Справа № 686/14173/16-а
Суддя: Кравчук В.М.
Дата ухвалення: 2021-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2021 року

м. Київ

справа № 686/14173/16-а

адміністративне провадження № К/9901/45575/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді Кравчука В.М., суддів Єзерова А.А., Стародуба О.П.,

розглянув у попередньому судовому засіданні адміністративну справу

за касаційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в м. Хмельницькому

на постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 грудня 2016 року (суддя Колієв С.А.)

та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2017 року (колегія у складі суддів Матохнюка Д.Б., Боровицького О.А., Сапальової Т.В.)

у справі № 686/14173/16-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому

про визнання неправомірними дії та зобов`язання вчинити певні дії.

І. РУХ СПРАВИ

1. У липні 2016 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Хмельницькому (далі - відповідач), у якому просив:

- визнати незаконними дії відповідача щодо відмови у поновленні виплати пенсії;

- зобов`язати відповідача поновити нарахування та виплату призначеної пенсії.

2. Постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20.12.2016, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 23.03.2017, адміністративний позов задоволено. Визнано протиправними дії Управління Пенсійного фонду України у місті Хмельницькому щодо відмови ОСОБА_1 у поновленні виплати пенсії. Зобов`язано Управління Пенсійного фонду України у місті Хмельницькому поновити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 .

3. У касаційній скарзі відповідач просить скасувати постанову Хмельницького міськрайонного суду від 20.12.2016, ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 23.03.2017 та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.

4. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 13.04.2017 було відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою відповідача та надіслано особам, які беруть участь у справі копію касаційної скарги та копію ухвали про відкриття касаційного провадження.

5. У зв`язку із ліквідацією вказаного суду справу передано Верховному Суду.

IІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

6. Судами попередніх інстанцій встановлено, що 21.11.1992 розпорядженням відділу соціального забезпечення Хмельницького міськвиконкому № 17 позивачу призначена пенсія за віком.

7. 01.03.1994 ОСОБА_1 на підставі ст. 51 Закону України №1058 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058) була призупинена виплата пенсії у зв`язку з переїздом на постійне місце проживання до Ізраїлю.

8. 19.05.2016 позивач звернувся до відповідача із письмовою заявою про поновлення виплати пенсії на підставі Рішення Конституційного Суду України від 07.10.2009 №25- рп/2009.

9. Листом від 27.05.2016 відповідач відмовив у поновленні виплати пенсії.

10. Відмову мотивовано тим, що позивач проживає за межами території України, постійного місця реєстрації проживання в Україні не має, документів, які б посвідчували громадянство України не має; а також на відсутність міжнародного договору з країною Ізраїль (країною, в якій позивач постійно проживає) в сфері соціального забезпечення громадян.

11. Вважаючи незаконними зазначені дії відповідача, позивач звернувся до суду з позовом.

III. АРГУМЕНТИ СТОРІН

12. В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 покликався на те, що з прийняттям Рішення Конституційного Суду України від 07.10.2009 № 25-рп/2009 позивач має право на поновлення виплати пенсії.

13. Управління ПФУ в м. Хмельницькому проти позову заперечувало. Покликалося на те, що позивач не проживає на території України, тому підстав для поновлення виплати пенсії немає. Між Україною та Ізраїлем відсутній міжнародний договір, який би передбачав виплату пенсії позивачу під час проживання за кордоном.

IV. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

14. Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з рішенням якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що наданими позивачем доказами доведено його право на поновлення раніше призначеної пенсії.

V. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

15. В обґрунтування касаційної скарги відповідач посилався на те, що місцем проживання позивача є держава Ізраїль, проте на даний час відсутні двосторонні угоди між Україною та Ізраїлем щодо соціального забезпечення громадян.

VI. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ

16. Верховний Суд перевірив доводи касаційної скарги, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права та дійшов таких висновків.

17. Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

18. Частиною 2 ст. 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" визначено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

19. Отже, кожний громадянин України має право на вибір місця проживання зі збереженням усіх конституційних прав.

