Справа № 120/439/21-а
Суддя: Заброцька Людмила Олександрівна
Дата ухвалення: 2021-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про відмову в забезпеченні адміністративного позову

м. Вінниця

22 січня 2021 р. Справа № 120/439/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Заброцької Людмили Олександрівни, розглянувши в порядку письмового провадження заяву позивача про забезпечення позову в адміністративній справі за позовом Приватного підприємства "Глорія-В" до Виконавчого комітету Вінницької міської ради про визнання протиправними та скасування рішень, -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Приватного підприємства "Глорія-В" до Виконавчого комітету Вінницької міської ради про визнання протиправними та скасування рішень.

Разом із адміністративним позовом позивачем подано до суду заяву про забезпечення позову, в якій позивач просить забезпечити поданий адміністративний позов шляхом зупинення дії рішення Виконавчого комітету Вінницької міської ради від 23.12.2020 №2863 «Про демонтаж засобу зовнішньої реклами»; зупинення дії рішення Виконавчого комітету Вінницької міської ради від 23.12.2020 №2864 «Про демонтаж засобу зовнішньої реклами»; зупинення дії рішення Виконавчого комітету Вінницької міської ради від 23.12.2020 №2865 «Про демонтаж засобу зовнішньої реклами».

Заява позивача про забезпечення позову мотивована тим, що, на переконання позивача, рішення Виконавчого комітету Вінницької міської ради від 23.12.2020 №2863, №2864, №2865 «Про демонтаж засобу зовнішньої реклами», відповідно до яких вирішено демонтувати рекламну конструкцію арочного типу, яка розташована на автомобільній дорозі М-12 виїзд з м. Вінниця вул. Немирівське шосе (біля буд №98) (над проїздною частиною); автомобільній дорозі М-12 під`їзд до м. Вінниця км. 0-990 (над проїздною частиною); за адресою: вул. Немирівське шосе біля зупинки ТОВ «Барлінек-Інвест» (дорога М:12 біля АЗС «Укрнафта»), має очевидні ознаки протиправності, порушує права та інтереси позивача, а у випадку демонтажу рекламних конструкцій, належних позивачу, балансовою вартістю 264000 грн ефективний захист та поновлення порушених прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, буде неможливим. В зв`язку з чим позивач вважає, що наявні підстави для забезпечення позову шляхом зупинення дії таких рішень.

Надаючи оцінку доводам заяви про забезпечення позову та визначаючись щодо наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову, суд виходить із наступного.

За правилами частини 1 статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Згідно з частиною 2 статті 154 КАС України суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову.

Відтак, розгляд заяви про забезпечення позову в судовому засіданні здійснюється виключно у разі, якщо матеріали адміністративної справи та заяви про забезпечення позову перешкоджають можливості об`єктивного розгляду заяви без участі сторін.

Проте, у даному випадку, ознайомившись з матеріалами адміністративного позову та заяви про забезпечення позову, суд вважає за можливе розглянути вказану заяву без повідомлення учасників справи.

Так, відповідно до вимог статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За змістом частини 4 статті 150 КАС України подання адміністративного позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.

Відповідно до положень статті 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно з частинами першою та другою статті 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Частиною першою статті 152 КАС України визначено, що заява про забезпечення позову подається в письмовій формі і повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову, а також захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

Крім того, частиною другою статті 150 КАС України передбачений вичерпний перелік підстав для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а суд повинен, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи існує хоча б одна з названих підстав, і оцінити, чи не може застосування заходів забезпечення позову завдати більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Відповідно до правового висновку, викладеного у п. 30 постанови Верховного Суду від 20.03.2019 року в справі № 826/14951/18, за своєю правовою природою інститут забезпечення позову - це надання позивачеві тимчасової правової охорони його прав та інтересів, за захистом яких він звернувся чи має намір звернутися в суд, до вирішення спору судом та набрання рішенням суду законної сили. Заходи забезпечення позову є втручанням суду у спірні правовідносини, тому вони повинні застосовуватися судом з підстав та в порядку, прямо передбаченому законом.

При цьому, саме позивач, як суб`єкт звернення із відповідною заявою ( клопотанням), повинен обґрунтувати наявність в даному випадку підстав для забезпечення позову, передбачених ч. 2 ст. 150 КАС України.

Для задоволення судом поданої позивачем заяви про забезпечення адміністративного позову останній має довести, що невжиття вказаних заходів забезпечення позову призведе хоча б до одного із наслідків, передбачених частиною 2 статті 150 КАС України.

У пункті 17 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ" № 2 від 06.03.2008 року надано роз`яснення, що в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування обставин, які б свідчили про наявність підстав для забезпечення позову.

Доводи заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову суд оцінює з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших осіб, які беруть участь в справі; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у випадку невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таким заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового розгляду.

