Справа № 380/9229/20
Суддя: Качур Роксолана Петрівна
Дата ухвалення: 2021-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 380/9229/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2021 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Качур Р.П. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) (46021 м. Тернопіль вул. Грушевського 8) про визнання протиправною та скасування постанови -

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) (далі - відповідач, Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області), у якій просить визнати протиправною та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 25.09.2020, винесену державним виконавцем Дубчак М.З., виконавче провадження № 60913599.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що оскаржувана постанова, на його думку, винесена державним виконавцем із порушенням вимог статей 2, 11, 18, 63 Закону України «Про виконавче провадження». Зазначив, що підставою для закінчення виконавчого провадження слугувало те, що державним виконавцем зроблено висновок про відсутність повноважень у боржника - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), правових підстав та належних повноважень щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді з 30.05.2017. Позивач вважає, що з часу відкриття виконавчого провадження державним виконавцем не вжито жодних заходів реагування щодо боржника, передбачених статтями 18, 63, 75 ЗУ «Про виконавче провадження», зокрема, не з`ясував, чи вжито боржником усіх заходів на виконання рішення Верховного Суду, не перевірив, чи направлено боржником відповідне подання до державного секретаря міністерства щодо поновлення стягувача на посаді. Крім цього, вказав на порушення відповідачем встановленого статтею 11 ЗУ «Про виконавче провадження» строку виконання судового рішення, яке підлягає негайному виконанню. З огляду на викладене просив позов задовольнити повністю.

Ухвалою від 30.10.2020 позовну заяву залишено без руху для усунення її недоліків.

Ухвалою від 30.11.2020 провадження у справі відкрито за правилами спрощено позовного провадження з повідомленням сторін.

Ухвалою суду від 21.01.2021 визнано поважними причини пропуску ОСОБА_1 строку звернення до суду із цим позовом та поновлено такий строк.

У судове засідання позивач не прибув, надіслав заяву (вх. № 446ел від 21.01.2021) про розгляд справи за його відсутності.

Представниця відповідача проти позову заперечила з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву (вх. № 425ел від 21.01.2021). В обґрунтування такого зазначено, що з аналізу постанови Верховного Суду у справі № 813/5500/14 від 22.05.2019 державним виконавцем зроблено висновок про неправильне зазначення боржника у виконавчому листі № 813/5500/14, виданому 01.07.2019 Верховним Судом. З метою неупередженого, своєчасного і в повному обсязі виконання рішення та керуючись вимогами статті 18 Закону, державним виконавцем вимогою від 11.08.20020 зобов`язано боржника - Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Львів) виконати виконавчий лист № 813/5500/14, виданий 01.07.2019 Верховним Судом, протягом трьох робочих днів, про що повідомити державного виконавця в термін до 25.08.2020. До відділу 04.09.2020 від боржника надійшли пояснення з приводу виконання рішення суду у зазначеній справі Зокрема, відповідно до пояснень державним виконавцем встановлено, що Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Львів) не наділено повноваження для виконання такого рішення суду, оскільки дана посада відповідно до п. 9 наказу Міністерства юстиції України «Про внесення змін до Положення про міжрегіональні управління Міністерства юстиції України» № 3421/5 від 07.11.2019 належить до категорії посад, призначення на яку здійснюється Державним секретарем Міністерства юстиції України. Крім цього, згідно з резолютивною частиною постанови Верховного Суду від 22.05.2019 у справі № 813/5500/14 та згідно з резолютивною частиною виконавчого листа постановлено поновити ОСОБА_1 з 30.05.2007 в Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області на посаді першого заступника начальника. Тобто ні в резолютивній частині постанови, ні в резолютивній частині виконавчого листа не визначено сторону, на яку покладено обов`язок щодо поновлення особи на посаді. Відтак, на думку відповідача, в результаті вжитих заходів примусового виконання, визначених статтею 63 Закону, державним виконавцем встановлено відсутність повноважень та правових підстав щодо видачі наказу про поновлення стягувана на посаді першого заступника начальника з 30.05.2007 в Управлінні державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області та свідчить про неможливість виконання Західним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Львів) виконавчого листа № 813/5500/14, виданого 01.06.2019 Верховним Судом. Наведене вище свідчить про поважні причини невиконання рішення суду № 813/5500/14, а отже і про відсутність правової підстави для накладення штрафу, що передбачений статтею 75 Закону. Ураховуючи викладене, керуючись вимогами п. 11 частини першої статті 39, статтею 40 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем 25.09.2020 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. У судовому засіданні представниця позивача надала аналогічні усні пояснення, просила позов задовольнити.

