Справа № 540/3944/20
Суддя: Ковбій О.В.
Дата ухвалення: 2021-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2021 р.м. ХерсонСправа № 540/3944/20
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Ковбій О.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулась з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (далі - відповідач, ГУ ПФУ), у якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного Управління Пенсійного Фонду України в Херсонській області № 9361/03-16 від 23.10.2020 про розгляд заяви на перерахунок пенсії за віком ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області провести поновлення виплати пенсії за віком ОСОБА_1 з 07.10.2009 року відповідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" в розмірі, не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, на підставі документів, що знаходяться у її пенсійній справі.

Ухвалою від 11.12.2020 провадження у справі відкрито, визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Позов обґрунтований тим, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , нині зареєстрована та проживає в Державі Ізраїль, 29.09.2020 через свого представника за довіреністю звернулась до ГУ ПФУ з заявою про поновлення пенсії з 07.10.2009, яка була підписана позивачкою, нотаріально посвідчена та апостильована. Заява позивачки була прийнята відповідачем разом з усіма необхідними оригіналами документів. 12.11.2020 представницею позивачки було отримано Рішення ГУ ПФУ від 23.10.2020 №9361/03-16, яким було відмовлено ОСОБА_1 у поновленні пенсії з 07.10.2009 року. Не погоджуючись з такою відмовою відповідача, позивачка звернулась до суду.

29.12.2020 до суду надійшов відзив відповідача, згідно якого останній з позовом не погоджується. Вказує, що відділом з питань перерахунків пенсій №16 управління застосування пенсійного законодавства ГУ ПФУ розглянуто документи ОСОБА_1 щодо поновлення пенсії за віком з 07.10.2009 відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Рішенням від 23.10.2020 № 9361/03-16 прийнято рішення про відмову в поновленні пенсії за віком з 07.10.2009, оскільки позивачкою не дотримано встановленого порядку звернення за поновленням пенсії, не надано оригінал паспорту громадянина України або інший документ з відміткою про реєстрацію (довідку з місця проживання на території України), а тому відсутні правові підстави для поновлення виплати пенсії за віком ОСОБА_1 з 07.10.2009.

Ухвалою від 21.01.2021 закрито провадження у справі в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області провести поновлення виплати пенсії за віком ОСОБА_1 з 07.10.2009 року відповідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" в розмірі, не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, на підставі документів, що знаходяться у її пенсійній справі.

За таких обставин дослідженню та наданню оцінки судом підлягає Рішення ГУ ПФУ від 23.10.2020 №9361/03-16.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відзив відповідача, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 перебувала на обліку в ГУ ПФУ та отримувала пенсію за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_1 , виданим Суворовським рай(міськ)соцзабез м. Херсона від 09.09.1994.

24.09.2000 ОСОБА_1 виїхала з України до Ізраїлю на постійне проживання, де була прийнята на консульський облік в консульському відділі посольства України в Державі Ізраїль.

З 01.08.2000 у зв`язку із виїздом ОСОБА_1 до країни Ізраїль, виплату пенсії за віком їй було припинено.

Не погоджуючись з діями ГУ ПФУ щодо припинення виплати пенсії, ОСОБА_1 звернулась до суду. Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 11.05.2018 року по справі №821/275/18 позов задоволено частково. Зобов`язано ГУ ПФУ провести поновлення нарахування та виплату пенсії позивачу відповідно до норм Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" в розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, починаючи з дня звернення із заявою про поновлення виплати пенсії, а саме з 31.07.2017 року.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 21.08.2018 року, апеляційну скаргу залишено без задоволення, а рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 11.05.2018 року по справі №821/275/18 залишено без змін.

Згідно даних пенсійної справи позивачки, поновлення пенсії останній здійснено з 31.07.2017, що не заперечується сторонами.

Однак, як зазначає представниця позивача, після ухвалення Постанови Великої Палати Верховного Суду від 20.05.2020 у справі № 815/1226/18 таким пенсіонерам як позивачка, адміністративні суд на різних рівнях почали задовольняти позовні вимоги в поновленні виплати пенсії за віком з 07.10.2009, а не з дати звернення до ПФУ. Тому, оскільки відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною. У такій спосіб здійснюється "право на суд", яке відповідно до практики Європейського суду з прав людини включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати "вирішення" спору судом.

Вважаючи, що позивач має право на поновлення пенсії саме з 07.10.2009, 29.09.2020 представниця позивачки подала до ГУ ПФУ особисту заяву позивача про поновлення пенсії, яка нотаріально посвідчена та апостильована.

Заява позивачки була прийнята відповідачем разом з усіма необхідними документами.

12.11.2020 представницею позивачки було отримано Рішення ГУ ПФУ №9361/03-16 від 23.10.2020, яким було відмовлено ОСОБА_1 у поновленні пенсії та зазначено наступне. Згідно п.1.5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 №22-1 (зі змінами), заява про поновлення виплати пенсії подається пенсіонером (опікуном, піклувальником) особисто до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії.

