Справа № 200/12183/20-а
Суддя: Буряк І.В.
Дата ухвалення: 2021-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

22 січня 2021 р. Справа №200/12183/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючої судді Буряк І.В., розглянувши матеріали справи за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, -

УСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 , відповідно до тексту якого позивач просить:

визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення повного розрахунку при звільненні невиплату громадянину ОСОБА_1 в день виключення із списків військової прокуратури об`єднаних сил компенсації за не отримане речове майно;

стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 10.09.2020 по день фактичного розрахунку (24.11.2020) в розмірі 124 083,75 грн.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 29.12.2020 провадження у справі відкрито, розгляд справи визначено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм процесуального права, що регулюють це питання, суд дійшов висновку про залишення даного позову без руху, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 161 Кодексу адміністративного судочинства України до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Позивач, в обґрунтування звільнення від сплати судового збору, посилається на приписи пп. 12, 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» та зазначає, що він є учасником АТО у підтвердження чого надав відповідне посвідчення.

Втім, із вказаними твердженнями суд не погоджується, з огляду на нижчевикладене.

Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, - у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків.

Велика Палата Верховного Суду у постановах від 30 січня 2019 року справа № 910/4518/16 та від 19 травня 2020 року справа № 761/35141/17 зазначила, що стягнення з роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, за весь час затримки по день фактичного розрахунку) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

При цьому середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою (зокрема компенсація працівникам втрат частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати) у розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці». Тому відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, хоча і розраховується, виходячи з середнього заробітку працівника, однак не є заробітною платою.

Отже, беручи до уваги вищевикладене, проаналізувавши предмет спору та відповідні положення Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ, суд, не встановив, що порушене право позивача (середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні) безпосередньо випливає із положень вказаного нормативно-правового акта, а тому посилання на п. 12 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», як підставу звільнення від сплати судового збору, є безпідставними.

Щодо п. 13 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", то його положення кореспондують із положеннями ст. 22 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", якою передбачено, що ветерани війни, до яких належать учасники бойових дій, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від усіх судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань.

Конструкція п. 13 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", в якому йдеться про "справи, пов`язані з порушенням їхніх прав", вказує на категорію справ, в яких учасники бойових дій звільняються від сплати судового збору. Якби лише наявність в особи такого статусу надавала у цій частині пільгу, то відпадала б необхідність у формулюванні другої частини зазначеної норми закону про уточнення характеру порушених прав.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що хоча вказана норма не містить вичерпного переліку порушених прав, однак порушені права нерозривно пов`язані саме із статусом учасника бойових дій, який, як і права такої особи, визначається спеціальним законом, а не усіх прав людини і громадянина, які в свою чергу встановлені Конституцією України та іншими законами.

Зі змісту заявлених позовних вимог та за матеріалами даної справи вбачається, що вимоги позовної заяви не пов`язані з порушенням його права на соціальний захист, саме, як учасника бойових дій чи військовозобов`язаного, призваного на військову службу, про що свідчить зміст, зокрема, ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Крім цього, суд зазначає, що за приписом п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону № 3674-VI від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Однак, це не стосується позовних вимог про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.

В розділі 3 Інструкції №114/8713 встановлено інші виплати, що не належать до фонду оплати праці, згідно пункту 3.9 до них відносяться суми, нараховані працівникам за час затримки розрахунку при звільненні.

З наведених норм чинного законодавства вбачається, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою (зокрема, компенсацією працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати) у розумінні статті 2 Закону № 108/95-ВР, тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати.

Відтак пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI, згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 910/4518/19 та підтримується Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду (див., наприклад, ухвалу від 05.08.2019 у справі № 1.380.2019.000011 (адміністративне провадження № К/9901/21034/19), ухвалу від 24.01.2020 у справі №260/1149/19).

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, наведеного у пункті 58 постанови від 30.01.2019 у справі №910/4518/16, пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України Про судовий збір, згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях.

Згідно з частиною п`ятою статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, позивачі не звільняються від сплати судового збору за звернення до суду з позовними вимогами про стягнення на їх користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Як вже було зазначено судом, предметом даного позову є визнання протиправними дій відповідача щодо не проведення повного розрахунку при звільненні та стягнення з військової частини НОМЕР_1 на користь позивача середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні у розмірі 124 083,75 грн.

Тому, за розгляд позовної заяви ОСОБА_1 судовий збір має бути сплачений на загальних підставах.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України "Про судовий збір" від 8 липня 2011 року № 3674-VI.

Частиною 1 ст. 4 Закону № 3674-VI передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" визначено, що прожитковий мінімум для працездатних осіб, у місячному розмірі станом на 1 січня 2020 року становить 2102,00 грн.

Згідно з пп. 1 п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано фізичною особою або фізичною особою - підприємцем - 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч.3 ст. 6 Закону № 3674-VI за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Позивачем заявлено дві вимоги з них одна немайнового характеру - визнати протиправними дії відповідача щодо не проведення повного розрахунку при звільненні, інша - майнового: стягнення з військової частини НОМЕР_1 на користь позивача середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період в розмірі 124 083,75 грн.

Вимога про визнання дій відповідача протиправними є передумовою для застосування способу захисту порушеного права - стягнення з відповідача певної суми коштів, тобто дані вимоги є взаємопов`язаними, з огляду на викладене за розгляд позову, сплаті підлягає судовий збір у розмірі 1 240,84 грн.(124 083,75*1%).

Відповідно до ч. 13 ст. 171 КАС України, суддя, встановивши після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 160, 161 цього Кодексу, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Наведені обставини вказують на невідповідність позовної заяви вимогам, процесуального законодавства, тому її потрібно залишити без руху, надавши позивачу строк для усунення визначених ухвалою недоліків, шляхом надання доказів сплати судового збору у визначеному судом розмірі.

Керуючись статтями 160, 161, 169, 171, 243, 248, 256, 294 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні залишити без руху.

Встановити позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви вказаних в описовій частині ухвали - 5 (п`ять) днів з дня отримання копії ухвали.

Роз`яснити позивачу, що у випадку невиконання вимог ухвали у встановлений судом строк позовну заяву буде залишено без розгляду.

Копію ухвали про залишення позовної заяви без руху надіслати особі, яка її подала, не пізніше наступного дня після її постановлення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя І.В. Буряк