На підставі ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд перейшов до розгляду справи у порядку письмового провадження.

Суд всебічно і повно з`ясував всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті та встановив таке.

Верховним Судом 01.07.2019 видано виконавчий лист у справі № 813/5500/14 про поновлення ОСОБА_1 з 30.05.2007 в Управлінні державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області на посаді першого заступника начальника (а.с. 239).

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції У Львівській області від 20.12.2019 відкрито виконавче провадження № 60913599 із виконання зазначеного виконавчого листа (а.с. 180).

У подальшому у зв`язку із заявленими відводами виконавче провадження № 60913599 передано до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) (а.с. 181-202).

Постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Герелевич О.М. від 17.02.2020 виконавче провадження № 60913599 прийнято до виконання (а.с. 203, 204).

Постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Герелевич О.М. № 60913599 від 05.08.2020 на підставі ухвали Львівського окружного адміністративного суду від 17.07.2020 у справі № 813/5500/14 замінено боржника у виконавчому провадженні з Головного територіального управління юстиції у Львівській області на Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Львів) (а.с. 231).

Старшим державним виконавцем Дубчак М.З. на адресу Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) скеровано вимогу виконавця № 04.1.32/8715 від 11.08.2020 про необхідність виконання виконавчого листа, виданого 01.07.2019 Верховним Судом, протягом трьох робочих днів та попереджено про відповідальність за невиконання боржником рішення без поважних причин (а.с. 232).

Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Львів) листом № 19133/0/1-20/09-09 від 19.08.2020 повідомило про те, що відповідно до п. 9 наказу Міністерства юстиції України «Про внесення змін до Положення про міжрегіональні управління Міністерства юстиції України» № 3421/5 від 07.11.2019 посада заступника начальника належить до категорії посад, призначення на яку здійснюється державним секретарем Міністерства юстиції України, відтак у нього відсутні повноваження щодо прийняття на посаду першого заступника начальника державної виконавчої служби Львівської області, що зумовлює неможливість вчинення дій. Повідомило також, що ним до Львівського окружного адміністративного суду подано заяву про встановлення або зміну способу і порядку виконання судового рішення в цій частині. Просило відкласти проведення виконавчих дій в порядку ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 234).

Старшим державним виконавцем Дубчак М.З. 25.09.2020 складено акт державного виконавця, відповідно до якого ним, зокрема, встановлено, що поновлення на посаді першого заступника начальника Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області не належить до категорії посад, призначення на яку здійснюється Західним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Львів) (а.с. 235).

У подальшому старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Дубчак М.З. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 60913599 від 25.09.2020 на підставі п. 11 ч. 1 ст. 39 та ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 237, 238).

У мотивувальній частині такої зазначено, що з пояснень Західного міжрегіонального управлінням Міністерства юстиції (м. Львів) ним встановлено, що останнє не наділено повноваження для виконання такого рішення суду, оскільки дана посада відповідно до п. 9 наказу Міністерства юстиції України «Про внесення змін до Положення про міжрегіональні управління Міністерства юстиції України» № 3421/5 від 07.11.2019 належить до категорії посад, призначення якої здійснюється державним секретарем Міністерства юстиції України. Відтак державним виконавцем зроблено висновок про те, що поновлення на посаді першого заступника начальника Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області не належить до категорії посад, призначення на яку здійснюється Західним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Львів). Крім цього, зазначено, що згідно з резолютивною частиною постанови Верховного Суду від 22.05.2019 у справі № 813/5500/14 та згідно з резолютивною частиною виконавчого листа постановлено поновити ОСОБА_1 з 30.05.2007 в Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області на посаді першого заступника начальника. Тобто ні в резолютивній частині постанови, ні в резолютивній частині виконавчого листа не визначено сторону, на яку покладено обов`язок щодо поновлення особи на посаді. Ураховуючи викладене, у результаті вжитих заходів примусового виконання, визначених статтею 63 Закону, державним виконавцем встановлено відсутність повноважень та правових підстав щодо видачі наказу про поновлення стягувана на посаді першого заступника начальника з 30.05.2007 в Управлінні державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області та свідчить про неможливість виконання Західним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Львів) виконавчого листа № 813/5500/14, виданого 01.06.2019 Верховним Судом.

