Справа № 120/7452/20-а
Суддя: Маслоід Олена Степанівна
Дата ухвалення: 2021-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про закриття провадження

м. Вінниця

19 січня 2021 р. Справа № 120/7452/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Маслоід Олену Степанівну,

за участю:

секретаря судового засідання: Лояніча В.О.

представника відповідача: Мельника С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження клопотання про закриття провадження в адміністративній справі:

за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до: Виконавчого комітету Вінницької міської ради (вул. Соборна, б. 59, м. Вінниця, 21050)

про: визнання протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького окружного адміністративного суду знаходиться адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 (далі - позивач) до Виконавчого комітету Вінницької міської ради (далі - відповідач) про визнання протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою від 07.12.2020 року дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, а також визначено, що вона буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання призначено на 12.01.2021 року.

28.12.2020 року за вх. № 45601/20 представником відповідача через канцелярію суду подано клопотання про закриття провадження у даній справі з огляду на те, що даний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

У судовому засіданні 12.01.2021 року представник відповідача вказане клопотання підтримав та просив задовольнити. Представник позивача зазначив, що клопотання про закриття провадження у справі не отримував, відповідно йому необхідний час для ознайомлення з ним. Судове засідання відкладено на 19.01.2021 року.

18.01.2021 року за вх. № 2208 представником позивача через канцелярію суду подано заперечення щодо клопотання про закриття провадження у справі, в якому останній вказав, що даний спір не стосується питання забезпечення позивача житлом, а виник у зв`язку із здійсненням органом місцевого самоврядування своїх адміністративних повноважень, визначених ЗУ «Про місцеве самоврядування» щодо постановки громадян на квартирний облік.

19.01.2021 року за вх. № 2452 представником позивача до суду подано заяву про проведення судового засідання 19.01.2021 року без участі позивача та його представника, у зв`язку із зайнятістю останнього в іншому судовому процесі в Північному апеляційному господарському суді.

У судовому засіданні 19.01.2021 року представник відповідача клопотання про закриття провадження підтримав та просив задовольнити.

Розглянувши клопотання про закриття провадження у справі та дослідивши матеріали справи, суд враховує наступне.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" (заяви № 29458/04 та № 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики цього Суду термін "встановленим законом" у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, "що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом" [див. рішення у справі "Занд проти Австрії" (Zand v. Austria), заява № 7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. <…> фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках цей Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, "встановленим законом", національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Отже, поняття "суду, встановленого законом" зводиться не лише до правової основи самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб`єкт владних повноважень" позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, зазвичай майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень. Предметом розгляду у цій справі є визнання протиправним та скасування рішення відповідача № 2055 від 01.10.2020 року в частині відмови у взятті на квартирний облік за місцем проживання позивача, як особи, яка потребує поліпшення житлових умов.

Суд зазначає, що позивач звернувся до адміністративного суду з позовом, направленим на поновлення порушеного права на отримання житла. Отже, цей позов поданий на поновлення прав позивача у сфері житлових відносин.

У цьому контексті суд не приймає до уваги доводи представника позивача щодо того, що даний спір не стосується питання забезпечення позивача житлом, а виник у зв`язку із здійсненням органом місцевого самоврядування своїх адміністративних повноважень, визначених ЗУ «Про місцеве самоврядування» щодо постановки громадян на квартирний облік, оскільки взяття на квартирний облік є одним з етапів отримання житла, а тому безпосередньо стосується житлових правовідносин.

Спір про захист права конкретної фізичної особи на житло є не публічним, а приватноправовим. Держава, юридичні особи публічного права можуть бути учасниками цивільних відносин, а розгляд такого спору між ними проводиться за правилами цивільного судочинства.

Той факт, що відповідачем у справі є Виконавчий комітет Вінницької міської ради не змінює правову природу спірних відносин і не перетворює цей спір у публічно-правовий.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

У порядку цивільного судочинства розглядаються спори щодо права особи на житло (приватизація житла, взяття на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, або зняття з такого обліку, надання житла, користування жилим приміщенням у будинку державного чи приватного жилого фонду, житлово-будівельних кооперативів, у гуртожитках, встановлення автономного опалення у приміщенні державного житлового фонду, зняття з реєстраційного обліку місця проживання за наявності спору, зобов`язання органу влади чи органу місцевого самоврядування здійснити необхідні дії щодо утримання в належному стані житлового будинку, виселення, а також спори щодо забезпечення житлових прав мешканців гуртожитків тощо). Такі спори є житловими (цивільними) спорами, незалежно від участі у справі суб`єкта владних повноважень як відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

Практика щодо застосування вищезазначених норм права викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 18.04.2018 року у справі № 806/104/16, від 03.10.2018 року у справі № 757/37024/15-а, від 22.08.2018 року у справі № 826/13571/17, від 23.01.2019 року у справі № 806/5217/15, від 11.09.2019 року у справі № 804/3718/18 та постановах Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 15.03.2019 року по справі № 822/2807/15, від 18.03.2020 року у справі № 161/5545/14-а, яка повинна бути врахована адміністративним судом згідно ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи викладене, за суб`єктним складом сторін та сутністю спору дана справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

З огляду на те, що спірні правовідносини слід вирішувати за правилами цивільного судочинства, суд вбачає наявність підстав для закриття провадження у даній справі, як наслідок задоволення відповідного клопотання відповідача.

Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету (ч. 2 ст.238 КАС України).

У відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

З огляду на те, що позивачем відповідне клопотання про повернення сплаченої суми судового збору до суду не надано, відповідно суд не вирішує питання щодо повернення судового збору.

Керуючись Цивільним процесуальним кодексом України, ЗУ «Про місцеве самоврядування», ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», Законом України "Про судовий збір" та ст. 238, 239, 248, 256, 294, 295 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання Виконавчого комітету Вінницької міської ради про закриття провадження в адміністративній справі № 120/7452/20-а за позовною заявою ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Вінницької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Провадження в адміністративній справі № 120/7452/20-а за позовною заявою ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Вінницької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії закрити.

Повний текст ухвали складено та підписано суддею 25.01.2021 року.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Маслоід Олена Степанівна