Справа № 480/8652/20
Суддя: Н.В. Савицька
Дата ухвалення: 2021-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 січня 2021 року Справа №480/8652/20
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Савицької Н.В., розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/8652/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (далі по тексту - відповідач, ГУ ПФУ в Сумській області), і просить суд:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком, відповідно до абз. 3 п. 2 ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", зі зменшенням пенсійного віку як особі, яка станом на 01.01.1993 постійно проживала та працювала у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше 2 років;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 01.08.2020, відповідно до абз. 3 п. 2 ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", зі зменшенням пенсійного віку як особі, яка станом на 01.01.1993 постійно проживала та працювала у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше 2 років.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем позивачеві відмовлено у призначенні пенсії за ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", з посиланням на те, що заявницею не підтверджено інформацію про період роботи чи проживання в зоні відчуження, яка б надала їй право на зменшення пенсійного віку. Дану відмову ОСОБА_1 вважає неправомірною, необгрунтованою та незаконною з огляду на те, що позивач з моменту аварії на ЧАЕС та станом на 01.01.1993 проживала та працювала на території зони гарантованого добровільного відселення не менше 2 років, має страховий стаж - 15 років 11 місяців 11 дні, дані обставини у своїй сукупності надають право позивачу на зменшення пенсійного віку при призначенні пенсії, згідно з абз. 3 п.2 ч.1 ст. 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». У зв`язку з чим, позивач вважає, що має право на пенсію за віком при досягненні нею віку 50 років та 06 місяців, а саме з 01.08.2020.
Ухвалою суду від 09.12.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Не погоджуючись із позовними вимогами, відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, у якому проти позовних вимог заперечує у повному обсязі та просить відмовити у їх задоволенні. Зазначає, що Головним управлінням 03.11.2020 позивачу відмовлено у призначення пенсії за віком відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у зв`язку з відсутністю даних про період роботи чи проживання в зоні відчуження.
Відповідно до наданих документів страховий стаж складає 15 років 11 місяців 11 днів.
Зазначає, що оскільки відсутня довідка про період (періоди) проживання (роботи на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування, тому відмова Головного управління у призначення пенсії за віком, відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», є правомірною.
Позивачем подано до суду відповідь на відзив, у якій із доводами відповідача, викладеними у відзиві на позовну заяву, не погоджується та просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши подані учасниками справи письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.
З матеріалів справи судом встановлено, що позивач є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (2 категорії), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 10.12.1992 (а.с.8).
Позивач звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
На подану заяву, відповідач листом від 03.11.2020 повідомив позивача про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у зв`язку з відсутністю даних про період роботи чи проживання в зоні відчуження (а.с.18).
Вважаючи такі дії відповідача протиправними позивач звернулася до суду із даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я, соціального захисту потерпілого населення визначено в Законі України від 28.02.1991 №796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон №796-XII).
Умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, визначено статтею 55 Закону №796-ХІІ. Згідно з частиною третьою цієї статті призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і цього Закону.
Відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 01 січня 2018 року, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років.
Водночас, частиною першою статті 55 Закону №796-ХІІ встановлено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу. Зокрема, потерпілим від Чорнобильської катастрофи - особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення, зменшення віку становить 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років (пункт 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІІ).
Виходячи із змісту суспільних правовідносин, які регулюються Законом №796-ХІІ, обов`язковий для отримання особою статусу постраждалого від Чорнобильської катастрофи період проживання та роботи починає свій перебіг від дати аварії на Чорнобильській АЕС, тобто з 26 квітня 1986 року.
За змістом примітки до статті 55 Закону №796-ХІІ початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
Механізм подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій визначено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі - Порядок №22-1).
Пунктом 4.7 розділу ІV Порядку №22-1 передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.
Згідно з абзацом дев`ятим підпункту 5 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку №22-1, документами, які засвідчують особливий статус особи є, зокрема, посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи (за наявності)) та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).
Отже, єдиним документом, що підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи, учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС та надає право користування пільгами, встановленими Законом № 796-ХІІ, зокрема, призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» або «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи».
Згідно з пунктом 2 статті 9 Закону №796-ХІІ особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є, зокрема, потерпілі від Чорнобильської катастрофи-громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 11 Закону №796-ХІІ до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років.