Позивач не погодився із винесенням державним виконавцем 25.09.2020 постанови про закінчення виконавчого провадження, вважає її протиправною, відтак звернувся до суду із цим позовом про її скасування.

При вирішенні спору по суті суд керується таким.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016 (далі -Закон № 1404-VIII) передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Зазначеним Законом визначено умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ст. 372, 373 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом. Виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частинами 1, 2 ст. 15 Закону № 1404-VIII визначено, що сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

У разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив (ч. 5 ст. 15 Закону № 1404-VIII).

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення (п. 10 ч. 3 ст. 18 Закону № 1404-VIII).

Порядок виконання рішень немайнового характеру визначено розділом VIII Закону № 1404-VIII та Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України № № 512/5 від 02.04.2012 та затвердженою в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за № 489/20802 (далі - Інструкція).

Статтею 63 Закону № 1404-VIII визначено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується невідкладно в порядку, визначеному статтею 63 цього Закону. Рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження (ст. 65 Закону № 1404-VIII).

Статтею 75 Закону № 1404-VIII визначено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Аналогічні за змістом положення містяться у розділах IX та XIV Інструкції.

Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону № 1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону.

З матеріалів справи судом встановлено, що нормативною підставою для закінчення виконавчого провадження № 60913599 з примусового виконання виконавчого листа № 813/5500/14, виданого 01.07.2019 Верховним Судом, про поновлення ОСОБА_1 з 30.05.2007 в Управлінні державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області на посаді першого заступника начальника став п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону № 1404-VIII.

Разом з цим, з мотивувальної частини постанови про закінчення виконавчого провадження ВП № 60913599 від 25.09.2020 слідує, що фактичною підставою для її винесення став висновок державного виконавця про те, що поновлення на посаді першого заступника начальника Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області не належить до категорії посад, призначення на яку здійснюється Західним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Львів). Крім цього, зазначено, що згідно з резолютивною частиною постанови Верховного Суду від 22.05.2019 у справі № 813/5500/14 та згідно з резолютивною частиною виконавчого листа постановлено поновити ОСОБА_1 з 30.05.2007 в Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області на посаді першого заступника начальника. Тобто ні в резолютивній частині постанови, ні в резолютивній частині виконавчого листа не визначено сторону, на яку покладено обов`язок щодо поновлення особи на посаді.

Як зазначалося вище, відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону № 1404-VIII боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Із матеріалів справи судом встановлено, що боржником у виконавчому листі № 813/5500/14, виданому 01.07.2019 Верховним Судом, визначено Головне територіальне управління юстиції у Львівській області, яке в подальшому ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 17.07.2020 у справі № 813/5500/14 замінено на Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Львів).

Суд зазначає, що у резолютивній частині рішення зазначено дії зобов`язального характеру, які з урахуванням приписів ст. 15 Закону № 1404-VIII повинен вчинити саме боржник, який визначений виконавчим документом.

З огляду на викладене суд критично оцінює твердження відповідача про те, що ні в резолютивній частині постанови, ні в резолютивній частині виконавчого листа не визначено сторону, на яку покладено обов`язок щодо поновлення особи на посаді.

Крім цього, ні Законом України «Про виконавче провадження, ні будь-яким іншим нормативним актом на державного виконавця не покладено обов`язку (як і не надано право) встановлювати наявність чи відсутність повноважень у боржника за виконавчим документом повноважень щодо виконання рішення суду.

Пунктом 6 ч. 4 ст. 4 Закону № 1404-VIII на державного виконавця покладено обов`язок лише щодо перевірки виконавчого документа на відповідність вимогам, передбаченим цією статтею.

На підставі вищевикладеного суд зазначає, що чинним законодавством визначено певний порядок та механізм виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії та міра відповідальності за невиконання рішення зобов`язального характеру.

Однак вчинення дій, визначених ст. 63 Закону, як накладення штрафу та направлення повідомлення до правоохоронних органів не є підставою для висновку про те, що державним виконавцем вжито всіх можливих заходів для виконання рішення суду та встановлено неможливість його виконання.

