Справа № 803/846/16
Суддя: Ковальчук Володимир Дмитрович
Дата ухвалення: 2021-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2021 року ЛуцькСправа № 803/846/16

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Ковальчука В.Д.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1 , позивач) звернулася з адміністративним позовом до Луцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області (далі - Луцька ОДПІ, відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 30.05.2016 року № , зобов`язання надати Головному управлінню Державної казначейської служби України у Волинській області висновок про відшкодування з Державного бюджету України на користь позивача 111785,00 грн. бюджетного відшкодування з податку на додану вартість (далі - ПДВ).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в ході проведення перевірки відповідачем безпідставно зроблено висновок про завищення позивачем суми бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку у податковій декларації за лютий 2016 року на суму 111785,00 грн., оскільки Правилами державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року № 1388, передбачено, що державна реєстрація транспортних засобів здійснюється лише за фізичною або юридичною особою, відтак державна реєстрація придбаних транспортних засобів проводилася за позивачем як за фізичною особою, а не як за суб`єктом господарювання. Вважає, що реєстрація транспортного засобу за фізичною особою не може позбавити таку особу, як суб`єкта господарювання, права на включення суми сплаченого податку на додану вартість до складу податкового кредиту. У зв`язку з наведеним просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 30.05.2016 року № та зобов`язати надати Головному управлінню Державної казначейської служби України у Волинській області висновок про відшкодування з Державного бюджету України на користь позивача 111785 ,00 грн. бюджетного відшкодування з податку на додану вартість.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 13.07.2016 у даній справі, яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 14.03.2017, позов задоволено повністю, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Луцької ОДПІ Головного управління ДФС у Волинській області від 30 травня 2016 року № ; зобов`язано Луцьку ОДПІ Головного управління ДФС у Волинській області надати Головному управлінню Державної казначейської служби України у Волинській області висновок про відшкодування з Державного бюджету України в користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 111785,00 грн. бюджетного відшкодування з податку на додану вартість.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 16 жовтня 2020 року постанову Волинського окружного адміністративного суду від 13.07.2016 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 14.03.2017 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 07.12.2020 прийнято дану справу до провадження та вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами. Окрім того, даною ухвалою суду допущено заміну відповідача Луцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області її правонаступником - Головним управлінням ДПС у Волинській області; запропоновано сторонам надати суду всі наявні в них докази, що підтверджують позовні вимоги та заперечення з врахуванням висновків Верховного Суду у постанові від 16.10.2020, зокрема, зобов`язано позивача надати докази відображення у бухгалтерському обліку придбаних транспортних засобів та надати інформацію про те, чи зазначалася позивачем у податковій звітності за наслідками здійснення господарської діяльності амортизація основних засобів і чи відносилася така амортизація до придбаних транспортних засобів, за наслідками придбання яких позивачем віднесено суми податку на додану вартість до податкового кредиту.

Відповідач у додаткових письмових поясненнях від 16.12.2020 позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 не визнав та просив відмовити в задоволенні позову з наступних підстав.

Підприємцем ОСОБА_1 під час проведення перевірки не було надано балансової вартості груп основних фондів. Нарахування шляхом застосування норм амортизації до балансової вартості груп основних фондів фізичною особою-підприємцем можливе лише у випадках ведення бухгалтерського обліку балансової вартості груп основних фондів відповідно до Порядку, який встановлюється Міністерством фінансів України. Використання приватним підприємцем в оподатковуваних операціях легкового автомобіля можливе лише по транспортним засобам, зареєстрованим на суб`єкта господарювання, а не на приватну особу. У зв`язку із неведенням балансової вартості основних фондів та реєстрацію транспортного засобу та напівпричепу на фізичну особу позивачем занижено податкові зобов`язання з ПДВ за лютий 2016 року на загальну суму 111785 грн.

У додаткових поясненнях до позову від 11.01.2020 позивач просить позов задовольнити повністю з наступних підстав.

