Справа № 280/8692/20
Суддя: Сацький Роман Вікторович
Дата ухвалення: 2021-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

19 січня 2021 року Справа № 280/8692/20 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сацького Р.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом Селянського (Фермерського) господарства «Бабич» (СФГ «Бабич»)

до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Придніпровського Міжрегіонального управління Укртрансбезпеки

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Токмацький міськрайонний відділ державної виконавчої служби Південно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро)

про визнання протиправною та скасування постанови від 11.08.2020 №208905 про застосування адміністративно-господарського штрафу,

ВСТАНОВИВ:

30 листопада 2020 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Селянського (Фермерського) господарства «Бабич» (СФГ «Бабич») (далі позивач) до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Придніпровського Міжрегіонального управління Укртрансбезпеки (далі відповідач) та Токмацького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (далі третя особа), в якому позивач просить суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову Управління Укртрансбезпеки у Запорізькій області про застосування адміністративно господарського штрафу №208905 від 11.08.2020 у сумі 17000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 19.11.2020 у відповідь на адвокатський запит представник СФГ «БАБИЧ» отримав від Токмацького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) копію Постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №208905 від 11.08.2020 у сумі 17 000,00 грн. Правовою підставою для складання Постанови владним суб`єктом обрано та вказано абз. 15 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».Як зазначає позивач, що на момент здійснення перевірки вказаного вище транспортного засобу працівниками Відповідача, позивач не був перевізником в розумінні статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт», а отже не може бути субєктом відповідальності, передбаченої абз. 15 ч. 1 ст. 60 зазначеного Закону. Також зауважує, що автомобіль КАМАз держ. н. НОМЕР_1 з причепом держ. н. НОМЕР_2 перевозив супичий вантаж пшеницю, що прямо зазначено в ТТН №10 від 12.07.2020, однак, станом на дату подачі позову існує Методика виконання вимірювань поосьових навантажень та маси вантажних транспортних засобів у русі, розроблена Харківським національним автомобільно-дорожнім університетом Державної служби автомобільних доріг України, затверджена заступником голови Державної служби автомобільних доріг України (Укравтодор), атестована у відповідності з ГОСТ 8.010-99 Національним науковим центром «Інститут Метрології», свідоцтво про атестацію №02-84-08). За змістом вказаної методики вбачається, що вона застосовується для визначення вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісь (осі) транспортного засобу із сталим вантажем та не розповсюджується на транспортні засоби з рідким вантажем або вантажем, що змінює розподіл навантажень на вісь (осі) транспортного засобу в русі (тобто з сипучим вантажем). За таких обставин, результати даного вимірювання не можна вважати достовірними, зважаючи на неможливість встановлення точного показника навантаження на кожну з осей транспортного засобу з відповідним сипучим вантажем. Також у позовній заяві зазначено про понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15500,00 грн. З наведених підстав, просить суд позов задовольнити.

Ухвалою суду від 02.12.2020 заяву про забезпечення позову Селянського (Фермерського) господарства «Бабич» (СФГ «Бабич») - повернуто позивачу без розгляду.

02 грудня 2020 р. ухвалою суду позовну заяву залишено буз руху.

В межах встановленого строку позивачами виконані вимоги ухвали суду від 02 грудня 2020 року, в результаті чого позовна заява приведена у відповідність вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 КАС України.

11.12..2020 ухвалою відкрито провадження у справі за правилами спрощенного позовного провадження. Судове засідання призначено на 13.01.2021 о/об 14 год. 30 хв.

Ухвалою суду від 16.12.2020 забезпечено позов Селянського (Фермерського) господарства «Бабич» (СФГ «Бабич») (71740, Запорізька область, Токмацький район, с. Покровське, вул. Антипенка, буд. 126, код ЄДРПОУ 3624529). Зупинено стягнення в межах виконавчого провадження ВП №63580984 з Селянського (Фермерського) господарства «Бабич» (СФГ «Бабич») (71740, Запорізька область, Токмацький район, с. Покровське, вул. Антипенка, буд. 126, код ЄДРПОУ 3624529) на підставі постанови Управління Укртрансбезпеки в Запорізькій області про застосування адміністративно-господарського штрафу №208905 від 11.08.2020, до набрання законної сили судовим рішенням у справі №280/8692/20.