Накладення штрафу та направлення повідомлення про притягнення до кримінальної відповідальності боржника у порядку Закону України «Про виконавче провадження» не є єдиними та останніми діями після вчинення державним виконавцем усіх можливих дій з виконання рішення суду, після яких державний виконавець повинен винести постанову про закінчення виконавчого провадження, а свідчить лише про вжиття ним передбачених Законом заходів щодо притягнення боржника до відповідальності (накладення штрафу), а також повідомлення уповноважених органів про невиконання обов`язкового рішення суду.

Відтак, здійснюючи примусове виконання судових рішень немайнового характеру, за якими боржники зобов`язані особисто вчинити певні дії, державний виконавець має право здійснювати інші заходи примусового характеру, оскільки сам факт неможливості виконати рішення суду боржником не є підставою закінчення виконавчого провадження.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 18.06.2019 (справа № 826/14580/16) та від 10.09.2019 (справа № 320/1801/16-а (2а/320/96/16)).

У мотивувальній частині постанови про закінчення виконавчого провадження ВП № 60913599 від 25.09.2020 державний виконавець, зокрема, зазначив, що, на його думку, поновлення на посаді першого заступника начальника Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області не належить до категорії посад, призначення на яку здійснюється Західним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Львів) (боржник за виконавчим документом).

Щодо посилання державного виконавця на п. 9 Положення про міжрегіональні управління Міністерства юстиції України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 1707/5 від 23.06.2011 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.06.2011 за № 759/19497, суд зазначає, що у разі виникнення складнощів при виконанні виконавчого документа державний виконавець наділений правом звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення (п. 10 ч. 3 ст. 18 Закону № 1404-VIII), чого під час примусового виконання виконавчого провадження № 60913599 державним виконавцем вчинено не було. Докази протилежного у матеріалах справи відсутні.

Суд не надає оцінку діям державного виконавця, вчинених під час примусового виконання виконавчого листа № 813/5500/14, виданого 01.07.2019 Верховним Судом, оскільки встановлення таких обставин не входять до предмета доказування у цій справі.

З урахуванням встановлених обставин справи суд дійшов висновку про те, що в межах виконавчого провадження № 60913599 державним виконавцем не було вжито всіх можливих і необхідних заходів для виконання судового рішення у справі № 813/5500/14, що свідчить про необґрунтованість доводів державного виконавця про неможливість виконання відповідного рішення суду.

З огляду на викладене, суд вважає, що у спірних правовідносинах були відсутні правові підстави для закінчення виконавчого провадження відповідно до положень пункту 11 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII.

Крім цього, мотиви, з яких виконавець прийняв відповідне рішення (дійшов висновку про необхідність закінчення виконавчого провадження), не узгоджуються із нормою закону (п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону № 1404-VIII), на підставі якої винесено оскаржувану постанову ВП № 60913599 від 25.09.2020.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Статтею 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З урахуванням встановлених фактичних обставин справи та норм діючого законодавства суд дійшов висновку, що при винесенні оскаржуваної постанов про закінчення виконавчого провадження ВП № 60913599 від 25.09.2020 державний виконавець діяв не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, відтак позовні вимоги є обґрунтованими, а позов таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Суд зазначає, що судовий збір за подання позивачем позовної заяви (одна вимога немайнового характеру) становить 840,80 грн. Згідно з квитанцією № ПН55 від 16.10.2020 позивач сплатив судовий збір в розмірі 850,00 грн. Таким чином, позивач сплатив судовий збір в більшому розмірі.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» позивач має право подати клопотання про повернення судового збору у зв`язку з внесенням його в більшому розмірі.

З огляду на вказане та відповідно до статті 139 КАС України за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 840,80 грн, сплачений ним при зверненні до суду із цим позовом.

Керуючись ст.ст. 72, 73, 242-246, 250, 255, 287, 293-295, пп. 15.5 п. 15 розділу VII «Перехідні положення» КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) (46021 м. Тернопіль вул. Грушевського 8; код за ) про визнання протиправною та скасування постанови задовольнити.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження, винесену старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Дубчак М.З., ВП № 60913599 від 25.09.2020.

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) (46021 м. Тернопіль вул. Грушевського 8; код за ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) 840 (вісімсот сорок) гривень 80 коп. сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду відповідно до ст. 287 КАС України подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Р.П. Качур