Справа № 560/2602/19
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2021-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/2602/19

Головуючий у І інстанції: Козачок І.С.

Суддя-доповідач: Смілянець Е. С.

14 січня 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Франовської К.С. Білої Л.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 10 вересня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області про скасування наказу та стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

позивач - ОСОБА_1 , звернулась в Хмельницький окружний адміністративний суд з позовом до Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, про:

- визнання протиправним та скасування наказу Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області № 766/04к від 08 червня 2016 року про оголошення догани ОСОБА_1 ;

- стягнення з Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області на користь ОСОБА_1 компенсацію моральної шкоди в сумі 30 000 грн.

Хмельницький окружний адміністративний суд рішенням від 27 вересня 2020 року позов задовольнив частково:

-визнав протиправним та скасував наказ Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області № 766/04к від 08 червня 2016 року про оголошення догани ОСОБА_1 ;

-стягнув з Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області на користь ОСОБА_1 компенсацію моральної шкоди в сумі 10 000 грн. У задоволенні решти вимог позову - відмовлено.

Своє рішення суд мотивував тим, що відсутність будь-якого документу про порушення дисциплінарної справи та неповідомлення про неї ОСОБА_1 фактично призвело до того, що державний службовець не володів повною інформацією стосовно ситуації та можливості реалізувати свої трудові гарантії, у тому числі й на ознайомлення з дисциплінарною справою перед прийняттям рішення про накладення на нього дисциплінарного стягнення. Дисциплінарне провадження не відповідало вимогам закону в частині його обґрунтованості, добросовісності, справедливості та забезпечення права працівника на свій захист.

Разом з тим, необґрунтоване притягнення позивачки до дисциплінарної відповідальності спричинило їй моральну шкоду, яку суд оцінює в сумі 10 000 грн., яка може вважатись співмірною з розміром двох місячних заробітних плат ОСОБА_1 станом на час виникнення спірних правовідносин.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову повністю.

Крім того, відповідач посилається на порушення норм процесуального права, оскільки судом першої інстанції задоволено клопотання про поновлення строку звернення до суду та відкрито провадження, однак підстав для поновлення позивачу строку звернення до суду, який нею був пропущений майже на три роки не було.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає, що враховуючи неодноразове судове оскарження наказу № 766/04к від 08 червня 2016 року, та копії довідок медичних закладів про стан здоров`я і листки непрацездатності, за період коли позивач перебувала на державній службі суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про поважність причин пропуску строку звернення до суду. Водночас судом першої інстанції зроблено правомірний висновок, що дисциплінарне провадження не відповідало вимогам закону в частині його обґрунтованості, добросовісності та справедливості та забезпечення права працівника на свій захист. При винесені наказу № 766/04к від 08 червня 2016 року відповідачем порушено статтю 75 Закону України «Про державну службу».

Розгляд даної справи був призначений на 03.12.2020 року, однак позивач до суду не з`явилася надіславши клопотання про її відкладення, судом клопотання задоволено розгляд справи призначено на 17.12.2020 року. ОСОБА_1 до суду знову не з`явилася надіславши клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки приймала участь в іншому судовому розгляді. Клопотання позивача було задоволено, розгляд справи призначений на 14.01.2021 року, однак позивач до суду в третє не з`явилася просить відкласти розгляд справи, мотивуючи посиленими карантинними заходами.

Розглянувши клопотання позивача суд вважає, що воно до задоволення не підлягає, оскільки відповідно до ч. 1 статті 45 КАС України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

На думку суду позивач зловживає своїми процесуальними правами, тому що суд тричі надавав можливість їй брати участь у розгляді даної справи і тричі ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася.

Що стосується обґрунтування клопотання про неявку в зв`язку з посиленими карантинними заходами, то відповідно до ч. 4 ст. 195 КАС України під час карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), учасники справи можуть брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Підтвердження особи учасника справи здійснюється із застосуванням електронного підпису, а якщо особа не має такого підпису, то у порядку, визначеному Законом України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" або Державною судовою адміністрацією України.

ОСОБА_1 мала можливість прийняти участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції однак не зверталася до суду про проведення засідання в зазначеному режимі.

Враховуючи викладене, відповідно до пунктів 1, 2 частини 1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з положеннями частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 працювала на посаді начальника Летичівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції.

Начальником Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області 08 червня 2016 року прийнятий наказ № 766/04к, відповідно до якого ОСОБА_1 оголошено догану за неналежне виконання службових обов`язків. Копію зазначеного наказу позивач отримала факсимільним зв`язком 08 червня 2016 року.

30 червня 2016 року позивач звернулась до Хмельницького міськрайонного суду із позовом про скасування наказу № 766/04к.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 27 вересня 2016 року провадження по справі закрито та роз`яснено позивачу її право звернутись із відповідною позовною заявою в порядку передбаченому КАС України до Хмельницького окружного адміністративного суду. Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 06 вересня 2016 року зазначена ухвала залишена в силі. Ухвала Апеляційного суду Хмельницької області від 06 вересня 2016 року набрала законної сили з моменту проголошення.

27 вересня 2016 року позивач звернулась до Хмельницького окружного адміністративного суду із позовною заявою, яку 30 вересня 2016 року залишено без розгляду у зв`язку із пропуском строку звернення до суду. Вказана ухвала позивачем не оскаржувалась та набрала законної сили.