Норми Податкового кодексу України чинні у 2016 році не передбачали можливості ведення бухгалтерського обліку балансової вартості основних засобів фізичними особами- підприємцями, що є обов`язковою умовою для нарахування амортизації, а отже суми цих нарахувань до складу витрат фізичних осіб-підприємців на загальній системі оподаткування контролюючі органи не дозволяли відносити. Відтак, ні у податковому обліку, ні у податковій звітності, яка ведеться на підставі затверджених форм та бланків, не передбачалось навіть такої графи витрат як «амортизація». Така можливість з`явилась відповідно до статті 177 Податкового кодексу України (далі - ПК України) лише у 2017 році після набрання чинності Законом України №1797-VIII від 21.12.2016 "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні" та у 2020 році за Законом України № 466-1Х від 16.01.2020 "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві" (амортизацію автомобілів). Проте, незважаючи на дану обставину, підприємець зазначає, що в тому числі і у 2016 році вела облік основних засобів - сідлових тягачів та напівпричепів та нараховувалась амортизація, при цьому суми нарахованої амортизації відносились до графи 7 «Інші витрати» додатку Ф2 до податкової декларації за 2016 рік.

Крім того, зазначає, що факт ведення обліку основних засобів - вантажних автомобілів та нарахування амортизації у 2016 році встановлено Волинським окружним адміністративним судом у рішенні в справі №140/873/19, яке набрало чинності 19.11.2019, а також висновком експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи від 14.04.2020 №59.

Поряд з цим, зауважує, що Податковий кодекс України навіть у 2016 році не ставив факт ведення обліку основних засобів як обов`язкову передумову для віднесення сум ПДВ, сплачених при їх купівлі до складу податкового кредиту з огляду на те, що п.189.1 ст.189 ПК України допускав можливість визначити базу оподаткування з ПДВ за необоротними активами не лише, виходячи з балансової (залишкової) вартості, але при відсутності обліку необоротних активів, виходячи із звичайної ціни.

Інших заяв по суті справи не надходило.

Враховуючи вимоги статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що Луцькою ОДПІ з 06.05.2016 року по 12.05.2016 року посадовою особою Луцької ОДПІ було проведено документальну позапланову виїзну перевірку правомірності нарахування суб`єктом підприємницької діяльності ОСОБА_1 сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за лютий 2016 року, що виникло за рахунок від`ємного значення ПДВ, що декларувалося у лютому 2016 року.

За результатами перевірки складено акт від 12.05.2016 року №1923/13-04/ НОМЕР_1 , яким встановлено, що на порушення вимог підпункту «а» пункту 198.5 статті 198, пунктів 200.1, 200.4 «б» статті 200 Податкового кодексу України (далі - ПК України), суб`єктом підприємницької діяльності ОСОБА_1 завищено суму бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку у податковій декларації за лютий 2016 року на суму 111785,00 грн.

30.05.2016 року Луцькою ОДПІ винесено податкове повідомлення-рішення №, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування (у тому числі заявленого в рахунок зменшення податкових зобов`язань минулих періодів) з податку на додану вартість у розмірі 111785,00 грн. та нараховано штрафну (фінансову) санкцію у розмірі 55892,50 грн.

Висновки контролюючого органу про завищення позивачем суми бюджетного відшкодування з ПДВ за лютий 2016 року на суму 111785,00 грн. базуються на тому, що у податковій декларації з податку на додану вартість за лютий 2016 року позивачем у складі податкового кредиту було неправомірно відображено ПДВ на суму 111785,00 грн., яка сформована за наслідками операції з придбання транспортних засобів (сідельний тягач марки «DAF» модель FTXF 105.460 та напівпричіп тентований марки «Krone» модель НОМЕР_2 ), що зареєстровані на фізичну особу, а не на суб`єкта господарювання.

Надаючи правову оцінку спірному податковому повідомленню-рішенню, суд виходить з наступного.

Згідно із пунктом 198.1 статті 198 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

За правилами пункту 198.2 статті 198 ПК України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг. Для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов`язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата складення платником податкової накладної за такими операціями, за умови реєстрації такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 цього ж Кодексу податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Підпунктом "а" пункту 198.5 статті 198 ПК України визначено, що платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі, якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) та місце постачання яких розташоване за межами митної території України.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню) регламентовано статтею 200 Податкового кодексу України.

Так, відповідно до пункту 200.1 статті 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом (пункт 200.2).

У відповідності до вимог пункту 200.4 статті 200 ПК України при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації,

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Системний аналіз вказаних правових норм дає підстави дійти висновку про те, що платник податків не має права на нарахування податкового кредиту по операціях, що не є господарською діяльністю платника податку або не підтверджені податковими накладними, митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно із статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Таким чином, підставою для виникнення у платника права на податковий кредит з податку на додану вартість є факт реального здійснення операцій з придбання товарно-матеріальних цінностей та послуг з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, а також оформлення відповідних операцій належним чином складеними первинними документами, які містять достовірні відомості про їх обсяг та зміст.