Суд зазначає, що відповідно до поданої позивачем позовної заяви предметом оскарження в даній адміністративній справі є рішення Виконавчого комітету Вінницької міської ради від 23.12.2020 №2863, №2864, №2865 Про демонтаж засобу зовнішньої реклами, відповідно до яких вирішено демонтувати рекламну конструкцію арочного типу, яка розташована на автомобільній дорозі М-12 виїзд з м. Вінниця вул. Немирівське шосе (біля буд №98) (над проїздною частиною); автомобільній дорозі М-12 під`їзд до м. Вінниця км. 0-990 (над проїздною частиною); за адресою: вул. Немирівське шосе біля зупинки ТОВ Барлінек-Інвест (дорога М:12 біля АЗС « Укрнафта» ) які, на думку позивача, прийнято необгрунтовано та без наявності для того правових підстав.

Разом з тим, позивач обґрунтовує заяву про забезпечення позову із посиланням, зокрема, на підставу передбачену у п. 1 ч. 2 ст. 150 КАС України, вважаючи, що у випадку демонтажу рекламних конструкцій, належних позивачу, балансовою вартістю 264000 грн ефективний захист та поновлення порушених прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, буде неможливим.

У контексті процесуального питання, яке є предметом розгляду, суд зазначає, що оскаржувані у справі рішення відповідача можуть справляти певний несприятливий вплив на учасників спірних правовідносин, зокрема на позивача. Так, оскаржувані рішення за наслідком їх реалізації можуть мати наслідки, які позивач оцінює для себе як негативні. Проте, суд зауважує, що відповідно до положень ст. 150 КАС України зазначені обставини, навіть у разі їх доведення, не у кожному випадку є підставами для застосування заходів забезпечення позову в адміністративній справі.

Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 826/16509/18 та від 26.12.2019 у справі № 640/13245/19, від 20.03.2019 у справі № 826/14951/18).

Тому, у кожному випадку суд повинен надати оцінку характеру ймовірних наслідків оскаржуваних рішень, дій, бездіяльності суб`єкта владних повноважень і лише у виняткових випадках за клопотанням позивача чи з власної ініціативи постановити ухвалу про забезпечення позову.

Окрім того, порушення прав, свобод чи інтересів особи - це фактичний наслідок протиправного рішення, дії чи бездіяльності конкретної особи (або осіб) щодо неї. Моментом порушення є момент прийняття рішення, вчинення дій чи бездіяльності, які породжують або можуть породити в майбутньому негативні правові наслідки для особи у вигляді виникнення, зміни чи припинення певних правовідносин за її участю. Іншими словами, таке рішення (дії чи бездіяльність) є юридичним фактом, котрий має існувати на момент звернення до суду, передувати йому та підтверджуватися належними доказами (постанова Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №826/15718/16).

Надавши оцінку доводам заявника, суд зауважує, що оскаржувані в даній справі рішення прийнято ще 23.12.2020 року, заяву про забезпечення позову позивачем подано 21.01.2021, при цьому в обгрунтування поданої заяви позивачем не зазначається, які саме обставини, на його думку, свідчать що станом на 21.01.2021 року існують підстави для вжиття заходів забезпечення позову. Так, до заяви про забезпечення позову не долучено будь-яких доказів, які б свідчили про реалізацію ( виконання ) відповідачем оскаржуваних рішень.

Крім того, стосовно посилання заявника, як на підставу для забезпечення позову, на п. 2 ч. 2 ст. 150 КАС України, а саме на наявність очевидних ознак протиправності оскаржуваних рішень, суд зазначає, що виходячи з доводів та обгрунтувань позовної заяви питання правомірності чи протиправності оскаржуваних рішень, в даному випадку, може бути з"ясовано судом тільки на підставі встановлення всіх фактичних обставин справи, оцінки належності, допустимості і достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності.

При цьому суд враховує, що відповідно до змісту оскаржуваних рішень вони прийняті в зв`язку з невиконанням припису робочого органу з регулювання діяльності по розміщенню зовнішньої реклами в м. Вінниці від 10.02.2020 року, 17.02.2020 року та 14.05.2020 року, виданого ПП «Глорія В» щодо добровільного демонтажу протиправно встановленого рекламного засобу, з метою усунення порушень при розміщенні зовнішньої реклами.

Таким чином, суд зауважує, що з наданих матеріалів вбачається, що спірні правовідносини між сторонами щодо розміщення засобу зовнішньої реклами тривають ще з 10.02.2020 року, тобто вже майже рік. Разом з тим, позивачем не надано суду доказів щодо оскарження припису робочого органу з регулювання діяльності по розміщенню зовнішньої реклами в м. Вінниці від 10.02.2020 року, 17.02.2020 року та 14.05.2020 року, виданого ПП «Глорія В» щодо добровільного демонтажу встановлених рекламних засобів.

Відтак, на даному етапі судом не може бути встановлено наявність ( відсутність) очевидних ознак протиправності оскаржуваних в даній справі рішень відповідача.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що доводи заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову є необгрунтованими, отже на даний час відсутні підстави для забезпечення позову за наведених позивачем обгрунтувань та в обраний спосіб.

Відповідно до ч. 5 ст. 154 КАС України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 9, 150, 151, 154, 243, 248, 256 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Відмовити в забезпеченні адміністративного позову Приватного підприємства "Глорія-В" до Виконавчого комітету Вінницької міської ради в адміністративній справі №120/439/21-а.

Ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Заброцька Людмила Олександрівна