Копія ухвали суду з позовом та додатками була отримана представником відповідача 21.12.2020, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, трекінг код 357.

Станом на дату розгляду справи, відзив від відповідач до суду не надійшли.

Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Оскільки відповідач відзив на позовну заяву не надав, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Копія ухвали суду з позовом та додатками була отримана представником третьої особа 18.12.2020, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, трекінг код 756.

Станом на дату розгляду справи третя особа пояснень не надала.

Ухвалою суду від 29.12.2020 у задоволенні заяви представника позивача Селянського (Фермерського) господарства «Бабич» (СФГ «Бабич») (71740, Запорізька область, Токмацький район, с. Покровське, вул. Антипенка, буд. 126, код ЄДРПОУ 3624529) щодо проведення судового засідання по справі №280/8692/20 в режимі відеоконференції - відмовлено.

12.01.2021 від представника позивача через канцелярію суду (вх. №1649) подано клопотання про проведення судового засідання за відсутності позивача та його представника.

Статтею 258 КАС України передбачено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до п. 10 ч.1 ст. 4 КАС України, письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для розгляду справи в порядку письмового провадження, фіксація судового засідання за допомогою технічного засобу, відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України не здійснювалось.

Суд, оцінивши обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наступне.

СЕЛЯНСЬКЕ (ФЕРМЕРСЬКЕ) ГОСПОДАРСТВО "БАБИЧ" є юридичною особою (), про що в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань зроблено запис: 12.02.1993, номер запису: 0000217. Основний вид діяльності Код КВЕД 01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (основний); Код КВЕД 01.19 Вирощування інших однорічних і дворічних культур; Код КВЕД 01.63 Післяурожайна діяльність; Код КВЕД 46.21 Оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин; Код КВЕД 47.89 Роздрібна торгівля з лотків і на ринках іншими товарами; Код КВЕД 49.41 Вантажний автомобільний транспорт; Код КВЕД 77.12 Надання в оренду вантажних автомобілів

13.07.2020 працівниками Укртрансбезпеки на автомобільній дорозі Запорізька область, 129 км+603 м, Н-30 проведено перевірку додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом КАМАЗ, номерний знак НОМЕР_1 , модель 53202, який згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 належить СЕЛЯНСЬКОМУ (ФЕРМЕРСЬКОМУ) ГОСПОДАРСТВУ "БАБИЧ", на момент складання акту знаходилися під керуванням водія ОСОБА_1 , про що складено акт №221219. Під час перевірки виявлено порушення абз. 15 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Згідно Товарно-транспортної накладної від 10 липня 2020 року № 10, найменування вантажу зазначено пшениця врожаю 2020 р., вид пакування - насипом, маса брутто - 36640, 00 т.

За результатами проведення зважування транспортного засобу посадовими особами управління Укртрансбезпеки складено Акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів № 031625 від 13.07.2020, відповідно до пунктів 8 та 10 якого нормативно допустима маса становить 40,00 т.

За результатами проведення зважування транспортного засобу посадовими особами управління Укртрансбезпеки складено розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, яким встановлено плату за проїзд у розмірі 92,34 євро.

11.08.2020 відподачем прийнята постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу №208905 по відношенню до позивача, в якій зазначено, що позивачем допущено порушення ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», відповідальність за яке передбачена абз. 15 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» та затосовано штраф у розмірі 17000,00 грн.

Зазначена постанова була отримана представником позивача 19.11.2020 у відповідь на адвокатський запит.

Не погоджуючись з правомірністю винесення постанов про застосування адміністративно-господарського штрафу позивач подав позов до суду.

Розглянувши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд встановив наявність достатніх підстав для прийняття законного та обґрунтованого рішення по справі.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з приписів ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України "Про автомобільний транспорт" №2344-ІІІ (далі закон №2344-ІІІ), який регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень.

В розумінні статті 1 Закону № 2344-ІІІ автомобільний перевізник - це фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; вантажні перевезення - перевезення вантажів вантажними автомобілями.

Відповідно до вимог частини першої та другої статті 48 Закону № 2344-III автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків (частина четверта статті 48 Закону № 2344-ІІІ).

