Справа № 240/11989/19
Суддя: Совгира Д. І.
Дата ухвалення: 2021-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/11989/19

Головуючий у 1-й інстанції: Нагірняк Микола Федорович

Суддя-доповідач: Совгира Д. І.

19 січня 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Совгири Д. І.

суддів: Франовської К.С. Матохнюка Д.Б.

за участю:

секретаря судового засідання: Ременяк С.Я.,

представника позивача: Сачка А.В.,

представника відповідача: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2020 року (повний текст якої складено в м. Житомирі) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Житомирській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Житомирській області про визнання протиправними та скасування наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в органах Національної поліції, поновлення на службі з виплатою середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2020 року у задоволені адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги та просив суд задовольнити її у повному обсязі.

В судове засідання представник відповідача не з`явився, однак на адресу суду надіслав клопотання про перенесення розгляду справи на іншу дату, оскільки представник відповідача, який приймав участь у суді першої інстанції перебуває у відпустці з 04 - 19 січня 2021 року. Колегія суддів апеляційної інстанції розглянувши вказане клопотання, прийшла до висновку про відмову у задоволенні вказаного клопотання та про можливість слухання справи без участі представника відповідача, оскільки відповідач міг направити іншого представника для участі в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача, який прибув в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до наказу Головного управління Національної поліції в Житомирській області №1317 від 22.10.2019 року на підставі доповідної записки сектору внутрішнього аудиту ГУНП в Житомирській області та аудиту відповідності Роти конвойної служби за період з 07.11.2005року по 30.06.2019 року було призначено службове розслідування (а.с.53т.1).

Як зазначено в матеріалах службового розслідування, проведеного у формі письмового провадження, встановлено, що унаслідок безпідставного завищення працівниками роти конвойної служби ГУНП в Житомирській області пробігів службового автотранспорту за період з 01.01.2018 по 31.08.2019 списано пальне у кількості 1661,53 л на суму 47981,48 грн., а численні випадки виїздів спеціальних автомобілів за відсутності підстав для таких виїздів призвели до безпідставного списання пального на загальну суму 121134,79грн.

Службовим розслідуванням встановлено, що позивачем не було вжито достатніх заходів щодо недопущення безпідставного завищення пробігів та виїздів на службових автомобілях без відповідної документації, допущено порушення підлеглим особовим складом п.п.1.27, 1.30.1 наказу МВС України № 60 дск - 2005 в частині зміни маршруту руху конвоювання, завищення пробігів та виїздів на службовому транспорті, які були виявлені в ході аудиторського дослідження.

За результатами службового розслідування відповідачем був прийнятий оскаржуваний наказ №1402 від 31.10.2019 року, відповідно до якого до позивача застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Як зазначено в дослідженому судом даному оскаржуваному наказі, підставою для такого виду дисциплінарної відповідальності Позивача стало грубе порушення службової дисципліни, невиконання вимог п.1,п.2 ч.3 ст.1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, п.1.,п.2 ч.1 ст.18 Закону України "Про Національну поліцію" та абзацу 6,7 ч.1 ст.3 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, що виразилися у недостатньому керівному впливі на зміцнення дисципліни та законності серед особового складу підпорядкованого підрозділу, низькій вимогливості до них, невжитті заходів щодо вивчення підлеглими нормативно-правових актів, які регулюють діяльність Національної поліції України, недопущення вчинення підлеглими правопорушень, неналежне проведення виховної та профілактичної роботи, порушення п.7,8 ч.1 ст.3 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, п.2 розділу III, п.5 розділу VIII Порядку використання і зберігання транспортних засобів Національної поліції України, затвердженого наказом МВС від 07.09.2017 №757 щодо невжиття достатніх заходів щодо недопущення безпідставного завищення пробігів та виїздів на службових автомобілях без відповідної документації, порушення підлеглим особовим складом п.1.27,1.30.1 наказу МВС України № 60 дск-2005 в частині зміни маршруту руху конвоювання, при цьому надаючи останнім, всупереч ч.5 ст.4 Дисциплінарного статуту Національної поліції України відповідні незаконні вказівки (а.с.247-251т.1).

На виконання вказаного наказу відповідачем був виданий оскаржуваний наказ від 08.11.2019 року №229 о/с, відповідно до якого позивача звільнено зі служби в поліції за п.6 ч.1 ст.77 Закону України "Про Національну поліцію" (а.с.246 т.1).