Судом встановлено, що 29.01.2016 року між «Jakob Dietrich e.K. Internationale Spedition und Osteuropa Logistik» як постачальником та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 як покупцем було укладено контракт № 29.01.2016, відповідно до умов якого постачальник зобов`язався поставити (продати), а покупець зобов`язався купити (прийняти і оплатити) сідельний тягач і напівпричіп б/у в кількості, асортименті і по цінам, визначеним в інвойсах.

Згідно платіжного доручення в іноземній валюті від 04.02.2016 року № 55 фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 на виконання умов контракту від 29.01.2016 року №29.01.2016 було перераховано «Jakob Dietrich e.K. Internationale Spedition und Osteuropa Logistik» кошти у сумі 17400,00 євро.

У декларації з податку на додану вартість за лютий 2016 року до податкового кредиту позивачем включено суми ПДВ, сплачені при ввезенні транспортних засобів на митну територію України за наступними ВМД:

- № 205070000/2016/004553 від 11.02.2016 року, за якою відправником імпортованого тягача сідельного б/в марки "DAF" (модель FTXF 105.460), 2010 року випуску, шасі № НОМЕР_3 , є "Jakob Dietrich e.K. Internationale Spedition und Osteuropa Logistik", та сплачено позивачем ПДВ митним органам у сумі 86087,45 грн.;

- № 205070000/2016/004578 від 11.02.2016 року, за якою відправником імпортованого напівпричіпу тентового штора 3-х осний б/в марки "Krone" (модель SDP27), 2007 року випуску, шасі НОМЕР_3 , є "Jakob Dietrich e.K. Internationale Spedition und Osteuropa Logistik", та сплачено позивачем ПДВ митним органам у сумі 25697,00 грн.

Отже, матеріалами справи підтверджено виконання умов контракту від 29.01.2016 року № 29.01.2016 року та імпорт транспортних засобів саме фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 .

Крім того, факт сплати позивачем сум ПДВ при імпорті транспортних засобів підтверджується належними документами, а саме: ВМД № 205070000/2016/004553 від 11.02.2016 року та № 205070000/2016/004578 від 11.02.2016 року, тому відображення цих сум у складі податкового кредиту відповідного звітного періоду (лютий 2016 року) є правомірним.

Як вбачається з акту перевірки від 12.05.2016 року №1923/13-04/ НОМЕР_1 , контролюючим органом зроблено висновок про те, що використання приватним підприємцем в оподатковуваних операціях легкового автомобіля можливе лише по транспортних засобах, зареєстрованих на суб`єкта господарювання, а не на приватну особу, однак суд не погоджується з викладеним, з огляду на наступне.

Згідно Спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань одним із основних видів діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 є вантажний автомобільний транспорт.

Судом встановлено, що 17.02.2016 року позивачем проведено державну реєстрацію придбаних транспортних засобів, про що видані відповідні свідоцтва, зокрема, на вантажний сідловий тягач марки «DAF» модель FT XF 105.460, реєстраційний номер НОМЕР_4 ; на напівпричіп-бортовий-тентований марки «Krone» модель SDP27, реєстраційний номер НОМЕР_2 , згідно яких власником вказаних вище транспортних засобів є ОСОБА_1 .

Процедура державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів здійснюється відповідно до вимог Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1388 від 07.09.1998 року. Згідно із пунктом 6 цього Порядку транспортні засоби реєструються за юридичними та фізичними особами в сервісних центрах МВС. Транспортні засоби, що належать фізичним особам-підприємцям, реєструються за ними як за фізичними особами.

Отже, як вбачається зі змісту даної норми, транспортні засоби реєструються за їх власниками (фізичними чи юридичними особами), а реєстрація за фізичними особами-підприємцями не передбачена. Тому у свідоцтвах про реєстрацію транспортних засобів не може зазначатися як їх власник фізична особа-підприємець. При цьому, неможливість державної реєстрації транспортних засобів за фізичними особами-підприємцями не позбавляє права таких осіб на податковий кредит за операціями з придбання транспортних засобів, якщо були дотримані умови його формування, визначені ПК України.