Здійснення габаритно-вагового контролю регламентовано Порядком здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують

нормативні, затвердженого постановою КМУ від 27 червня 2007 року № 879 (далі - Порядок № 879).

Згідно з пунктами 3, 4 Порядку № 879 габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та відповідними підрозділами МВС, що забезпечують безпеку дорожнього руху; робота пунктів габаритно-вагового контролю в частині організації та проведення робіт із зважування транспортних засобів забезпечується службами автомобільних доріг в Автономній Республіці Крим, областях та м. Севастополі і підприємствами, визначеними в установленому законодавством порядку.

Процедуру взаємодії посадових осіб Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті та її територіальних органів (далі - посадові особи Укртрансінспекції), працівників відповідних підрозділів Міністерства внутрішніх справ України, що забезпечують безпеку дорожнього руху (далі - відповідні підрозділи МВС), а також служб автомобільних доріг в Автономній Республіці Крим, областях та м. Севастополі та підприємств, визначених у встановленому законодавством порядку (далі - служби автомобільних доріг), під час організації та проведення габаритно-вагового контролю транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів (далі - транспортні засоби) під час проїзду автомобільними дорогами загального користування визначає Порядок №1007/1207.

Згідно з пунктом 4 даного Порядку №1007/1207 посадові особи Укртрансінспекції під час здійснення габаритно-вагового контролю, серед іншого, визначають місця проведення габаритно-вагового контролю за погодженням з відповідним підрозділом МВС відповідно до вимог Порядку здійснення габаритно-вагового контролю; розробляють та погоджують з відповідними підрозділами МВС, службами автомобільних доріг графіки роботи пунктів габаритно-вагового контролю в частині організації та проведення робіт зі зважування транспортних засобів; видають довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю (додаток 1); складають акт про перевищення транспортним засобом нормативних габаритних або вагових параметрів та визначають суму плати за проїзд за формулою розрахунку відповідно до пунктів 30 - 31 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю №879; при здійсненні габаритно-вагового контролю перевіряють у водіїв великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів наявність дозволів на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, оформлених та виданих в установленому законодавством порядку. Пункти 5, 6 даного Порядку визначають повноваження працівників підрозділів МВС та Служби автомобільних доріг.

Пунктами 16, 18, 19 Порядку № 879 визначено, що габаритно-ваговий контроль на стаціонарних пунктах включає документальний, попередній та/або точний контроль, на пересувних - документальний, точний контроль. За результатами точного габаритно- вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка результатів здійснення контролю із зазначенням часу і місця його проведення. Під час проведення габаритно-вагового контролю Укртрансбезпека або її територіальні органи керуються методикою, затвердженою Мінекономрозвитку.

Відповідно до пункту 3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 30 від 18 січня 2001 року, транспортний засіб з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

Пунктом 22.5 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року, передбачено що за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги -4м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Закон України «Про автомобільний транспорт» та Правила перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджені наказом Мінтрансу України № 363 від 14 жовтня 1997 року, зареєстровані в Міністерстві юстиції України за № 128/2568 від 20 лютого 1998 року, визначають товарно-транспортну накладну обов`язковим документом, що повинен оформлюватися при перевезенні вантажів автомобільнім транспортом.

Так, пунктом 11.1 Правил передбачено, що основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.

Зауважень, щодо наявності, відсутності чи оформлення ТТН відповідачем у вище наведених документах не зазначалося.

При цьому, щодо визначення відповідачем перевищення вагових обмежень, слід зазначиш, що акт перевірки та розрахунок плати за проїзд також не містять будь-яких характеристик зважувального обладнання, зокрема в частині: якими саме вагами проводилось зважування транспортного засобу (тип, модель, заводський номер), чи призначені вони для проведення зважування у русі, який відсоток похибки таких ваг, чи компетентним органом проведено повірку ваг, чи не втратили документи на ваги чинність, тощо.

Як зазначено у акті про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів №03625 від 13.07.2020 транспортний засіб марки КАМАЗ (д.н.з. № НОМЕР_1 ) разом з причепом (д.н.з. НОМЕР_4 ) мав фактичну вагу 37,0 тон, що на 3,0 тони менше встановлених допустимих вагових параметрів в 40,0 тон.