Також зазначено, що особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред`явити паспорт або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік, як передбачено п.2.9 Порядку.

Крім цього, зазначено, що орган який призначає пенсію, розглядає питання про поновлення виплати раніше призначеної пенсії при зверненні особи з відповідною заявою. Заяви про поновлення виплати раніше призначеної пенсії приймаються при наявності в особи всіх необхідних документів (п.4.1 Порядку).

Оскільки ОСОБА_1 не дотримано вищезазначених вимог, відповідачем відмовлено у поновлені виплати пенсії.

Не погоджуючись з такою відмовою відповідача, представниця позивачки звернулась з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Частиною другою статті 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" визначено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Отже, кожний громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання зі збереженням усіх конституційних прав.

Виходячи з наведених законодавчих норм позивач, проживаючи в Ізраїлі, як громадянин України, має такі ж самі конституційні права, як і інші громадяни України, так як Конституція України та пенсійне законодавство України не допускає обмеження права на соціальний захист, зокрема, права на отримання пенсії, за ознакою місця проживання громадянина України.

З матеріалів справи вбачається, що підставою для відмови позивачу у поновленні пенсії з 07.10.2009 року було, зокрема, те, що необхідні для поновлення пенсії документи надані невповноваженою особою. Так, відповідач вказує, що ОСОБА_3 не є законним представником, отже не може звертатись з заявою про поновлення пенсії ОСОБА_1 замість неї.

З приводу викладеного, суд зазначає наступне.

Так, питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій урегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління Пенсійного Фонду України 25 листопада 2005 року № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року N 13-1) (далі - Порядок №22-1).

Відповідно до пункту 1.5 Порядку №22-1 заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про припинення перерахування пенсії на банківський рахунок та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, а пенсіонерами, які зареєстровані на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від уповноважених органів Російської Федерації, - до органу, що призначає пенсію, визначеного Пенсійним фондом України. При цьому у заяві про виплату частини пенсії непрацездатним членам сім`ї особи, яка знаходиться на повному державному утриманні, вказується адреса одержувача цієї частини пенсії.

Наведена норма вже не вперше була предметом правового аналізу Верховного Суду, зокрема в постановах від 20.02.2018 року по справі № 757/12134/14-а та в постанові від 11.07.2019 року по справі №812/564/18, за результатом якого суд касаційної інстанції вказав, що п. 1.5 Порядку №22-1 передбачено можливість подачі заяви як особисто пенсіонером, так і його уповноваженим представником.

Отже, відмова в розгляді питання щодо поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 з підстав подачі документів представником позивача, вповноваженим довіреністю є протиправною.

З приводу аргументів відповідача щодо неподання ОСОБА_1 документа з відміткою про реєстрацію (довідку з місця проживання на території України), суд зазначає наступне.

Так, відповідно до п.2.9 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 р. № 22-1 (далі - Порядок № 22-1) особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).

У відповідності до ст.5 Закону України "Про громадянство України" документами, які підтверджують громадянство України є, серед іншого, паспорт громадянина України, свідоцтво про належність до громадянства України, паспорт громадянина для виїзду за кордон.

За документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або довідка відповідних органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування (п.2.22 Порядку № 22-1).

До того ж, п.2.25 Порядку № 22-1 передбачено, що до заяви про виплату пенсії у зв`язку з виїздом за кордон подається паспорт громадянина України для виїзду за кордон з відповідним записом про виїзд на постійне місце проживання за кордон, та довідка або інший документ про зняття з реєстрації місця проживання в Україні.

Згідно з заявою про призначення пенсії від 15.09.2020, до неї долучено нотаріально завірена копія паспорту громадянина України для виїзду за кордон.

Відтак, наданий до заяви паспорт для виїзду за кордон ОСОБА_1 належним чином підтверджує її особу та громадянство України.

До того ж, з заяви та паспорту вбачається, що ОСОБА_1 постійно проживає в Ізраїлі, де була прийнята на консульський облік в консульському відділі посольства України в державі Ізраїль.

Громадяни України, які постійно проживають за кордоном, не мають прописки в Україні, а тому фізично не можуть надати до пенсійного органу відповідний документ підтверджуючий прописку на її території.

Тому відмова ГУ ПФУ поновити пенсію ОСОБА_1 з 07.10.2009 року через ненадання нею документів, що підтверджують реєстрацію на території України, є протиправною.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Частиною 1 статті 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 4 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Так, позивачкою при поданні адміністративного позову було сплачено судовий збір у сумі 840,80 грн., що підтверджується квитанцією №78657 від 30.11.2020. З огляду на те, що позов задоволено частково, суд дійшов висновку щодо стягнення судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 420,40 грн.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області № 9361/03-16 від 23.10.2020 про розгляд зави на перерахунок пенсії за віком ОСОБА_1 .

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (73005, м.Херсон, вул.28 Армії, 6, ) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 ) судовий збір в сумі 420 (чотириста двадцять) грн 40 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя О.В. Ковбій

кат. 112010200