Вказане кореспондується з нормами чинного законодавства, яке регламентує право власності фізичних осіб, уточнюючи його, та не обмежує можливості використовувати транспортні засоби у підприємницькій діяльності для реалізації прав власника.

Статтею 51 Цивільного кодексу України встановлено, що до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Податковим законодавством не встановлено особливих умов для формування податкового кредиту для фізичних осіб - суб`єктів господарювання, зареєстрованих платниками податку.

Крім того, твердження відповідача про те, що ФОП ОСОБА_1 не веде балансову вартість груп основних фондів є необґрунтованими, оскільки в силу пункту 2 Національного положення (стандарт) бухгалтерського обліку 7 "Основні засоби" Загальні положення, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 27.04.2000 №92, норми Національного положення (стандарту) 7 застосовуються підприємствами, організаціями та іншими юридичними особами (далі - підприємства) усіх форм власності (крім бюджетних установ та підприємств, які відповідно до законодавства складають фінансову звітність за міжнародними стандартами фінансової звітності). Тобто у фізичної особи-підприємця відсутній обов`язок ведення балансової вартості груп основних фондів.

Разом з тим, позивачем доведено, що у 2016 році підприємцем вівся облік основних засобів - сідлового тягача та напівпричепу, щодо яких нараховувалась амортизація, та підтверджується копіями наступних документів: наказів від 15.02.2016 №1502/1, №1502/2 про введення в експлуатацію основного засобу; актів введення в експлуатацію основних засобів від 20.02.2016; відомостей нарахування амортизації ФОП ОСОБА_1 за 2016 рік.

Крім того, суми нараховуваної амортизації були включені позивачем у графу 7 «Інші витрати, включаючи вартість виконаних робіт, наданих послуг» додатку Ф2 до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2016 рік від 19.02.2017.

Таким чином, з урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України суд приходить до висновку, що позивач правомірно у податковій декларації з податку на додану вартість за лютий 2016 року у складі податкового кредиту відобразила ПДВ на суму 111785,00 грн., яка сформована за наслідками операції з придбання вищенаведених транспортних засобів, які в подальшому були зареєстровані на фізичну особу ОСОБА_1 та відображені у бухгалтерському обліку позивача.

Відтак, встановлення відповідачем завищення позивачем суми бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку у податковій декларації за лютий 2016 року на суму 111785,00 грн. є необґрунтованим та безпідставним, а тому позовна вимога про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 30.05.2016 року № підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача подати до ГУ ДКС України у Волинській області висновок про відшкодування з Державного бюджету України 111785,00 грн. бюджетного відшкодування з податку на додану вартість слід зазначити наступне.

Пунктом 200.15 статті 200 ПК України передбачено, що у разі якщо за результатами перевірки сум податку, заявлених до відшкодування, платник податку або орган державної податкової служби розпочинає процедуру адміністративного або судового оскарження, орган державної податкової служби не пізніше наступного робочого дня після отримання відповідного повідомлення від платника або ухвали суду про порушення провадження у справі зобов`язаний повідомити про це орган Державного казначейства України. Орган Державного казначейства України тимчасово припиняє процедуру відшкодування в частині оскаржуваної суми до набрання законної сили судовим рішенням.

Після закінчення процедури адміністративного або судового оскарження орган державної податкової служби протягом п`яти робочих днів, що настали за днем отримання відповідного рішення, зобов`язаний подати органу Державного казначейства України висновок із зазначенням суми податку, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

Аналізуючи вищенаведені норми ПК України, слід дійти висновку про те, що до моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, складених за результатами проведення перевірки щодо визначення достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування, у платника податків не виникає права на отримання відповідної суми бюджетного відшкодування.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 803/1413/16.

Відтак в цій частині суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Згідно із частинами першою, третьою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Отже, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір пропорційно до розміру задоволених вимог в сумі 1676,77 грн., сплачений згідно з платіжними дорученнями від 01.06.2016 року № 4880 та від 14.06.2016 року № 4954.

Керуючись статтями 243, 245, 246, 255, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Луцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області від 30 травня 2016 року № .

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Волинській області на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1676,77 грн. (одна тисяча шістсот сімдесят шість гривень 77 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Головне управління ДПС у Волинській області (43010, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, будинок 4, ).

Суддя В.Д. Ковальчук