Справа № 640/5400/20
Суддя: Скочок Т.О.
Дата ухвалення: 2021-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2021 року м. Київ № 640/5400/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Скочок Т.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в м. Києві
провизнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у призначені та виплаті ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) грошової допомоги, згідно з п. 7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) до стажу роботи, який дає право на призначення грошової допомоги, згідно з п. 7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», періоди його роботи: з 01.05.1992 по 01.06.1995 на посаді головного лікаря медико-санітарної частини Київського заводу електронних обчислювальних та керуючих машин виробничого об`єднання «Електронмаш» та з 01.01.2014 по 31.03.2014 на посаді заступника директора з оперативної роботи, медицини катастроф та цивільного захисту населення - керівника служби медицини катастроф Центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф міста Києва;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення, відповідно п. 7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено про те, що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909 Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років не містить будь-яких конкретних вимог щодо організаційно-правової форми вказаних закладів та їх підпорядкованості, з урахуванням того, що відповідно до примітки 2 цього Переліку, робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим Переліком, дає право на пенсію незалежно від відомчої належності закладів і установ. Натомість, Переліком закладів охорони здоров`я, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я України від 28.10.2002 №385, медико-санітарна частина ж лікувальним закладом. Вказане у своїй сукупності, за твердженням позивача, вказує на безпідставність неврахування Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві період його роботи з 01.05.1992 по 01.06.1995 на посаді головного лікаря медико-санітарної частини Київського заводу електронних обчислювальних та керуючих машин виробничого об`єднання «Електронмаш» для призначення грошової допомоги, згідно з п. 7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Щодо стажу роботи з 01.01.2014 по 31.03.2014 на посаді заступника директора з оперативної роботи, медицини катастроф та цивільного захисту населення - керівника служби медицини катастроф Центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф міста Києва у позовній заяві наголошено на тому, що на підтвердження плати єдиного соціального внеску за січень-березень 2014 року та, відповідно, наявність підстав для зарахування вказаного періоду роботи до стажу за вислугу років Центром екстренної медичної допомоги та медицини катастроф міста Києва видано довідку від 30.09.2019 №2672 про те, що нарахування та виплата заробітної плати, а також нарахування та сплата єдиного внеску за січень-березень 2014 року проведено Центром ц квітні 2014 року.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та встановлено відповідачу строк для надання відзиву.

Від представника відповідача через канцелярію суду надійшов відзив, в якому останній заперечував проти задоволення позовних вимог, вказуючи на те, що до стажу за вислугою років для визначення права на призначення грошової допомоги в розмірі 10 пенсій не були враховані, зокрема, наступні періоди роботи:

з 01.05.1992 по 01.06.1995 на посаді головного лікаря Київського заводу електронних обчислювальних та керуючих машин, не зараховано для визначення права для призначення грошової допомоги, оскільки із записів в трудовій книжці, даних довідки від 14.02.2019 №44, ДП «Електронмаш» неможливо визначити підпорядкування медсанчастини, а наданими до Головного управління документами не підтверджується робота позивача в закладах охорони здоров`я, передбачених Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909;

з 01.01.2014 по 31.03.2014 на посаді заступника директора з оперативної роботи медицини катастроф та цивільного захисту населення - керівника служби медицини катастроф, оскільки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні дані за вказаний період.

У той же час, як наголошено представником відповідача, Головним управлінням направлено лист до ДП «Електронмаш» (адреса: пр. Кільцева дорога, 4, м. 03180) від 08.05.2020 № 2600-0310-8/56927, в якому відповідач просив надіслати на адресу Головного управління довідку або інші підтверджуючі документи чи являлась медсанчастина структурним підрозділом Київського заводу «Електронмаш» або підпорядковувалась іншому медичному закладу (відомству), проте, запитуваних відомостей відповідачем отримано не було, внаслідок чого не можливо встановити чи була медсанчастина структурним підрозділом Київського заводу «Електронмаш» або підпорядковувалась іншому медичному закладу (відомству). Крім того, за твердженням представника відповідача, запис №34 у трудовій книжці про зарахування на роботу з 03.01.2014 має розбіжність з підставою запису, а саме: з наказом від 07.04.2014 №67, тобто між датою зарахування на роботу та наказом про зарахування на роботу проміжок часу 3 місяці та 4 дні. З урахуванням всього викладеного, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 02.09.2019 №89 відмовлено ОСОБА_1 у призначенні одноразової виплати в розмірі десяти пенсій, оскільки спеціальний стаж роботи останнього працівником охорони здоров`я за переліком, що затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909, складає 31 рік 8 місяців 25 днів, замість належних 35 років. На додаток, представником відповідача зауважено, що заява ОСОБА_1 не відповідає встановленій положеннями Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, формі, а тому у Головного управління відсутній обов`язок з прийняття та подальшого розгляду даної заяви.

Від позивача через канцелярію суду надійшла відповідь на відзив, в якій останнім додатково наголошено на обґрунтованості заявлених позовних вимог. Разом з тим, суд звертає увагу, що вказана відповідь на відзив не містить підпису особи, яка його подала, а тому не підлягає прийняттю до розгляду судом.