При цьому із вказаного акту, також, чітко видно, що на передню вісь транспортного засобу марки КАМАЗ (д.н.з. № НОМЕР_1 ) було фактичне навантаження у 4,2 тони при допустимих 11,0 тонах (менше на 6.8 тон): на другу вісь фактичне навантаження складало 8,75 тон, а на третю - 9.1 тон; на першу вісь причепа (д.н.з. НОМЕР_4 ) фактичне навантаження складало 6,95 при допустимих 11 тон (менше на 4.05 тон), а на другу 8,0 тон при допустимих 11,0 тон (менше на 3,0 тон).

Позивач здійснював перевезення сипучого (подільного) вантажу.

Сипучий вантаж не є сталим під час руху в транспортному засобі, а тому може змінювати розподіл навантажень на вісі транспортного засобу у русі та/або під час гальмування, та в свою чергу не дає можливості за відсутності відповідної методики зважування з достовірністю встановити, що перевезення вантажу здійснювалось з перевищенням вагових обмежень.

Який саме вантаж перевозився відповідачем в документах не відображено, доказів того, що контролюючий орган, проводив зважування у статичному режимі також не відображено в документах, що унеможливлює встановлення достовірного та точного показника навантаження на кожну з осей транспортного засобу. Тому, дії відповідача при здійсненні зважування транспортного засобу, не можна вважати правомірними.

Так, підставою для винесення оскаржуваної постанови стало встановлення під час зважування факту перевезення Позивачем вантажу з перевищенням навантаження на здвоєну ось. При цьому, під час визначення маси здвоєної осі перевіряючи особи протиправно сумували осьові навантаження на кожну з осей, оскільки при визначенні навантаження на здвоєні осі, такі дві осі, що утворюють здвоєну ось, повинні зважуватись разом.

Суд зазначає, що Методика, про яку йдеться у пункті 2 Порядку №879 та згідно якої повинен проводитись процес визначення навантаження на вісь (осі) транспортного засобу, спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології (Укрметртестандартом) не затверджено.

Єдиною методикою виконання вимірювань поосьових навантажень на маси вантажних транспортних засобів у русі в Україні є лише Методика виконання вимірювань поосьових навантажень та маси вантажних транспортних засобів у русі,

розроблена Харківським національним автомобільно-дорожнім університетом Державної служби автомобільних доріг України, затверджена заступником голови Державної служби автомобільних доріг України (Укравтодор), атестована у відповідності з ГОСТ 8.010-99 Національним науковим центром "Інститут Метрології", свідоцтво про атестацію N9 02-84-08.

Разом із тим, вказана методика не розповсюджується на транспорті засоби з рідким вантажем або вантажем, що змінює розподіл навантажень на вісі транспортного засобу в русі.

При здійсненні зважування транспортного засобу з сипучим вантажем, який змінює розподіл навантажень на осі транспортного засобу в русі, результати вимірювання, здійсненні посадовими особами відповідача, не можна вважати достовірними, оскільки такі вимірювання здійсненні без застосування відповідної Методики, яка б враховувала особливості вантажу, що свідчить про неможливість встановлення достовірного та точного показника навантаження на кожну з осей транспортного засобу з відповідним сипучим вантажем.

Таким чином, відсутність методики виконання вимірювань поосьових навантажень та маси вантажних транспортних засобів із вантажем, що змінює розподіл навантажень на вісі транспортного засобу в русі, свідчить про неможливість встановлення достовірного та точного показника навантаження на кожну з осей транспортного засобу.

З приводу того, що відповідач застосував адміністративно-господарський штраф не до орендаря, а до позивача, необхідно зазначити наступне.

Відповідно до п.1 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті від 8 листопада 2006 р. № 1567 процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами.

Пунктом 2 зазначеного Порядку встановлено, що державному контролю підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб`єктів господарювання (далі - транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.

Згідно ст. 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Крім того, відповідно до ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи.

