконавця у разі повернення виконавчого документа стягувану з підстави, передбаченої; зокрема, пунктом 1 частини першої статті 37 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа винести постанову про стягнення виконавчого збору, яка виконується в порядку, встановленому цим Законом.

Вказані положення частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII кореспондуються з нормою абзацу четвертого пункту 8 розділу III Інструкції.

Натомість частина друга статті 27 Закону № 1404-VIII передбачає, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

При цьому, пункт 22 розділу III Інструкції встановлює, що у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону №1404-VIII, результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 вказаного Закону.

При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця.

Відмітка на виконавчому документі засвідчується підписом виконавця та скріплюється печаткою.

Виходячи зі змісту наведеної вище норми Інструкції у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу виконавець вказує результати виконання (суму, яку фактично стягнуто), а на виконавчому документі робить відповідну відмітку щодо залишку нестягнутої суми та суми стягнутого виконавчого збору.

Крім цього, пунктом 20 розділу III Інструкції визначено, що повернення виконавчого документа стягувачу здійснюється за наявності підстав та в порядку, визначеному в статті 37 Закону №1404-VIII. У постанові про повернення виконавчого документа стягувачу обов`язково роз`яснюється порядок повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Суд погоджується з доводами позивача, що з неї за виконавчим листом № 2-2936/11, виданим 10 жовтня 2011 року Приморським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 солідарно на користь ПАТ «Марфін Банк», реального стягнення суми боргу у примусовому порядку не відбувалось.

Тобто, станом на день подання цього адміністративного позову, без реального стягнення з боржника ОСОБА_1 суми боргу 1353676,76 грн. за виконавчим листом від 10.10.2011 року №2-2936/11, загальна сума виконавчого збору та основної винагороди складатиме 219 435,36 грн. (135367,68 грн. + 84067,68 грн.), що є значно більше ніж 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, встановленою частиною другою статті 27 Закону №1404-VIII.

За таких обставин, при стягненні виконавчого збору відповідно до частини третьої статті 40 Закону №1404-VIII без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.

У п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» від 26.12.2003 року №14 роз`яснено, що відповідно до статей 45, 46 Закону №606-ХІV витрати виконавчого провадження та виконавчий збір стягуються за постановою державного виконавця з боржника, якщо останній не виконав рішення добровільно в установлений для цього строк і воно було і виконане примусово.

Аналогічний правовий висновок висловлений у постановах Верховного Суду від 28 лютого 2019 року у справі №819/1116/17 та від 15 лютого 2018 р. у справі №910/1587/13.

Крім того, відповідно до статті 13 Закону №1403-VIII заробітна плата працівника органу державної виконавчої служби складається з посадового окладу, премії, доплати за ранг та надбавки за вислугу років, винагороди, а також інших надбавок згідно із законодавством.

Порядок виплати та розміри винагород працівникам органів державної виконавчої служби встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Перегляд механізму визначення винагороди виконавців з метою стимулювання зростання рівня реального виконання судових рішень (як однієї із необхідних умов підвищення ефективності виконавчого провадження) запроваджено Стратегією реформування судоустрою, судочинства та суміжних правових інститутів на 2015-2020 роки, схваленою Указом Президента України від 20 травня 2015 року № 276/2015.

Кабінет Міністрів України постановою від 08 вересня 2016 року № 643 затвердив Порядок виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця (далі - Порядок), що визначає механізм виплати винагород державним виконавцям, а також розміри винагород державних виконавців і основної винагороди приватного виконавця.

Відповідно до пункту 2 Порядку у разі фактичного виконання (повного або часткового) виконавчого документа майнового характеру державним виконавцям, визначеним у частині першій статті 7 Закону №1403-VIII, виплачується винагорода у такому розмірі:

- 2 відсотки стягнутої суми або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом, але не більше 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року, - державному виконавцю, на виконанні у якого перебував (перебуває) виконавчий документ;

- 0,5 відсотка стягнутої суми або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом, але не більше 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року, - керівнику органу державної виконавчої служби та його заступникам, яким безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Згідно з положеннями пункту 4 Порядку фактичним виконанням вважається виконання рішення за виконавчим документом майнового характеру в повному обсязі або частково в порядку, встановленому Законом №1404-VIII, якщо за таким документом стягнуто виконавчий збір та витрати, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення виконання рішення.

