Справа № 520/15220/2020
Суддя: Шевченко О.В.
Дата ухвалення: 2021-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 січня 2021 р. Справа № 520/15220/2020
Суддя Харківського окружного адміністративного суду Шевченко О.В., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Харківського окружного адміністративного суду звернувся позивач, ОСОБА_1 , з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 23.04.2020 року;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 23.04.2020 року;

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо розрахунку ОСОБА_1 грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, який відображений у довідці №54 від 30.04.2020 року про вартість речового майна, що належить до видачі ОСОБА_1 ;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошової компенсації вартості за неотримане речове майно згідно постанови Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 №178 «Про затвердження Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної Гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно» та Наказу Міністерства внутрішніх справ України від 07.06.2017 №475 «Про речове забезпечення Національної гвардії України» станом на 01.01.2020 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 14.02.2018 року ОСОБА_1 отримав посвідчення учасника бойових дій серія НОМЕР_2 . Наказом командувача Національної гвардії України від 27.02.2020 року № 38 о/с зі старшим лейтенантом, командиром 2-го мінометного взводу мінометної батареї 3- го батальйону оперативного призначення ОСОБА_1 , 23.04.2020 року припинено контракт про проходження громадянами України військової служби в Національній Гвардії України та виключено зі списків особового складу військової частини та усіх видів забезпечення, що підтверджується витягом з наказу №58 від 24.03.2020 року. Станом на день прийняття наказу про виключення зі списків особового складу відповідач не здійснив з позивачем розрахунків щодо виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 23.04.2020 рік, а також належної виплати компенсації за неотримане речове майно. Позивач неодноразово усно та письмово звертався до відповідача щодо проведення вищевказаних виплат за час проходження військової служби, однак відповідачем відповіді не надано, що слугувало підставою для звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Ухвалою суду відкрито спрощене провадження по справі та запропоновано відповідачеві надати відзив на позов.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана відповідачу, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Представником відповідача надано відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог та зазначив, що згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 16.02.2018 р. № 36 старшого лейтенанта ОСОБА_1 , який прибув із військової частини НОМЕР_3 (м. Запоріжжя) для подальшого проходження військової служби, зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 . Тобто період проходження військової служби ОСОБА_1 у в/ч НОМЕР_1 почався з 16.02.2018 року, а не з 01.01.2016 р., як зазначив позивач в позовній заяві. Крім того, згідно довідки фінансового відділення військової частини НОМЕР_1 про нарахування та виплату індексації ОСОБА_1 за 2018 - 2020 роки нарахована та сплачена індексація грошового забезпечення за період 2018- 2020 роки. Отже, відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно перевіривши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, суд установив такі фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.

Як свідчать матеріали справи, наказом командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України № 36 від 16.02.2018 року, старшого лейтенанта ОСОБА_1 (Г-006644), який 16 лютого 2018 року, згідно наказу командувача Національної гвардії України від 26.01.2018 №10 о/с прибув для подальшого проходження військової служби із військової частини НОМЕР_3 Національної гвардії України (м. Запоріжжя) та призначений на посаду командира 2-го мінометного взводу мінометної батареї 3-го батальйону оперативного призначення (змішаного) (ВОС - 0304003), зараховано до списків особового складу військової частини та на всі види забезпечення.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №58 від 24.03.2020 року припинено (розірвано) контракт про проходження громадянами України військової служби в Національній гвардії України та виключити зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечені 23.04.2020 року (останній день щорічної основної відпустки за 2020 рік) старшого лейтенанта ОСОБА_1 (Г-006644), який здав справи і обов`язки за посадою командира 2-го мінометного взводу мінометної батареї 3-го батальйону оперативного призначення та звільни відповідно до наказу командувача Національної гвардії України від 27.02.2020 р. №38 о/с відповідно статті 26 частини 5 пункту 2 за підпунктом «б» (за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії непридатність до військової служби у мирний час або обмежену придатність у воєнний час, за винятком випадків, визначених положенням про проходження громадянами України військової служби) Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з військової служби у запас Збройних Сил України.

В наказі №58 від 24.03.2020 року також зазначено, що вислуга років позивача на 23.04.2020 року: час служби у календарному обчисленні 08 років 08 місяців 22 дні, час служби в пільговому обчисленні 10 років 08 місяців 04 дні.

Згідно копії посвідчення серія НОМЕР_2 , виданого ГУ НГУ 14 лютого 2018 року, позивач має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій.

Судом встановлено, що відповідно до рапорту позивача від 23.03.2020 року військовою частиною НОМЕР_1 складено довідку № 54 від 30.04.2020 року про вартість речового майна, що належить до видачі ОСОБА_1 , в якій вказано суму грошової компенсації речового майна 10 864,50 грн.

Листом військової частини НОМЕР_1 від 09.07.2020 року на заяву позивача від 02.07.2020 року № 966 щодо складення довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, та виплати грошової компенсації за неотримане речове майно, повідомлено, що нарахування грошової компенсації на даний час неможлива відповідно до пункту 7 Порядку, затвердженого постановою КМУ № 178 від 16.03.2016 року, оскільки наразі у військової частини відсутні бюджеті призначення на виплати грошової компенсації.

Як свідчать матеріали справи, на підставі постанови КМУ № 178 від 16.03.2016 року 01.12.2020 року командиром військової частини НОМЕР_1 прийнято наказ № 1453 про нарахування та виплату, зокрема, позивачу грошової компенсації за речове майно відповідно до довідки №54 від 30.04.2020 року.

В позовній заяві позивач вказав, що станом на день прийняття наказу про виключення його зі списків особового складу відповідач не виплатив йому індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 23.04.2020 рік. Крім того, відповідачем невірно визначено суму грошової компенсації вартості за неотримане речове майно та взагалі не виплачено такої компенсації, що і слугувало підставою для звернення до суду з даним адміністративним позовом.