Не погоджуючись з вказаним наказом позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Розглядаючи даний позов суд першої інстанції дійшов висновку про те, що оскаржуваний наказ відповідача №1402 від 31.10.2019року "Про застосування дисциплінарних стягнень" в частині застосування до командира роти конвойної служби Головного управління Національної поліції в Житомирській області, майора поліції ОСОБА_1 , дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби та наказ від 08.11.2019 року №229 о/с, винесено на підставі вимог чинного законодавства та з урахуванням всіх обставин. Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Так, відповідно до вимог ч.1 ст.18 Закону N580-VIII поліцейський зобов`язаний, окрім іншого, неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського, професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Пунктом 6 ч.1 ст.77 Закону N580-VIII визначено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

За приписами ч.1 ст.13 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 року N 2337-VIII (надалі - Дисциплінарний статут) дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

Отже, законодавець прямо зазначив, що підставою для дисциплінарного стягнення є вчинення поліцейським дисциплінарного проступку.

Статтею 12 Дисциплінарного статуту передбачено, що дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Слід зазначити, що доводи, наведені в оскарженому наказі відповідача №1402 від 31.10.2019 про застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції, щодо наявності в діях позивача дисциплінарного проступку не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, з огляду на наступне.

Суть спору між сторонами зведена виключно до наявності чи відсутності в діях позивача дисциплінарного проступку та правомірності застосування дисциплінарного стягнення саме у вигляді звільнення зі служби.

За своєю суттю згідно пункту 3 оскарженого наказу №1402 від 31.10.2019 дисциплінарний проступок позивача є порушення ч.3 ст.1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, порушення п. п.1.27, 1.30.1 наказу МВС України № 60 дск-2005 в частині зміни маршруту руху конвоювання, виконуючи при цьому, у порушення ч.4 ст.5 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, явно незаконний наказ, порушення п. 2 розділу III Порядку, затвердженого наказом МВС від 07.09.2017 № 757, в частині безпідставного завищення пробігів та виїздів на службових автомобілях без відповідної документації.

Водночас, ні вказаний наказ МВС України № 60 дск-2005, ні досліджена судом посадова інструкція командира роти конвойної служби ГУНП в Житомирській області не наділяють позивача, жодними повноваженнями щодо визначення, корегування (зміни), маршруту руху конвойного автотранспорту (т. 1 а.с.36).

Відповідно до посадової інструкції начальника конвою роти конвойної служби ГУ Національної поліції в Житомирській області - несе відповідальність за точне і своєчасне виконання поставленого завдання щодо конвоювання затриманих і осіб, які тримаються під вартою, додержання законності підлеглими, збереження службових документів, особових справ конвойованих, озброєння та інших засобів, які були видані конвою. Зобов`язаний, знати обстановку на маршруті конвоювання, одержати необхідні документи, що видаються начальнику конвою, вести Дорожній журнал, забороняється змінювати маршрут.

Тобто, саме начальник конвою являється відповідальним за маршрут, документи на підставі яких здійснюється конвоювання і саме він несе відповідальність, за бездокументальні виїзди та понаднормові виїзди.

Зокрема в матеріалах справи відсутні відомості, про зауваження начальника конвою, чи його заступника про будь-які порушення під час несення служби роти конвойної служби ГУНП в Житомирській області, більш того, по матеріалах службового розслідування жодних пояснень від зазначених осіб не відбирались та до відповідальності не притягувались.

Крім того, відповідно до матеріалів службового розслідування відсутні відомості, що під час перебування ОСОБА_1 на займаній посаді були допущені порушення підлеглими стосовно понаднормових виїздів транспортних засобів.

Також, суд звертає увагу на те, що відповідно до вимог наказу №60 дск - 2005, щоденно створювався наказ про конвоювання осіб затриманих та взяття під варту до судів Житомирської області. Контроль за виконання наказу до 12.07.2019 року покладався на командира РКС ГУНП, а з 13.07.2019 року покладався на заступника командира роти конвойної служби.

Відсутні відомості в наказі №1402 від 31.10.2019 року про порушення допущених позивачем вимог посадової інструкції, як командира роти конвойної служби.

Більше того, суд першої інстанції не звернув уваги, на те, що дорожні листи ведуться водіями та здаються до служби автотранспорту при ГУНП в Житомирській області. Жодних зауважень від них не було. Командир роти конвойної служби не має можливості заповнювати шляхові листи і тим більше вносити, якісь зауваження чи корективи.

Також, досліджені судом апеляційної інстанції дорожні листи, що підтверджують рух у спірні дні службовими автомобілями роти конвойної служби, не містить жодних відміток, які підтверджували понаднормативне використання того чи іншого автомобіля та списання автомобільного палива. Більше того, у вказаних листах взагалі відсутні відомості про заповнення або зміну маршрутів саме командиром роти конвойної служби Головного управління Національної поліції в Житомирській області, майором поліції ОСОБА_1 .

Разом з тим слід врахувати, що відносини щодо обліку та контролю за роботою транспортних засобів Національної поліції України врегульовано Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.09.2017 № 757 затверджено Порядок використання і зберігання транспортних засобів Національної поліції України (далі - Порядок № 757).

