Справа № 420/8997/20
Суддя: Шеметенко Л.П.
Дата ухвалення: 2021-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/8997/20

Головуючий в І інстанції: Вовченко О.А.

Дата та місце ухвалення рішення: 07.12.2020 р. м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Шеметенко Л.П.

судді Стас Л.В.

судді Турецької І.О.

за участю секретаря Філімоненка А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНСДОСВІД» на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2020 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНСДОСВІД» до Державної фіскальної служби України про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2020 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНСДОСВІТ» до Державної фіскальної служби України, в якому позивач, з урахуванням уточнень просить суд: визнати протиправними та скасувати рішення Державної фіскальної служби України від 13 вересня 2017 року щодо неприйняття до реєстрації податкових накладних №№ 68, 69, 70, 71, 72, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 82, 83 від 30.08.2017 року; зобов`язати Державну фіскальну службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні №№ 68, 69, 70, 71, 72, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 79, 80, 81 від 30.08.2017 року, подані ТОВ «ТРАНСДОСВІТ» за датою їх подання.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2020 року прийнято до розгляду позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНСДОСВІТ», відкрито провадження у адміністративній справі та визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

02 листопада 2020 року від представника відповідача разом з відзивом по справі надійшло клопотання про залишення позову без розгляду у зв`язку з порушенням позивачем строків звернення до суду, визначених статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

16 листопада 2020 року до суду від позивача надійшла заява про поновлення строку звернення до суду з даним адміністративним позовом, у якій, з посиланням на п. 56.18 ст. 56 та п. 102.1 ст. 102 Податкового кодексу України, позивач зазначає, що перебіг строку звернення до адміністративного суду, який був встановлений висновком Верховного Суду, на який посилається відповідач, не був прогнозованим з точки зору позивача. Позивач вважає, що такий кінцевий строк, як 13 вересня 2020 року, був передбачуваним для ТОВ «ТРАНСДОСВІТ», оскільки товариство мало ще час, щоб подати позов до суду. Позивач вказує, що з огляду на те, що наведена у висновку Верховного Суду зміна у тлумаченні закону виникла після прийняття рішень про відмову у реєстрації податкових накладних, які оскаржуються в даній справі, ТОВ «ТРАНСДОСВІТ» розраховував на можливість оскарження таких рішень протягом 1095 днів. За таких обставин, позивач вважає, що є обґрунтовані підстави для визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2020 року у задоволенні заяви позивача про поновлення строку звернення до суду відмовлено, клопотання представника позивача про залишення позову без розгляду задоволено, позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНСДОСВІТ» до Державної фіскальної служби України про визнання протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії залишено без розгляду.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2020 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, наголошуючи на неповному з`ясуванні судом першої інстанції всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, та порушення норм матеріального та процесуального права.

Вислухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Приймаючи оскаржувану ухвалу та залишаючи заявлений позов без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що позивач звернувся до суду з даною позовною заявою із порушенням 6-місячного строку звернення, при цьому, у заяві про поновлення строку не наведено поважних причин пропуску строку звернення до суду з даним адміністративним позовом та не надано належного обґрунтування підстав для поновлення позивачу строку звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на викладене.

Загальні норми процедури судового оскарження в рамках розгляду публічно-правових спорів регулюються КАС України.

Частиною першою статті 122 КАС України встановлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з абзацом першим частини другої статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, зазначена норма встановлює загальний строк звернення до адміністративного суду у публічно-правових спорах.

Водночас, вона передбачає можливість встановлення строків звернення до адміністративного суду іншими законами.

Спеціальним нормативно-правовим актом, який встановлює окремі правила та положення для регулювання відносин оподаткування та захисту прав учасників податкових відносин, в тому числі захисту порушеного права у судовому порядку, є Податковий кодекс України.

Статтею 56 Податкового кодексу України визначено порядок оскарження рішень контролюючих органів. Так, відповідно до пункту 56.1 статті 56 ПК України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку. Пунктом 56.18 статті 56 ПК України визначено, що з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення - рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення. Рішення контролюючого органу, оскаржене в судовому порядку, не підлягає адміністративному оскарженню. Процедура адміністративного оскарження вважається досудовим порядком вирішення спору.

Відповідно до пункту 102.1 статті 102 ПК України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку. У разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації контролюючий орган має право визначити суму податкових зобов`язань за такою податковою декларацією протягом 1095 днів з дня подання уточнюючого розрахунку.

Пунктом 102.2 статті 102 ПК України визначені випадки, коли грошове зобов`язання може бути нараховане або провадження у справі про стягнення такого податку може бути розпочате без дотримання строку давності, визначеного в абзаці першому пункту 102.1 цієї статті.

У постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі № 1.380.2019.006119 визначено, що зміст правовідносин щодо реєстрації податкової накладної, у яких ризики порушення норм податкового законодавства несе не лише особа, яка зобов`язана забезпечити реєстрацію податкової накладної в ЄРПН, не дозволяє поширити на них порядок і строки оскарження рішень суб`єкта владних повноважень, визначені пунктом 56.18 статті 56 ПК України, а саме - оскарження у будь-який момент після отримання такого рішення в межах 1095 днів, що дає підстави вважати, що встановлена у пункті 56.18 статті 56 ПК України можливість оскаржити «інше рішення контролюючого органу» у будь-який момент після отримання такого рішення не стосується рішень Комісії контролюючих органів щодо реєстрації податкових накладних/розрахунків коригувань до податкових накладних або відмови у їх реєстрації.

На підставі наведеного, у вказаній постанові Верховним Судом сформовано правовий висновок, відповідно до якого строк звернення до суду з позовом про визнання протиправним і скасування рішення про відмову в реєстрації податкової накладної в ЄРПН з похідною вимогою про зобов`язання її зареєструвати, у разі, коли платником податків не використовувалася процедура адміністративного оскарження таких рішень як досудового порядку вирішення спору, визначається частиною першою статті 122 КАС України і становить шість місяців з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Колегія суддів враховує, що у спірних правовідносинах позивач просить скасувати рішення саме щодо неприйняття до реєстрації податкових накладних в ЄРПН (згідно матеріалів справи реєстрація спірних ПН зупинена) з похідними вимогами про зобов`язання зареєструвати такі ПН, а не про відмову у реєстрації ПН. Водночас, колегія суддів зазначає, що заявлені вимоги у даній справі є обраним способом захисту прав позивача та цей спосіб захисту прав позивача не змінює характер спірних правовідносин. Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що заявлений позов судом залишався без руху з метою уточнення позовних вимог та на виконання ухвали суду першої інстанції позивачем подана уточнена позовна заява, у якій позивач просить скасувати саме рішення щодо неприйняття до реєстрації податкових накладних в ЄРПН із зазначенням, що такі вимоги позивача є обраним ним способом захисту його прав, який, на думку позивача, забезпечить ефективне відновлення порушених прав позивача.

З огляду на викладене, враховуючи наведені вимоги ч. 5 ст. 242 КАС України та висновки Верховного Суду, колегія суддів вважає, що у спірних правовідносинах суд першої інстанції вірно виходив з того, що при визначенні строку звернення до суду із заявленим позовом про визнання протиправними і скасування рішень про неприйняття до реєстрації податкових накладних в ЄРПН з похідними вимогами про зобов`язання зареєструвати такі ПН підлягають застосуванню вимоги ч. 2 ст. 122 КАС України, які встановлюють шестимісячний строк звернення до суду з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Також, враховуючи, що у даній справі позивач просить визнати протиправними і скасувати рішення щодо неприйняття до реєстрації податкових накладних в ЄРПН, які прийняті та отримані позивачем 13.09.2017 року, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що звернувшись із заявленим позовом засобами поштового зв`язку 11.09.2020 року позивач пропустив строк звернення до суду із цим позовом.

Факт пропуску строку звернення до суду у даній справі визнається позивачем.

Крім того, колегія суддів враховує, що у спірних правовідносинах судом першої інстанції забезпечено можливість позивача звернутись із клопотанням про поновлення строків звернення до суду.

Так, в ході розгляду справи позивачем була подана заява про поновлення строку звернення до суду, якій при прийнятті оскаржуваної ухвали судом першої інстанції надавалась оцінка.

Також, у даній справі відповідач звернувся до суду із клопотанням про залишення заявленого позову без розгляду з посиланням на постанову Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі № 1.380.2019.006119.

В свою чергу, в обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду із заявленим позовом у клопотанні про поновлення строків звернення до суду позивач послався на те, що строки звернення до суду у даній справі регулюються п. 56.18 ст. 56, ст. 102 Податкового кодексу України та становлять 1095 днів.

Окрім цього, позивач вказує на те, що встановлений Верховним Судом перебіг строку звернення до суду не був прогнозованим з точки зору позивача.

В поданій апеляційній скарзі апелянт також вказує на те, що зміна у тлумаченні закону виникла після прийняття рішень щодо неприйняття до реєстрації податкових накладних в ЄРПН, які оскаржуються у даній справі, а тому, апелянт вважає, що він законно розраховував на можливість оскарження таких рішень протягом 1095 днів.

Крім того, апелянт вважає, що правова позиція щодо строків звернення до суду з вимогами про скасування рішень про відмову у реєстрації податкових накладних змінилась лише у 2020 році з прийняттям Верховним Судом постанови від 02.07.2020 року по справі №1.380.2019.006119.