Відповідно до пункту 6 Порядку для виплати винагороди державний виконавець, на виконанні у якого перебував (перебуває) виконавчий документ, подає заяву, в якій зазначаються: реквізити виконавчого документа; номер виконавчого провадження в автоматизованій системі виконавчого провадження; повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та по батькові (для фізичних осіб) стягувана та боржника; категорія стягнення за виконавчим документом; розмір стягнутого виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, реквізити платіжних доручень; перелік виконавчих дій та строки їх проведення; розрахунок належної до виплати винагороди; відомості про дотримання критеріїв.

Аналіз наведених вище норм Порядку свідчить про те, що у разі фактичного виконання виконавчого документа майнового характеру у повному обсязі або частково державному виконавцю виплачується винагорода у відсотковому співвідношенні від стягнутої суми або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом, якщо за таким виконавчим документом стягнуто виконавчий збір та витрати, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення виконання рішення.

Суд зазначає, що у постанові про повернення виконавчого листа стягувачу від 20.09.2019 року у виконавчому провадженні №53775494 виконавцем не вказано результати виконання (суму, яку фактично стягнуто). На виконавчому листі від 10.10.2011 року №2-2936/11 виконавцем не зроблено відповідної відмітки щодо залишку нестягнутої суми та суми стягнутого виконавчого збору.

З вищенаведеного вбачається, що державний виконавець не проводив виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішення суду про стягнення з боржника на користь стягувача, присуджених сум за виконавчим листом №2-2936/11, виданим 10 жовтня 2011 року Приморським районним судом м. Одеси, а також державний виконавець не стягнув у примусовому порядку суму, зазначену у вказаному виконавчому листі.

Таким чином, суд бере до уваги доводи позивача, що у державного виконавця не було підстав для стягнення виконавчого збору в тому розмірі, який визначений у спірній постанові, а отже, така постанова не відповідає вимогам статті 27 Закону №1404-VIII.

Аналогічний правовий висновок висловлений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі №2540/3203/18.

З огляду на вищевикладене, вимога про визнання протиправною та скасування постанови старшого державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області Бурмістр В.Г. про стягнення виконавчого збору у розмірі 135367,68 грн. від 20.09.2019 року, винесеної в межах виконавчого провадження № 53775494 - є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

При цьому, позовна вимога про визнання неправомірними дій старшого державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області Бурмістр В.Г. щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору у розмірі 135367,68 грн. від 20.09.2019 року в межах виконавчого провадження №53775494 - задоволенню не підлягає, оскільки дана вимога, на думку суду, не є ефективним способом захисту порушеного права позивача. Вчинені державним виконавцем дії щодо винесення постанови по своїй суті є складовою оскаржуваного позивачем рішення суб`єкта владних повноважень - постанови про стягнення виконавчого збору у розмірі 135367,68 грн. від 20.09.2019 року. Тому скасуванням даної постанови суд повністю поновлює порушені права позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч.3 ст.139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 2, 5-6, 9, 72, 77, 90, ч.3 ст.139, ч.9 ст.205, ч.4 ст.229, ст.ст. 241-246, 268, 269, 287, п.3 розділу VI, п.15.5 ч.1 розділу VII КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) до Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (адреса: вул. Перша Сортувальна, 36-Г, м. Одеса, 65102, ) - задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області Бурмістр В.Г. про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 135367,68 грн. від 20.09.2019 року, винесену в межах виконавчого провадження № 53775494.

У задоволенні решти позову - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд з одночасною подачею копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Суддя В.В. Андрухів