В силу п.5 цього Порядку № 757 для забезпечення належного виконання визначених цим Порядком завдань керівництво органів поліції призначає відповідальних за автотранспортну діяльність осіб, здійснює постійний контроль за якістю реалізації цих завдань та є відповідальним за дотримання підлеглими штатної розстановки транспортних засобів, правильність їх використання і зберігання, дбайливе ставлення особового складу до ввіреної техніки, своєчасне проведення технічного обслуговування і ремонту транспортних засобів, дотримання правил життєдіяльності в місцях зберігання службових транспортних засобів, порядок ведення і зберігання дорожньої документації відповідно до вимог цього Порядку.

Пунктом 9 розділу III Порядку № 757 визначено, що усі виїзди та повернення службових транспортних засобів органів поліції фіксуються у дорожньому листі (додаток 5), який в органах поліції є документом первинного обліку експлуатації транспортних засобів. Інформація щодо маршруту руху, пробігу і часу використання транспортного засобу засвідчується підписами посадових осіб органів поліції, у розпорядження яких надавався транспортний засіб для виконання службових завдань.

Правильним веденням дорожніх листів, облікових журналів та іншої передбаченої цим Порядком дорожньої документації вважається своєчасне внесення до них достовірних даних за наявності всіх необхідних підписів і відповідних штампів. Виїзд транспортного засобу без заповненого дорожнього листа забороняється. Контроль за своєчасною видачею і поверненням дорожніх листів покладається на керівництво органів поліції (п.12 розділу III. Порядку № 757).

Пунктом 2 розділу III. Порядку № 757 передбачено, що використання транспортних засобів для виконання функцій, не пов`язаних із службовою діяльністю органів поліції, всупереч їх цільовому призначенню, штатній групі (підгрупі), у власних цілях, в інтересах сторонніх юридичних і фізичних осіб, а також понад установлені норми експлуатації заборонено. За всіма фактами нецільового використання транспортних засобів проводяться службові розслідування (перевірки), за результатами яких вживаються відповідні заходи реагування.

Проте, всупереч вказаним вимогам відповідачем по кожну факту, вказаному у висновку, не проводилося службових розслідувань щодо можливого понаднормового використання позивачем та із відхиленням від маршруту, тощо, службових автомобілів всупереч їх цільовому призначенню, що призвело до порушення вимог п.2 розділу III Порядку.

Відповідач також не врахував, що згідно частини 3 статті 19 Дисциплінарного статуту передбачено, що під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що жодних дисциплінарних стягнень, на момент прийняття рішення про звільнення, у позивача не було. Також варто, зазначити, що ОСОБА_1 неодноразово нагороджувався грамотами, подяками та відзнаками МВС України за сумлінну службу.

Відтак, за результатами службового розслідування відповідач не дотримався вимог Порядку № 757, не зумів розмежувати вину кожного із поліцейських роти конвойної служби, які безпосередньо допустили понаднормативне використання того чи іншого автомобіля та списання автомобільного палива. Висновки відповідача щодо наявності вини саме в діях позивача є виключно припущенням.

В свою чергу, є обґрунтованими доводи представника позивача щодо упередженості відповідача при застосуванні до позивача найсуворішого дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби.

При цьому, відповідач не зміг надати належні та допустимі докази, а також обґрунтувати причини застосування згідно оскарженого наказу до зазначених в ньому поліцейських різних видів дисциплінарних стягнень.

Крім того, відповідач не врахував, що у відповідності до вимог ст.21 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення застосовується не пізніше одного місяця з дня виявлення дисциплінарного проступку і не пізніше шести місяців з дня його вчинення шляхом видання дисциплінарного наказу.

У разі проведення службового розслідування за фактом вчинення дисциплінарного проступку днем його виявлення вважається день затвердження висновку за результатами службового розслідування.

Також колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу на те, що у висновку службового розслідування зазначено, що позивачем не належним чином здійснювався контроль та підлеглими, які допустили порушення в частині безпідставного завищення пробігів та виїздів на службових автомобілях без відповідної документації. Однак, у висновку службового розслідування не зазначено куди виїхали транспортні засоби, у якому напрямку, які накази виконували, хто їх віддавав. Не встановлено чи транспортні засоби використовувались з метою особистих інтересів чи все ж таки на виконання основних вимог та завдань конвойної служби.

Крім того, суд зауважує, що на посаді командира роти конвойної служби Головного управління Національної поліції в Житомирській області, ОСОБА_1 працюю лише з 12.07.2019 року, а службове розслідування проводилось унаслідок безпідставного завищення працівниками роти конвойної служби ГУНП в Житомирській області пробігів службового автотранспорту за період з 01.01.2018 року по 31.08.2019 року.