Приписами пункту 3 частини першої статті 14 Закону №796-ХІІ визначено, що для встановлення пільг і компенсацій визначаються категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, серед них потерпілі від Чорнобильської катастрофи (не віднесені до категорії 2), які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років (категорія 3).
Частиною першою статті 15 Закону №796-ХІІ встановлено, що підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях. Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування. У свою чергу, частиною третьою статті 65 Закону №796-XII обумовлено, що документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користуватися пільгами, встановленими цим Законом, є посвідчення Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та Потерпілий від Чорнобильської катастрофи.
У відповідності до пункту 2 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2018 №551 (далі - Порядок №551) посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», іншими актами законодавства.
У пункті 6 Порядку №551, вказано, що потерпілим від Чорнобильської катастрофи (не віднесеним до категорії 2), які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які станом на 1 січня 1993 року прожили в зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій, і таким, що постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення, за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а в зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, віднесеним до категорії 3, видаються посвідчення Потерпілий від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) серії Б зеленого кольору.
Як зазначено у пункті 11 Порядку №551, посвідчення видаються особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали чи постійно навчалися в зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а в зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, - на підставі довідки встановленого зразка (додаток 6).
Із системного аналізу наведених правових норми вбачається, що право на зменшення пенсійного віку мають особи, які в установленому законом порядку набули статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи та постійно проживали (працювали) у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 1 січня 1993 роки не менше трьох років. Єдиним документом, який підтверджує статус потерпілого, учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС та надає право користування пільгами, встановленими Законом №796-ХІІ, зокрема, на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або Потерпілий від Чорнобильської катастрофи. Довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.
Такі висновки щодо застосування норм права викладені Верховним Судом в постановах від 27.02.2018 у справі №344/9789/17, від 22.01.2019 у справі №129/1535/17, від 11.09.2019 у справі №205/8713/16-а, від 21.11.2019 року у справі №572/47/17 та ін.
Судом встановлено, що позивач має посвідчення особи постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорія 2 серії НОМЕР_1 , видане 10.12.1992, відповідно до якого позивач має право на пільги та компенсації, встановлені Законом №796-ХІІ.
Як вбачається із доданих до позовної заяви документів, зокрема, Довідки № 74 від 06.11.2020, виданої Відділом освіти, культури, молоді та спорту Поліської районної державної адміністрації, ОСОБА_1 у період з 1977 по 1987 року навчалась у Поліській середній школі № 1 (а.с.11).
Згідно довідки № 5700, виданої Виконавчим комітетом Поліської районної Ради народних депутатів 30.07.1992, ОСОБА_1 з моменту аварії по 26.06.1992 постійно проживала в зоні безумовного (обов`язкового) відселення в смт.Полісся Київської області (а.с.9).
Крім того, довідка № 1886 від 06.01.1992, яка міститься в матеріалах справи, свідчить про те, що позивач з моменту аварії по 26.06.1992 постійно проживала у зоні безумовного (обов`язкового) відселення у смт.Полісся Поліського району Київської області (а.с.10).
Також факт постійного проживання у зоні безумовного (обов`язкового) відселення підтверджується відомостями з трудової книжки ОСОБА_1 (період з 09.09.1987 по 01.08.1991) та Довідкою Іванківського районного відділу Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, в якій зазначається, що ОСОБА_1 була прописана за адресою : АДРЕСА_1 з 08.04.1987 по 26.06.1992 (а.с.20-21, 17).
Однак, як зазначено відповідачем у відзиві на позовну заяву підставою для відмову позивачу у призначенні пенсії за віком слугувала відсутність довідки про період (періоди) проживання (роботи на територіях радіоактивного забруднення, виданої органами місцевого самоврядування.
Поряд з цим, судом встановлено, що звертаючись до відповідача із відповідною заявою про призначення пенсії, окрім трудової книжки серії НОМЕР_2 , позивачем також було надано довідки, якими підтверджується, що в період з 26.04.1986 по 26.06.1992 включно, ОСОБА_1 постійно проживала та працювала в зоні безумовного (обов`язкового) відселення, тобто, станом на 1 січня 1993 року більше 3 років, що є підставою для зменшення пенсійного віку. Таким чином, на думку суду, помилковими є твердження відповідача про відсутність даних про період роботи чи проживання позивача в зоні відчуження.
