Справа № 420/6923/20
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2021-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/6923/20
Головуючий в 1 інстанції: Цховребова М.Г.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Осіпова Ю.В.,

суддів Косцової І.П., Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2020 року (м. Одеса, дата складання повного тексту 02.10.2020р.) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

27.07.2020 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до ГУ ПФУ в Одеській області, в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо зменшення розміру пенсії;

- зобов`язати відповідача виплачувати пенсію в раніше встановленому розмірі 13 211,18 грн.;

- стягнути з відповідача заборгованість за недоплачену частину основного розміру пенсії з 01.05.2020 року - по день ухвалення рішення суду;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо зменшення розміру заборгованості за недоплачену частину основного розміру пенсії за період з 25.01.2017 року по 11.06.2018 року;

- стягнути з відповідача заборгованість за недоплачену частину основного розміру пенсії з 25.01.2017 року по 11.06.2018 року в розмірі 27 471,59 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що пенсійний орган, не в повному обсязі виконав постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 28.08.2018р. (?) по справі №522/1360/17, а з травня 2020р. взагалі почав протиправно виплачувати пенсію в меншому розмірі, в зв`язку із чим виникла заборгованість.

Ухвалою судді Одеського адміністративного суду від 03.08.2020 року відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2020 року провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 закрито на підставі п.4 ч.1 ст.238 КАС України.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду 1-ї інстанції, позивач ОСОБА_1 22.10.2020 року подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом, при винесенні оскаржуваної ухвали було порушено норми процесуального права та просив скасувати ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 02.10.2020 року та направити справу для продовження її розгляду по суті.

29.10.2020 року матеріали даної справи, разом із вказаною вище апеляційною скаргою, надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 06.11.2020р. відрито апеляційне провадження по даній справі та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження.

Згідно приписів п.п.1,2 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю та/або неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши оскаржувану ухвалу суду 1-ї інстанції, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність належних підстав для її задоволення.

Так, розглядаючи справу по суті та приймаючи спірну ухвалу від 02.10.2020р. про закриття провадження у даній справі, суд 1-ї інстанції виходив з того, що по даному спору вже є таке, що набрало законної сили рішення суду з того самого фактичного предмету спору (про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості пенсії з тих самих підстав) і між тими самими сторонами.

Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, цілком погоджується з такими висновками суду 1-ї інстанції і вважає їх обґрунтованими, з огляду на наступне.

Так, як встановлено з матеріалів справи, рішенням Приморського районного суду в м. Одесі від 26.02.2018р. по справі №522/13690/17 (а.с.8), залишеним без змін постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 12.06.2018р., (а.с.11), зокрема вирішено:

- позовну заяву ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Одеській області та 3-ї особи Одеського ОВК про визнання бездіяльності незаконною та зобов`язання вчинити певні дії в частині вимог за період з 29.09.2015р. по 24.01.2017р. - залишено без розгляду;

- в іншій часині позовну заяву ОСОБА_1 - задоволено частково;

- визнано протиправними дії (бездіяльність) ГУ ПФУ в Одеській області щодо відмови у перерахунку ОСОБА_1 пенсії, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, винагороди за участь в АТО, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, індексації;

- зобов`язано ГУ ПФУ в Одеській області провести ОСОБА_1 перерахунок пенсії згідно Довідки про нараховане грошове забезпечення №448 від 13.05.2017р., які позивач отримував протягом останніх 24 місяців підряд перед звільненням з військової служби, призначити та виплачувати йому пенсію у розмірі, який обчислюється з грошового забезпечення до складу якого включені щомісячна додаткова грошова винагорода, винагорода за перебування в зоні АТО, грошова допомога на оздоровлення, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, індексація, винагорода за виконання поставлених бойових завдань на території противника, які він отримував протягом останніх 24 місяців підряд перед місяцем звільнення з військової служби;

- зобов`язано ГУ ПФУ в Одеській області здійснити виплату ОСОБА_1 суми недоплаченої частини основного розміру пенсії з 25.01.2017 року;

- в іншій частині позову відмовлено.