Надаючи оцінку вказаним доводам апелянта, колегія суддів зазначає, що дійсно у постанові Верховного Суду від 02.07.2020 року у справі № 1.380.2019.006119 сформовано правовий висновок, відповідно до якого строк звернення до суду з позовом про визнання протиправним і скасування рішення про відмову в реєстрації податкової накладної в ЄРПН з похідною вимогою про зобов`язання її зареєструвати, у разі, коли платником податків не використовувалася процедура адміністративного оскарження таких рішень як досудового порядку вирішення спору, визначається частиною першою статті 122 КАС України і становить шість місяців з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Поряд з цим, як вже зазначалось колегією суддів, у вказаній постанові Верховним Судом визначено, що зміст правовідносин щодо реєстрації податкової накладної, у яких ризики порушення норм податкового законодавства несе не лише особа, яка зобов`язана забезпечити реєстрацію податкової накладної в ЄРПН, не дозволяє поширити на них порядок і строки оскарження рішень суб`єкта владних повноважень, визначені пунктом 56.18 статті 56 ПК України, а саме - оскарження у будь-який момент після отримання такого рішення в межах 1095 днів, що дає підстави вважати, що встановлена у пункті 56.18 статті 56 ПК України можливість оскаржити «інше рішення контролюючого органу» у будь-який момент після отримання такого рішення не стосується рішень Комісії контролюючих органів щодо реєстрації податкових накладних/розрахунків коригувань до податкових накладних або відмови у їх реєстрації.

При цьому, Верховним Судом у постанові від 02.07.2020 року по справі № 1.380.2019.006119 визначено, що саме такий підхід до розуміння норм права щодо строку звернення до суду з позовом про скасування рішення суб`єкта владних повноважень, не пов`язаного із визначенням грошових зобов`язань, викладено у постанові Верховного Суду, ухваленою у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів, інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду, від 11 жовтня 2019 року у справі № 640/20468/18.

Також, Верховним Судом у вказаній постанові від 02.07.2020 року по справі № 1.380.2019.006119 наголошено, що незважаючи на те, що ВС сформульовано у постанові від 11 жовтня 2019 року у справі № 640/20468/18 правовий висновок щодо строку оскарження у судовому порядку інших рішень контролюючих органів, які не стосуються нарахування грошових зобов`язань платника податків, за умови попереднього використання позивачем досудового порядку вирішення спору, це не змінює підхід до нормативного розуміння застосування строку звернення до суду у справах цієї категорії.

Крім цього, у постанові від 02.07.2020 року по справі № 1.380.2019.006119 враховано, що Верховний Суд здійснив відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах в частині, що положення пункту 56.18 статті 56 ПК України є спеціальними по відношенню до приписів статті 122 КАС України, а тому, незалежно від використання платником податків права на адміністративне оскарження, строк звернення до суду з адміністративним позовом про оскарження рішення контролюючого органу про відмову в реєстрації податкової накладної в ЄРПН становить 1095 днів, викладеного у постановах Верховного Суду від 17 липня 2019 року (справа №640/46/19), від 17 лютого 2019 року (справа №813/4921/17).

У постанові від 02.07.2020 року по справі № 1.380.2019.006119 визначено, що правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 11 жовтня 2019 року у справі № 640/20468/18, полягає перш за все у тому, що у справах цієї категорії застосовуються загальні строки звернення до суду, визначені нормами Кодексу адміністративного судочинства України, а не Податковим кодексом України.

Саме на вказані висновки Верховного Суду послався суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали, що спростовує доводи апелянта.

Також, надаючи оцінку доводам апелянта, колегія суддів враховує, що задля додержання принципу правової визначеності та забезпечення права на справедливий суд, які є елементами принципу верховенства права, зміна сталої судової практики, яка відбулася в бік тлумачення норм права щодо застосування коротших строків звернення до суду, може розглядатися судами як поважна причина при вирішенні питання поновлення строків звернення до суду в податкових правовідносинах, які виникли та набули характеру спірних до зміни такої судової практики. Водночас, у спірних правовідносинах після прийняття постанови Верховного Суду від 02.07.2020 року по справі № 1.380.2019.006119, на яку посилається позивач, останній не звернувся із заявленим позовом, хоча станом на цю дату позивач пропустив шестимісячний строк звернення до суду, та позов у даній справі поданий лише 11.09.2020 року зі сплином близько трьох років від визначеної самим позивачем дати прийняття та отримання оскаржуваних рішень відповідача - 13.09.2017 року, при цьому, не зазначення будь-яких поважних причин пропуску строку звернення до суду.

За правилами ч.ч. 1-4 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

На підставі наведеного у сукупності, враховуючи те, що у цій справі звернення до суду з вимогами про скасування рішень відбулося вже після зміни правового підходу і позивач не навів поважних причин пропуску строку, які б давали підстави для його поновлення, а судове рішення суду першої інстанції ухвалене з правильним застосуванням норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для скасування судового рішення, оскільки в цьому разі неможливо стверджувати про прояв правового пуризму.

Висновки суду апеляційної інстанції щодо надання оцінки питанню пропуску строку звернення до суду при зміні судової практики відповідають правовій позиції Верховного Суду, яка викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду від 26 листопада 2020 року у справі № 500/2486/19.

Аналогічна позиції щодо строків звернення до суду в тотожній за характером спірних правовідносин справі викладена також Верховним Судом у постанові від 20 листопада 2020 року № 1.380.2019.006517.

Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, оскільки доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 241, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНСДОСВІД» залишити без задоволення.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення постанови в повному обсязі безпосередньо до Верховного Суду.

Судове рішення складено у повному обсязі 21.01.2021 р.

Суддя-доповідач: Л.П. Шеметенко

Суддя: Л.В. Стас

Суддя: І.О. Турецька