Суд зазначає, що надання інших документів, які б підтверджували період проживання особи в зоні радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, окрім як довідки органу місцевого самоврядування, законодавством не передбачено.
Також суд наголошує, що позивач також надав основний документ, що підтверджує його право на пільги та компенсації, встановлені Законом №796-ХІІ, посвідчення особи постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорія 2 серії НОМЕР_1 , видане 10.12.1992, яке підтверджує той факт, що станом на 01.01.1993 позивач проживала в зоні відчуження не менше трьох років. Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не надано доказів того, що видане позивачу посвідчення визнано недійсним, а наданий позивачу статус скасований.
Крім того, надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що листом від 03.11.2020 ГУ ПФУ в Сумській області повідомило позивача про відмову у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю даних про період роботи чи проживання в зоні відчуження.
Суд зауважує, що на виконання вимог ухвали суду від 09.12.2020 відповідачем не надано до суду прийнятого ГУ ПФУ в Сумській області рішення про відмову позивачу у призначення пенсії за віком відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Суд звертає увагу, що згідно із частинами першою, третьою статті 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально. Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
За приписами частини п`ятої статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.
Тобто, враховуючи встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що належним чином оформленого рішення про відмову у призначенні позивачу пенсії, за результатами розгляду заяви позивача, відповідачем не прийнято, оскільки доказів прийняття відповідачем рішення у встановленому законодавством порядку, яким відмовлено у призначенні пенсії позивачу з підстав, викладених у листі від 03.11.2020, відповідачем не надано.
Крім того, як у листі від 03.11.2020 так і у відзиві на позов, відповідач не обґрунтував чому саме надані позивачем довідки, з огляду на уже встановлений позивачу статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 2 категорії, не підтверджують факт проживання та роботи позивача в зоні відчуження. Відтак, суд приходить до висновку, що відповідачем не надано належної оцінки обставинам справи, у тому числі усім документам, поданим позивачем.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Крім того, відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 04.04.2019 у справі №204/362/17 вказано, що єдиним органом, до повноважень якого належить вирішення питання щодо наявності чи відсутності у особи права на призначення пенсії, є територіальний орган Пенсійного фонду, до якого особа звернулася із відповідною заявою. При цьому за наслідками розгляду заяви пенсійний орган повинен прийняти відповідне рішення, яке повинно бути вмотивованим. У цій же справі Верховний Суд вказав, що суд як орган, уповноважений виключно на перевірку законності та обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, позбавлений можливості приймати таке рішення, оскільки це буде свідчити про перебирання на себе судом повноважень, наданим виключно органам Пенсійного фонду.
Отже, суд уповноважений виключно на перевірку законності та обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, а відповідач у порушення вказаних вище приписів чинного законодавства України, відмовляючи позивачу листом у призначенні пенсії, не здійснив аналізу усіх умов щодо набуття ним права на пенсію зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ на дату подання заяви, а тому суд позбавлений можливості вирішити по суті спір в частині зобов`язання призначити пенсію за віком.
Таким чином, враховуючи встановлені обставини справи, а також те, що заява позивача була розглянута органом Пенсійного фонду з порушенням приписів Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки за результатами її розгляду не було прийнято рішення у встановленому законом порядку, у зв`язку із чим відповідач дійшов передчасного висновку про відсутність у позивача права на призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку, відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ, суд з урахуванням вимог частини другої статті 245 КАС України, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково шляхом прийняття судом рішення про визнання протиправними дій ГУ ПФУ в Сумській області щодо відмови позивачу у призначенні пенсії за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ та зобов`язання відповідача повторно, у встановленому законом порядку, розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 244 КАС України, суд, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, зазначає, що судові витрати не стягуються з жодної сторони, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до Закону України "Про судовий збір", а про понесення нею будь-яких інших судових витрат позивач не заявляла.
Керуючись ст.ст. 2, 77, 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.
Визнати протиправним дії Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
У задоволенні інших позовних вимог - відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.В. Савицька