Як свідчать матеріали справи, відповідачем, на виконання вказаного вище рішення суду, ОСОБА_1 було проведено перерахунки пенсії за його пенсійною справою № - МО (а.с.47зв.-50), а саме:

- 17.08.2018 року було перераховано пенсію з 01 січня 2017 року: підстава перерахунку - рішення суду (пост. ОААС - 12.06.18, ріш. Прим р/с - 26.02.18); з 01.09.2018 13 211,18 грн.;

- 17.08.2018 року було перераховано пенсію з 01 лютого 2017 року: підстава перерахунку - рішення суду; з 01.09.2018 13 211,18 грн.;

- 28.08.2018 року перераховано з 01 травня 2017 року: підстава перерахунку - рішення суду; з 01.09.2018 - 13211,18 грн.;

- 28.08.2018 року перераховано з 01 серпня 2017 року: підстава перерахунку - рішення суду; з 01.09.2018 - 13211,18 грн.;

- 28.08.2018 року перераховано з 01 жовтня 2017 року: підстава перерахунку - рішення суду; з 01.09.2018 - 13211,18 грн.;

- 17.08.2018 року перераховано з 01 вересня 2018 року: підстава перерахунку - рішення суду; з 01.12.2018 - 8132,75 грн.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, відповідач своїм листом №4926-4743/К-02/8-1500/20 від 15.06.2020р. (а.с.5-6) надав позивачу відповідь на його заяву щодо проведення перерахунку та виплати пенсії за рішенням суду, в якій повідомив останнього, зокрема, що:

- ГУ ПФУ, на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26.02.2018р. по справі №522/13690/17, яке набрало законної сили відповідно до ухвали Одеського апеляційного адміністративного суду від 12.06.2018, ОСОБА_1 17.08.2018р. було проведено перерахунок пенсії по-інвалідності з 25.01.2017р. згідно з довідкою від 13.05.2017р. №448 про нараховане грошове забезпечення з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, винагороди за перебування в зоні проведення АТО, грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, індексації грошового забезпечення та винагороди за виконання постановлених бойових завдань на території противника, які отримані протягом останніх 24 місяців підряд перед місяцем звільнення з військової служби;

- судові рішення виконуються органами Пенсійного фонду України в межах покладених зобов`язань;

- у випадках, коли в рішенні суду не визначено кінцевої дати періоду, за який слід здійснити перерахунок пенсії, виплата за рішенням судів, якими зобов`язано органи Пенсійного фонду України здійснити перерахунок та виплату пенсії без обмеження строком, продовжується до внесення змін до норм законодавства, якими керувався суд при винесенні рішення, або до зміни умов пенсійного забезпечення одержувача;

- розмір пенсії позивача на виконання судового рішення обчислено до дати проведення перерахунку відповідно до Постанови КМУ від 21.02.2018р. №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», т.б. до 01.01.2018р., а тому сума заборгованості, яка надавалась позивачу раніше, визначена помилково;

- розмір пенсії позивача з урахуванням рішення суду з 01.01.2020р. по теперішній час становить 10 818,70 грн.;

- нарахована доплата пенсії за період з 25.01.2017р. по 31.12.2017р. в сумі 63654,98 грн. зарахована на поточний рахунок позивача по додатковій відомості 25.05.2020р. відповідно до протоколу від 19.05.2020р. №23 засідання Комісії з питань погашення заборгованості пенсійних виплат за рішенням суду.

Отже, не погоджуючись з такою бездіяльністю відповідача щодо зменшення розміру пенсії та щодо зменшення розміру заборгованості за недоплачену частину основного розміру пенсії позивачу за період з 25.01.2017р. по 11.06.2018р., позивач звернувся до суду з даними позовними вимогами.