Більше того, відповідно до відповіді на адвокатський запит ОСОБА_2 , зазначено, що ОСОБА_1 з 07.10.2019 року по 25.10.2019 року перебував у черговій відпустці, з 05.08.2019 року по 18.08.2019 року та з 21.09.2019 року по 22.09.2019 року знаходився у відрядженнях.

Отже, оскаржений наказ відповідача №1402 від 31.10.2019 року "Про застосування дисциплінарних стягнень" в частині застосування до командира роти конвойної служби Головного управління Національної поліції в Житомирській області, майора поліції ОСОБА_1 , дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби винесено не на підставі вимог чинного законодавства, упереджено та без урахування всіх обставин, а тому є протиправним.

Визнання протиправним наказу відповідача №1402 від 31.10.2019 свідчить про відсутність підстав для видання відповідачем оскарженого наказу №229 о/с від 08.11.2019 "По особовому складу" в частині звільнення зі служби майора поліції ОСОБА_1 , командира роти конвойної служби Головного управління Національної поліції в Житомирській області.

При виборі способу захисту порушеного права позивача слід врахувати, що відповідно до вимог ст.24 Закону N580-VIII поліцейський має право оскаржити застосоване до нього дисциплінарне стягнення шляхом звернення до суду в установленому порядку. У разі поновлення порушених прав поліцейського у судовому порядку вищий керівник зобов`язаний негайно вжити заходів до поновлення прав поліцейського, усунення обставин, що призвели до таких порушень, та притягти до відповідальності осіб, винних у вчиненні порушень.

Відповідно до частини другої статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи.

Верховний Суд України у постанові від 14.01.2014 (справа №21-395а13) зазначив, що суд, ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, має вирішити питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого заробітку за правилами, закріпленими у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100.

Закон України "Про оплату праці" від 24.03.1995 № 108/95-ВРвизначає економічні, правові та організаційні засади оплати праці працівників, які перебувають у трудових відносинах, на підставі трудового договору з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання (далі - підприємства), а також з окремими громадянами та сфери державного і договірного регулювання оплати праці і спрямований на забезпечення відтворювальної і стимулюючої функцій заробітної плати.

Відповідно до ч.1ст.27 зазначеного Закону порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п.п. 2, 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок), середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно з пунктом 9 розділу І Порядку і умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, що затверджені наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року № 260, при виплаті поліцейським грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.

З огляду на вищенаведені законодавчі норми, середньоденне грошове забезпечення позивача та середній заробіток за час вимушеного прогулу належить визначати з урахуванням саме календарних днів.

Отже, суд наділений повноваженнями вирішення питання про стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що мав місце саме в період з дня виконання наказу про звільнення, який є предметом позову (тобто, з 08 листопада 2019 року), до дня ухвалення рішення у цій справі.

Таким чином, з огляду на вищезазначене, вимушений прогул ОСОБА_1 у межах спірних правовідносин є періодом з 08 листопада 2019 року по 19 січня 2021 року (дата ухвалення судового рішення про поновлення на посаді) та становить 438 календарних днів.

З матеріалів справи вбачається, що згідно з довідкою Головного НП в Житомирській області від 24 січня 2020 року № 120/29101.2020 середньоденне грошове забезпечення ОСОБА_1 з розрахунку в календарних днях становить 427 грн. 21 коп. (т.2 а.с. 2).

Відтак, середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу дорівнює 187 117 грн. 98 коп. (438 х 427 грн. 21 коп.), який підлягає стягненню на користь позивача.

У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Житомирській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Житомирській області №1402 від 31.10.2019 "Про застосування дисциплінарних стягнень" в частині застосування до командира роти конвойної служби Головного управління Національної поліції в Житомирській області, майора поліції ОСОБА_1 , дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Житомирській області №229 о/с від 08.11.2019 "По особовому складу" в частині звільнення зі служби майора поліції ОСОБА_1 , командира роти конвойної служби Головного управління Національної поліції в Житомирській області.

Поновити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІНКПП НОМЕР_1 ). на посаді командира роти конвойної служби Головного управління Національної поліції в Житомирській області (10008, м.Житомир, вул.Старий Бульвар,5/37, ) з 08.11.2019.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Житомирської області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній розмір грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 08.11.2019 по 19.01.2021 року у розмірі 187 117 (сто вісімдесят сім тисяч сто сімнадцять) грн. 98 коп., за виключенням обов`язкових платежів і зборів та виплачених сум.

Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та нарахування і виплати суми середнього грошового забезпечення за один місяць допустити до негайного виконання.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Постанова суду складена в повному обсязі 21 січня 2021 року.

Головуючий Совгира Д. І.

Судді Франовська К.С. Матохнюк Д.Б.