Як встановлено матеріалами адміністративної справи, відповідно до Договору оренди вантажного транспортного засобу з причепом від 03.01.2020 №1КП/2020 транспортний засіб: вантажний автомобіль марки КАМАЗ (д.н.з. № НОМЕР_1 ) та причеп. (д.н.з. № НОМЕР_4 ), що належить Позивачу згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 передано останнім в оренду Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 , яка здійснює господарську діяльність у сфері наданні послуг із вантажних перевезень (49.41 Вантажний автомобільний транспорт (основний) і станом на момент вчинення працівниками Відповідача 13.07.2020 габаритно-вагового контролю транспортного засобу марки КАМАЗ (д.н.з. № НОМЕР_1 ) з відповідним причепом перевізником виступала Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , а не Позивач.

Вказані обставини підтверджуються відомостями з товарно-транспортної накладної від 12.07.2020 №10, у якій зазначено, що автомобільним перевізником є ФОП ОСОБА_2 (підтверджується договором про надання транспортних послуг з СФГ Крюченко), а посилання на вказану товарно-транспортну накладну міститься в Розрахунку плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування (копія додається), який є додатком до Акту про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів №031625 від 13.07.2020.

Крім того, водій вантажного автомобіля марки КАМАЗ (д.н.з. № НОМЕР_1 ), який керував вказаним транспортним засобом станом на момент вчинення працівниками Відповідача 13.07.2020 габаритно-вагового контролю був і наразі є працівником ФОП ОСОБА_2 , що повідомлялося працівникам Відповідача, та випливає із його відмови ставити підпис Акті проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №221219 від 12.07.2020 та Акті про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів №031625 від 13.07.2020 оскільки вказані документи визначали суб`єктом, що перевіряється саме Позивача, до якого водій не мав жодного відношення.

Вказане підтверджується наданими у відповідь на адвокатський запит копіями трудового договору та трудової книжки на водія.

Відповідно до наведених норм, слід зробити висновок, що позивач не є автомобільним перевізником, так як транспортний засіб позивачем був переданий в оренду ТОВ «Агея», який здійснює господарську діяльність у сфері автомобільного транспорту.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що доводи позивача є обґрунтованими, а вимоги такими, що належить задовольнити, а відтак, постанова відповідача про застосування адміністративно господарського штрафу №208905 від 11.08.2020 підлягає скасуванню.

Частиною 1 ст.132 КАС України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.7 ст. 134 КАС України).

Згідно з ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частинами 1 та 2 ст.16 КАС України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

При вирішенні питання щодо розподілу витрат на професійну (правничу) допомогу суд, відповідно до положень ч.5, ч.6 ст.13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", ч.5 ст.242 КАС України враховує висновки Верховного суду щодо застосування норм права.

Так, у відповідності до висновків Верховного Суду, які викладені у постанові від 15 травня 2018 року у справі № 821/1594/17, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з того, що компенсація таких витрат здійснюється у порядку, передбаченому статтею 134 КАС України, яка не обмежує розмір таких витрат.

Як вбачається з аналізу наведених правових норм, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Цей висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21 березня 2018 року у справі № 815/4300/17, від 11 квітня 2018 року у справі № 814/698/16.

Відповідно до вимог ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката навдено у частині п`ятій статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

При цьому розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Згідно з пунктом 4 частини першої статті першої Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 19 цього ж Закону визначено такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (пункт 9 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

З метою отримання професійної правничої допомоги позивачем було укладено з адвокатом Бабич Юрієм Вікторовичем договір про надання правової (правничої) допомоги від 15.11.2020.

Розмір гонорару за надання правової допомоги, передбаченої п. 2.1.1.-п. 2.1.6. цього Договору встановлюється в розмірі, що визначається за домовленістю сторін.

На виконання умов договору, позивачем наданий акт наданих послуг №1 від 25.11.2020 на суму 15500,00 грн. Також, 20.01.2021 представником позивача наданий детальний опис наданих послуг від 19.01.2021.