В квітні 2018 року позивач повторно звернулась до Хмельницького окружного адміністративного суду із адміністративним позовом про скасування наказу № 766/04к та відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 24 квітня 2018 року у справі № 822/1396/18 адміністративний позов залишено без розгляду у зв`язку із пропуском звернення до суду.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 11 вересня 2018 року та постановою Верховного Суду від 14 серпня 2019 року ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 24 квітня 2018 року залишено без змін.

23 серпня 2019 року позивач знову звернулась в Хмельницький окружний адміністративний суд до Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Згідно частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно із частиною 2 статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина 3 статті 122 КАС України).

Частиною 5 статті 122 КАС України визначено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Строки звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними, після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Встановлений статтею 122 КАС України строк звернення до суду обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

З аналізу вищезазначених норм вбачається, що процесуальне законодавство пов`язує початок перебігу строку на звернення до адміністративного суду з моментом коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною 1 статті 120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

При визначенні початку цього строку суд з`ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльність), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав є не тільки її дії, спрямовані на захист порушених прав, а також докази, які свідчать про те, що були створені умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Відповідно до частини 1 статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи може поновити пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Суд зазначає, що пропущений процесуальний строк може бути поновлений, якщо суд визнає причини його пропуску поважними.

Поважними причинами пропуску строку звернення до суду відповідно до вимог КАС України визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій, в тому числі звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Згідно з пунктом 8 частини 1 статті 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Відповідно до частини 4 статті 123 КАС України якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Оскільки, цей спір виник з приводу проходження та звільнення з публічної служби, до спірних відносин підлягає застосуванню місячний строк звернення до адміністративного суду.

Строк звернення до адміністративного суду це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Відтак початок перебігу строків звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як встановлено в постанові Вінницького апеляційного суду від 11 вересня 2018 року у справі № 8822/1396/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області про скасування наказу Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області від 08 червня 2016 року №766/04к «Про дисциплінарне стягнення» про оголошення ОСОБА_1 догани та стягнути моральну шкоду в розмірі 30 000 грн. та постанові Верховного Суду від 14 серпень 2019 року ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 08 червня 2016 року залишено без змін ухвалу Хмельницького міськрайонного суду від 20 липня 2016 року, якою закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного територіального управлінням юстиції у Хмельницькій області про скасування дисциплінарного стягнення та відшкодування моральної шкоди, та роз`яснено позивачу право на звернення в порядку і на підставах, визначених Кодексом адміністративного судочинства України, до відповідного адміністративного суду.

Так, суд касаційної інстанції у постанові від 14 серпня 2019 року дійшов висновку, що саме з моменту проголошення ухвали Апеляційного суду Хмельницької області від 08 червня 2016 року позивач дізналась про підсудність даної справи та відповідно мала дізнатись про початок перебігу строку звернення до адміністративного суду.

Відповідно до частини 4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

При цьому колегія суддів не погоджується з висновком Хмельницького окружного адміністративного суду про поважність причин пропуску строку звернення до суду, оскільки позивач у період з 2016 року по 20018 рік перебувала на амбулаторному та стаціонарному лікуванні, з огляду на те, що позивачем не надано до суду доказів того, що вона дійсно безперервно протягом трьох років перебувала на амбулаторному або стаціонарному лікуванні.

Водночас відповідачем в суд першої інстанції при поданні клопотання щодо залишення позовної заяви без розгляду, зазначено, що позивач за період з жовтня 2016 року по грудень 2017 року перебувала на лікарняному лише 32 календарних дні, а решту часу за вказаний період позивач перебувала на роботі або у відпустці. Крім того, підтвердженням того, що позивач безперервно не перебувала на лікарняному протягом 2018 та 2019 років є те, що вона приймала участь у судових засіданнях у справах № 822/936/18; № 822/1396/18; № 822/1652/18; № 2240/3289/18 за позовними вимогами до Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області.

Таким чином позивачем було пропущено місячний строк звернення до суду, позовна заява мала бути залишена без розгляду, що судом першої інстанції було залишено поза увагою.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові ВП ВС від 03 квітня 2019 року у справі № 9901/896/18 та від 19 листопада 2020 року у справі № 9901/186/20.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справи "Стаббігс на інші проти Великобританії", "Девеер проти Бельгії").

У пункті 48 рішення Європейського суду з прав людини "Пономарьов проти України" (заява № 3236/03) зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави.

Водночас навіть наявність об`єктивних та непереборних обставин, що обумовлюють поважність причин пропуску строку звернення до суду, не може розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення пропущеного строку (справа "Олександр Шевченко проти України", заява №8371/02, пункт 27), оскільки у випадку, якщо минув значний проміжок часу з моменту закінчення пропущеного строку, відновлення попереднього становища учасників справи, що може бути зумовлено скасуванням рішення або визнанням незаконної дії (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, буде значно ускладнено та може призвести до порушення прав та інтересів інших осіб.

Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у пункті 35 рішення Європейського суду з прав людини "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" №11681/85 визначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України", заяви №17160/06 та №35548/06; п. 33).

У силу пункту 2 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі статтею 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та залишення позову без розгляду.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 319, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області задовольнити частково.

Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 10 вересня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області про скасування наказу та стягнення моральної шкоди скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області про скасування наказу та стягнення моральної шкоди залишити без розгляду.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Франовська К.С. Біла Л.М.