20. У пункті 2 ч. 1 ст. 49 та у другом реченні ст. 51 Закон 1058-IV у редакції, чинній до 07.10.2009, було передбачено припинення виплати пенсії пенсіонерам на час постійного проживання за кордоном у разі, якщо Україна не уклала з відповідною державою міжнародний договір з питань пенсійного забезпечення і якщо згода на обов`язковість такого міжнародного договору не надана Верховною Радою України.

21. Конституційний Суд України своїм Рішенням від 07.10.2009 у справі № 25-рп/2009 визнав зазначені положення Закону № 1058-IV такими, що не відповідають Конституції України.

22. Конституційний Суд України дійшов висновку, що оспорюваними нормами Закону № 1058-ІV держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

23. Відповідно до ч. 2 ст. 49 Закону № 1058-IV поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати.

24. У подібних правовідносинах Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20.05.2020 у справі № 815/1226/18 сформулювала висновок щодо застосування ч. 2 ст. 49 Закону № 1058-IV про таке:

«<…> при первинному встановленні розміру пенсії орган Пенсійного фонду діє на підставі звернення громадянина із заявою про призначення йому пенсії. У випадках поновлення раніше призначеної пенсії органи Пенсійного фонду діють на підставі цієї ж заяви пенсіонера у строки, встановлені статтею 49 Закону №1058-IV.

При цьому законодавцем було чітко встановлено, що поновлення виплати пенсії проводиться протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати.

<…> Водночас відсутність чіткого законодавчого механізму щодо відновлення виплати пенсій особам, які виїхали на постійне проживання за межі України, призвело до ситуації, за якої громадяни України були позбавлені можливості отримувати належні їм пенсійні виплати, або створювалися умови за яких пенсіонерам, які проживають за межами України, для отримання належних їм пенсійних виплат необхідно було докласти значних зусиль, зокрема, звертатись до суду.

<…> поведінка держави в особі її компетентних органів по відношенню до пенсіонерів, які є громадянами України та проживають за межами України, не відповідає принципу належного врядування, зміст якого розкритий у багатьох рішеннях ЄСПЛ, зокрема, у рішенні від 20 січня 2012 року у справі «Рисовський проти України». Очевидно, що на виконання рішення Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року у справі № 25-рп/2009 державні органи, відповідальні за його виконання, не діяли вчасно та послідовно.

Невиконання державою покладених на неї обов`язків щодо соціального забезпечення та захисту громадян породжує масові звернення до суду з позовами про визнання неправомірними дій органів пенсійного фонду, що, серед іншого, підриває довіру громадян до належного виконання всіма суб`єктами владних повноважень своїх функції та до можливості отримати в старості з боку держави в обмін на свою трудову діяльність справедливий соціальний захист.

Зважаючи на те, що нарахування пенсії в повному обсязі («правильному» розмірі) покладається на відповідний територіальний орган Пенсійного фонду, непроведення відповідачем поновлення виплати пенсії позивачці після 07 жовтня 2009 року свідчить про те, що його бездіяльність призвела до триваючого порушення права позивачки на отримання пенсійних виплат, яке було відновлено на підставі зазначеного Рішення Конституційного Суду України».

25. Суд не вбачає підстав у цій справі для відступу від таких висновків.

26. Позивач до виїзду за кордон перебував на обліку у відповідача та отримував пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-IV, громадянство не втрачав.

27. Проживаючи в Ізраїлі, як громадянин України, ОСОБА_1 має такі ж самі конституційні права, як й інші громадяни України, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист, зокрема права на отримання пенсії за ознакою місця проживання.

28. З прийняттям Конституційним Судом України Рішення від 07.10.2009 у справі № 25-рп/2009 орган ПФУ мав поновити виплату позивачу пенсії.

29. Зважаючи на викладене, суди першої та апеляційної інстанцій правильно застосували норми матеріального права, дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позову.

30. Відповідно до ст. 343 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

31. За викладених обставин, Суд вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалені судові рішення судів першої та апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись ст. 341, 343, 356 КАС України, Суд -

П О С Т А Н О В И В:

1. Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в місті Хмельницькому залишити без задоволення.

2. Постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 грудня 2016 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2017 року у справі №686/14173/16-а залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя В.М. Кравчук

Суддя А.А. Єзеров

Суддя О.П. Стародуб