Справа № 520/2184/2020
Суддя: Рєзнікова С.С.
Дата ухвалення: 2021-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2021 р.Справа № 520/2184/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Рєзнікової С.С.,

Суддів: Мельнікової Л.В. , Бегунца А.О. ,

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної податкової служби у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.06.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Шевченко О.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 23.06.20 року по справі № 520/2184/2020

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Головного управління Державної податкової служби у Харківській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби у Харківській області, в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення ГУ ДФС в Харківській області № від 23.06.2018, яким нараховано позивачу податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2015 рік 11637,35 грн.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення ГУ ДФС в Харківській області № від 23.06.2018, яким нараховано позивачу податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2016 рік 26345,34 грн.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення ГУ ДФС в Харківській області № від 23.06.2018, яким нараховано позивачу податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2017 рік 38233,60 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено про протиправність оскаржуваних рішень податкового органу, у зв`язку з тим, що належна позивачу нежитлова будівля літ. А-1, не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, оскільки є теплицею, яку позивач використовую для безпосередньо у сільськогосподарській діяльності для вирощування однорічних і дворічних культур.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 18.06.2020 задоволено адміністративний позов.

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення - рішення № , №, № від 23.06.2018, які прийняті Головним управлінням ДФС у Харківській області.

Стягнуто на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідачем зазначено, що позивач відповідно до норм податкового кодексу не обліковується до четвертої групи платників єдиного податку, сільськогосподарські товаровиробники, а тому пільги зазначеної норми законодавства не розповсюджуються на позивача.

Позивач не скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги рішення суду першої інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що податковим органом винесено наступні податкові повідомлення-рішення: № від 23.06.2018, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки сплачений фіз. особами за 2015 рік в сумі 11 637,35 грн.; № від 23.06.2018, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки сплачений фіз. особами за 2016 рік в сумі 26 345,34 грн.; № від 23.06.2018, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки сплачений фіз. особами за 2017 рік в сумі 38 233,60 грн. (а.с. 10 - 12).

Вважаючи, що відповідачем допущено помилку при нарахуванні податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, 06.05.2019 та 05.08.2019 позивач звертався до податкового органу із заявами про проведення звірок даних щодо нарахування вказаного податку за період 2015 - 2017 роки.

Проте, листами від 04.06.2019 та від 14.08.2019 податковий орган повідомив позивача про відсутність підстав для перегляду вказаних податкових повідомлень - рішень.

Зазначені вище податкові повідомлення - рішення в електронному вигляді надсилалися на адресу позивача супровідним листом від 24.01.2020 № 1370/ФОП/20-40-58-26-20 (а.с. 9).

Не погоджуючись з прийнятими податковим органом рішеннями, позивач звернувся до суду з зазначеним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до п.14.1.129-1 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють: а) будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку; б) будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей; в) будівлі торговельні - торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування; г) гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки; ґ) будівлі промислові та склади; д) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки); е) господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо; є) інші будівлі.

Згідно статті 265 Податкового кодексу України, податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.

Підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України встановлено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

При цьому, об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України), а базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (підпункт 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України).

Відповідно до підпункту 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України, база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Згідно підпункту 266.3.3 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України, база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності юридичних осіб, обчислюється такими особами самостійно виходячи із загальної площі кожного окремого об`єкта оподаткування на підставі документів, що підтверджують право власності на такий об`єкт.

Згідно з підп. "ж" 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України визначено перелік об`єктів нерухомості, які не є об`єктом оподаткування, до яких віднесено будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17 серпня 2000 року №507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, який призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

Відповідно до вказаного Державного класифікатора будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності (будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси тощо) віднесено до підрозділу «Будівлі нежитлові» (група 127 «Будівлі нежитлові інші» клас 1271 «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства»).

До будівель, споруд сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до ДК 018-2000 належать до класу 1271 "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства", що включає, зокрема, підклас 1271.6 «Будівлі тепличного господарства».

При цьому, визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.

Тобто, правовою підставою для застосування до особи пільги зі сплати податку на нерухоме майно у вигляді звільнення від його сплати є правовий статус будівлі.

Згідно інформації технічного паспорту від 15.01.2004, а саме експлікації приміщень, складеного Харківським міським бюро технічної інвентаризації, вказана нежитлова будівля літ. А-1, загальною площею 1 194,8 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та належить позивачу на праві власності, є теплицею та використовується позивачем для вирощування однорічних і дворічних культур (а.с. 18 - 20)

Вказана позиція суду повністю узгоджується з висновками викладеними у постановах Верховного Суду від 20.06.2018 року по справі № 814/2040/16, від 20.02.2020 по справі №820/3706/17, від 10.04.2020 по справі №823/1751/17, в яких суд дійшов висновку, що будівлі сільськогосподарського призначення не є об`єктом оподаткування, відповідно до пп. "ж" п.п.266.2.2 п.266.2 ст.266 Податкового кодексу України.

Як свідчать матеріали справи, позивач - фізична особа - підприємець ОСОБА_1 перебуває на обліку і ГУ ДПС в Харківській області, є платником єдиного податку 2 групи. Видами діяльності позивача є: 01.19 - вирощування інших однорічних і дворічних культур (а.с. 13 - 14).

Позивачу належить на праві власності нежитлова будівля літ. А-1, загальною площею 1 194,8 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору купівлі - продажу нежитлової будівлі від 05.03.2005, укладеного між приватним підприємством "ТАТІС" (Продавець) і ОСОБА_1 (Покупець), Витягом з Державного реєстру правочинів № 759470 від 05.03.2005, Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 6745729 від 16.03.2005, зробленого КП "Харківське міське БТІ", а також технічним паспортом на громадський будинок Харківського міського БТІ (а.с. 15 - 20).

На замовлення позивача Державним підприємством «Державний науково - дослідний інститут автоматизованих систем у будівництві» (ДНДІАСБ) складено експертний висновок АС1 №1916901 від 08.07.2019, відповідно до якого належну позивачу на праві власності нежитлову будівлю літ. А-1, загальною площею 1194,8 кв.м., розташовану за адресою АДРЕСА_1 , віднесено до коду 1271.6 Будівлі тепличного господарства класу "Будівлі сільськогосподарського призначення" ДК 018- 2000, за функціональним призначенням - теплиця для вирощування однорічних і дворічних культур КВЕД 01.19).

Крім того, факт здійснення позивачем сільськогосподарської діяльності також підтверджується укладеними ним договорів з фахівцями на виконання робіт з ландшафтного дизайну та квітництва (а.с. 40 - 53), що також свідчить, що позивач займається сільськогосподарською діяльністю та належний йому об`єкт (нежитлова будівля літ. А-1, загальною площею 1194,8 кв. м., розташовану за адресою АДРЕСА_1 ) за своїми характеристиками є будівлею сільськогосподарського призначення.

Отже, за всіма своїми характеристиками належна позивачу на праві власності нежитлова будівля літ. А-1, загальною площею 1 194,8 кв. м. ( АДРЕСА_1 ) за своїм функціональним призначенням є будівлею сільськогосподарського призначення, використовується позивачем як теплиця, отже суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вказана будівля не є об`єктом оподаткування, відповідно до пп. "ж" п.п.266.2.2 п.266.2 ст.266 Податкового кодексу України, відтак наявні підстави для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим, підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Харківській області залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.06.2020 року по справі №520/2184/2020 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя С.С. Рєзнікова
Судді Л.В. Мельнікова А.О. Бегунц
Повний текст постанови складено 22.01.2021 року