Гонорар за надання правової допомоги по даному Договору визначена Сторонами наступним чином: |

-складання на направлення до Токмацького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Підвденно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Клопотання про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження №63580984. Отримання, ознайомлення із матеріалами виконавчого провадження №63580984 зокрема із постановою Управління Укртрансбезпеки у Запорізькій області від 11.08.2020 №208905 на яку витрачено 4 години та заявлено 3000,00 грн;

-складання на направлення до Придніпровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки адвокатського запиту, з питань існування проваджень щодо порушення Клієнтом законодавства про автомобільний транспорт - на яку витрачено 2 години та заявлено 1500,00 грн;

-складання на направлення до Державнної служби України з безпеки на транспорті адвокатського запиту, з питань існування проваджень щодо порушення Клієнтом законодавства про автомобільний транспорт, на яку витрачено 2 години та заявлено 1500,00 грн.;

-вивчення документів, що слугували підставами для складання постанови Управління Укртрансбезпеки у Запорізькій області від 11.08.2020 р. №208905 на яку витрачено 2 години та заявлено 1500,00 грн;

- складання на направлення адвокатського запиту до ФОП ОСОБА_2 . Отримання, ознайомлення із надісланими документами. Дослідження питання правового регулювання складання відповідних постанов, на яку витрачено 2 години та заявлено 1500,00 грн;

- підготовка адміністративного позову про визнання протиправною та скасування постанови Управління Укртрансбезпеки у Запорізькій області від 11.08.2020 . №208905 на яку витрачено 10 годин та заявлено 5000,00 грн;

- підготовка заяви про забезпечення позову на яку витраечно 2 години та заявлено 1500,00 грн.

Відповідно до ч.7 ст.139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Враховуючи набрання чинності з 15 грудня 2017 року нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України та запровадження положеннями цього Кодексу щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, вбачається доцільним доведення відображення адвокатом доходів, отриманих від адвокатської діяльності, незалежної професійної діяльності, як самозайнятої особи, або в адвокатському об`єднанні шляхом надання доказів ведення Книги обліку доходів та витрат, затвердженої наказом Міндоходів України від 16 вересня 2013 року №481 «Про затвердження форми Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, та Порядку її ведення», зареєстрованим у в Міністерстві юстиції України 1 жовтня 2013 року за №1686/24218, або відповідних бухгалтерських документів обліку доходів юридичної особи у випадку отримання гонорару за послугами адвокатського об`єднання.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 15 травня 2018 року у справі №821/1594/17 (провадження №К/9901/39873/18) та від 8 травня 2018 року у справі №810/2823/17 (провадження №К/9901/7937/18).

Враховуючи те, що наданими представником позивача, до суду документами, витрати на правничу допомогу у конкретній адміністративній справі не підтверджено, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відшкодування витрат на правничу допомогу.

Тобто, позивачем не подано жодних доказів на підтвердження сплати 15500,00 грн. за надані послуги адвокату Бабич Ю.В. (квитанція, платіжне доручення тощо).

Зважаючи на викладені обставини задоволенні вимоги щодо витрат на професійну правничу допомогу слід відмовити.

Згідно з ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд враховує, що, відповідно до частини першої статті 139 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у загальній суму 2102,00 грн відповідно до квитанції №Н207199 від 26.11.2020.

Керуючись статтями 2, 6, 8-10, 14, 90, 139, 143, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Селянського (Фермерського) господарства «Бабич» (СФГ «Бабич») (71740, Запорізька область, Токмацький район, с. Покровське, вул. Антипенка, буд. 126, ) до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Придніпровського Міжрегіонального управління Укртрансбезпеки (69083, м. Запоріжжя, вул. Музична, буд. 2 - А, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Токмацький міськрайонний відділ державної виконавчої служби Південно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (71700, Запорізька область, м. Токмак, вул. Володимирська, буд. 27 А/67, ) про визнання протиправною та скасування постанови від 11.08.2020 №208905 про застосування адміністративно-господарського штрафу - задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправною та скасувати постанову Управління Укртрансбезпеки у Запорізькій області про застосування адміністративно господарського штрафу №208905 від 11.08.2020 у сумі 17000,00 грн.

У задоволенні витрат на професійну правничу допомогу - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) (01135, м. Київ, пр. Перемоги, 14, код ЄРДПОУ 39816845) на користь Селянського (Фермерського) господарства «Бабич» (СФГ «Бабич») (71740, Запорізька область, Токмацький район, с. Покровське, вул. Антипенка, буд. 126, ) судовий збір у розмірі 2102 (дві тисячі сто дві) грн 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду в повному обсязі складено та підписане суддею 19.01.2021.

Суддя Р.В. Сацький