З огляду на вказане, виходячи з положень п. 2 ч. 1 ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов до висновку про можливість розгляду даної адміністративної справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши подані представниками сторін документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

За твердженнями позивача, що не заперечувалось відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, 26.07.2019 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про виплату йому грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення, відповідно п. 7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Листом від 04.09.2019 №194984/03 Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повідомило ОСОБА_1 про те, що стаж, який дає право на призначення пенсії за вислугу років становить 31 рік 8 місяців 25 днів, з огляду на що, відсутні підстави для виплати останньому грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення, відповідно п. 7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

На підставі викладеного, вважаючи власні права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся з позовом до суду.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості й в інших випадках, передбачених законом (ст. 46 Конституції України).

Відповідно до п. 7-1 розділу Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (надалі - Закон №1058-IV), особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону №1788-XII, і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

На виконання вказаних законодавчих положень Постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1191 затверджено Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати (надалі - Порядок №1191).

Пунктом 2 Порядку №1191 визначено, що до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п.п. «е» і «ж» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що передбачені, зокрема, Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років» (надалі - Перелік №909).

У свою чергу, п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (надалі - Закон №1788-XII) передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники охорони здоров`я після досягнення ними 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Розділом 2 «Охорона здоров`я» Переліку №909 передбачено, що право на пенсію за вислугою років мають лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад), що працюють у таких закладах охорони здоров`я: лікарняні заклади, лікувально-профілактичні заклади особливого типу, лікувально-трудові профілакторії, амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади швидкої та невідкладної допомоги, заклади переливання крові, заклади охорони материнства і дитинства, санаторно-курортні заклади, установи з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби та територіальні органи Держсанепідслужби, діагностичні центри.

Пунктом 5 Порядку №1191 визначено, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 1 жовтня 2011 року призначається пенсія за віком відповідно до Закону України №1058-IV та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону №1788-XII, і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

Зміст наведених норм права свідчить, що законодавець пов`язує право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, зокрема, з наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу (35 років) роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п.п. «е» і «ж» ст. 55 Закону №1788-XII.

Визначення поняття заклад охорони здоров`я наведено у ст. 3 Основ законодавства України про охорону здоров`я від 19.11.1992 №2801-ХІІ, згідно з якою, це юридична особа будь-якої форми власності та організаційно-правової форми або її відокремлений підрозділ, основним завданням яких є забезпечення медичного обслуговування населення на основі відповідної ліцензії та професійної діяльності медичних (фармацевтичних) працівників.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 цих Основ, заклади охорони здоров`я створюються підприємствами, установами та організаціями з різними формами власності, а також приватними особами за наявності необхідної матеріально-технічної бази і кваліфікованих фахівців.

Враховуючи наведене, суд зазначає, що до стажу роботи, який дає право на призначення грошової допомоги, зараховується, зокрема, робота у закладах та на посадах, визначених Порядком №909.

Згідно зі ст. 62 Закону №1788-XII та п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (надалі - Порядок №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Отже, законодавець встановив, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, і лише у випадку відсутності останньої або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих, зокрема, за місцем роботи.

Як вбачається з відомостей з трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 , копія якої наявна у матеріалах справи, останній у період з 31.03.1992 по 01.06.1995 працював на посаді головного лікаря Київського заводу електронних обчислювальних та керуючих машин.

Разом з тим, заводи відсутні у переліку закладів охорони здоров`я, робота у яких дає право на пенсію за вислугою років, відтак, висновок відповідача про відсутність підстав для зарахування страхового стажу позивача у період з 31.03.1992 по 01.06.1995, який дає право на призначення грошової допомоги, є законодавчо мотивованим.

У той же час, суд вказує, що згідно з наявною у матеріалах справи копією довідки від 30.09.2019 №2672, виданої Центром екстреної медичної допомоги та медицини катастроф міста Києва, нарахування та виплати заробітної плати з січня 2014 року по березень 2014 року, нарахування та перерахування єдиного соціального внеску проведено у квітні 2014 року. Вказане спростовує висновки представника відповідача про те, що у реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні дані за вказаний період. Водночас, суд погоджується з твердженнями представника відповідача про те, що запис №34 у трудовій книжці про зарахування на роботу з 03.01.2014 має розбіжність з підставою запису, а саме: з наказом від 07.04.2014 №67, тобто між датою зарахування на роботу та наказом про зарахування на роботу проміжок часу 3 місяці та 4 дні. Уточнюючих довідок з цього питання позивачем ані відповідачу під час розгляду заяви, ані суду не надано.

З урахуванням всього викладеного у сукупності, суд вказує про те, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві правомірно та у межах повноважень останнього відмовлено у призначенні одноразової виплати в розмірі десяти пенсій, оскільки спеціальний стаж роботи останнього працівником охорони здоров`я за переліком, що затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909, складає 31 рік 8 місяців 25 днів, замість належних 35 років.

У силу ч.ч. 1 та 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для задоволення останніх.

Керуючись ст.ст. 77, 139, 246, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (, адреса: 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16) відмовити у повному обсязі.

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.О. Скочок