Так, як передбачено ст.372 КАС України, судове рішення, що набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється виключно в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Як слідує зі змісту положень ч.1 ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016р. №1404-VIII, виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження, та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч.1 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Таким чином, з аналізу вищезазначених законодавчих норм вбачається, що не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

При цьому, слід звернути увагу на те, що аналогічна правова позиція з цього приводу була викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019р. у справі №686/23317/13-а.

Так, статтею 382 КАС України визначано спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, зокрема, до них належать: зобов`язання суб`єкта владних повноважень надати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу за невиконання судового рішення та інше.

А відповідно до вимог ст.383 КАС України, особа-позивач на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду.

Отже, процесуальним законом чітко встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.

Вищезазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, оскаржена позивачем бездіяльність щодо зменшення розміру пенсії позивача та щодо зменшення розміру заборгованості за недоплачену частину основного розміру пенсії позивачу за період з 25.01.2017 року по 11.06.2018 року - допущена відповідачем при виконанні рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26.02.2018р. по справі №522/13690/17, може бути оскаржена в рамках правил, встановлених ст.383 КАС України.

Такий порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, є більш оптимальним для особи, яка вважає що її права порушені, з огляду, зокрема, на положення частини п`ятої статті 383 КАС України, відповідно до якої, розгляд заяви про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень здійснюється судом протягом 10 днів, з дня її отримання.

У відповідності до ч.6 цієї статті, за наявності підстав для задоволення заяви, суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону; у разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.

З огляду на вищенаведене, судова колегія вважає, що суд 1-ї інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що обраний позивачем спосіб захисту насправді фактично не усуває юридичного конфлікту та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним.

Аналогічна правова позиція з цього спірного питання висловлена в постанові Верховного Суду від 17.04.2019р. у справі №355/1648/15-а.

Отже, за таких обставин, судова колегія, як і суд 1-ї інстанції, вважає, що позивач у цій справі, в даному випадку, обрав невірний спосіб захисту - шляхом подання позову про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення заборгованості, в той час, як спірні правовідносини між сторонами вже були вирішені судом та перейшли до стадії виконання судового рішення.

Таким чином, у даних правовідносинах наявні обставини, з якими стаття 383 КАС України пов`язує виникнення підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.

Відповідно, якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вищевказаного судового рішення порушувалися його права, свободи чи інтереси, то він повинен був звертатися до суду в порядку ст.383 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача (т.б. в порядку судового контролю за виконанням рішення), а не подавати новий адміністративний позов.

Підсумовуючи вищенаведене, суд зазначає, що п/вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення заборгованості тощо, в окремому судовому провадженні розглядатися не повинні.

Тобто, якщо позивач вважає протиправними рішення, дії чи бездіяльність відповідача, вчинені на виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26.02.2018р. по справі №522/13690/17, то він може звернутись до суду в порядку ст.383 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача, а не пред`являти новий адміністративний позов.

Аналогічна позиція з цього приводу викладена в постанові Верховного Суду від 22.08.2019р. у справі №522/10140/17.

Згідно із приписами п.4 ч.1 ст.238 КАС України, суд закриває провадження у справі, якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Відтак, оскільки є таке, що набрало законної сили рішення суду з того самого фактичного предмету спору (про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості пенсії з тих самих підстав) і між тими самими сторонами, суд дійшов висновку, що наявні підстави для закриття провадження у справі на підставі п.4 ч.1 ст.238 КАС України.

Суд також звертає увагу, що строк, передбачений ч.4 ст.383 КАС України, за наявності причин, які можуть бути визнані судом у справі №522/13690/17 поважними, підлягає поновленню, зокрема, з огляду на закриття провадження у справі №420/6923/20.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції порушень норм процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж у апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки є ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм процесуального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах доводів апеляційної скарги, відповідно до ст.316 КАС України, залишає цю апеляційну скаргу позивача без задоволення, а оскаржувану ухвалу 1-ї інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2020 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 22.01.2021р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: І.П. Косцова

В.О. Скрипченко