У відзиві на позов представник відповідача зазначив, що згідно довідки фінансового військової частини НОМЕР_1 від 26.11.2020 року №615 про нарахування та виплату ОСОБА_1 індексації за період з 16.02.2018 року по 24.04.2020 року, військовою частиною нараховано та сплачено позивачу індексацію грошового забезпечення за 2018 - 2020 роки.

Стосовно нарахування та виплати грошової компенсації вартості за неотримане речове майно відповідач також зазначив, що у зв`язку з надходженням відповідних коштів з Державного бюджету України речовою та фінансовою службами в/ч НОМЕР_1 видано наказ №1453 від 01.12.2020 р. Найближчим часом позивач отримає в повному обсязі належну йому до виплати грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.

По суті спірних правовідносин, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту, гарантії військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулювання відносин у цій галузі передбачені нормами Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон № 2011-XII).

Відповідно до статті 1 Закону № 2011-XII, соціальний захист військовослужбовців діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі статтею 2 Закону № 2011-XII, ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.

В силу вимог частини першої статті 9-1 Закону № 2011-XII, речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, Міністерством інфраструктури України для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

На виконання вказаної статті постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 №178 затверджений Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі Порядок № 178).

Відповідно до пунктів 2, 3 Порядку № 178, виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу. Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.

Пунктом 4 розділу ІІІ Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 29.04.2016 № 232 (далі Інструкція № 232) встановлено, що військовослужбовці, які звільняються в запас або відставку, за їх бажанням отримують речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, або грошову компенсацію за нього, виходячи із закупівельної вартості такого майна.

Порядок виплати грошової компенсації здійснюється відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року № 178 Про затвердження Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.

Грошова компенсація замість речового майна, що підлягає видачі, виплачується на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, форма якої наведена у додатку до Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року № 178, яка видається речовою службою військової частини, виходячи із заготівельної вартості цих предметів.

Згідно з пунктом 4 Порядку № 178, грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі військова частина), а командирам (начальникам) військової частини наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Пунктом 5 Порядку № 178 передбачено, що довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

Таким чином, у разі звільнення військовослужбовця з військової служби, у нього виникає право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, яке реалізується шляхом подання військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби.

Як встановлено судом, 23.03.2020 року ОСОБА_1 подано відповідний рапорт щодо вирішення питання виплати йому грошової компенсації за неотримане речове майна. Вказане також підтверджено листом військової частини НОМЕР_1 від 09.07.2020 року.

Після отримання рапорту позивача військовою частиною НОМЕР_1 складено довідку № 54 від 30.04.2020 року про вартість речового майна, що належить до видачі ОСОБА_1 , в якій вказано суму грошової компенсації речового майна 10 864,50 грн. Довідку підписано начальником речової служби тилу та начальником фінансового відділення (головний бухгалтер).

Суд звертає увагу, що зміст позовної заяви свідчить, що позивач не згоден як із самою невиплатою грошової компенсації речового майна, так і з сумою такою компенсації, визначеною військовою частиною НОМЕР_1 в довідці № 54 від 30.04.2020 року, яка складає 10 864,50 грн. В обґрунтування чого позивач послався на пункт 5 Порядку № 178.

У відзиві на позов відповідач зазначив, що розрахунок вартості речового майна, належного до видачі позивачу, вказаний в довідці № 54 від 30.04.2020 року, здійснено виходячи із закупівельної вартості такого майна станом на 01.01.2020 року, тобто на 1 січня поточного року. На підтвердження чого ним надано телефонограму № 98, яку направлено Східним територіальним управлінням Національної Гвардії України командирам військових частин, в якій вказано закупівельні ціни речового майна станом на 01.01.2020 року.

Суд звертає увагу, що вартість речового майна (за одиницю), зазначена в довідці № 54 від 30.04.2020 року та телефонограмі № 98, є однаковою. Отже, відповідачем належними доказами доведено, що розрахунок вартості речового майна, вказаний в довідці № 54 від 30.04.2020 року, здійснено виходячи із закупівельної вартості такого майна станом на 01.01.2020 року.

Натомість, позивачем, крім посилань на пункт 5 Порядку № 178, в позовній заяві не вказано та не надано до суду жодних доказів на підтвердження того, що вказана в довідці № 54 від 30.04.2020 року вартість речового майна, що належить до видачі ОСОБА_1 , яка складає 10 864,50 грн., визначена відповідачем не у відповідності до пункту 5 Порядку № 178.

Суд також вважає безпідставним та не приймає до уваги посилання позивача на пункт 18 розділу 3 Інструкції з організації речового забезпечення в Національній гвардії України в мирний час та особливий період, затверджену наказом МВС України від 07.06.2017 року № 475, в обґрунтування своїх тверджень стосовно невірно визначеної військовою частиною НОМЕР_1 суми грошової компенсації речового майна в довідці № 54 від 30.04.2020 року, оскільки пункт 18 вказаної Інструкції № 475 розповсюджується на звільнених військовослужбовців за службовою невідповідністю, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем, засудженням особи до позбавлення волі або обмеження волі за вироком суду, що набрав законної сили, а також у зв`язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку, тоді як позивача звільнено з військової служби в запас ЗСУ за саном здоров`я (наказ командувача НГУ від 27.02.2020 року № 38 о/с).

Таким чином, позивачем не доведено, що вказана в довідці № 54 від 30.04.2020 року вартість неотриманого ним речового майна 10 864,50 грн. визначена в/ч НОМЕР_1 невірно, судом цього також не встановлено, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання військової частини НОМЕР_1 провести перерахунок та виплачу грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.

Відповідно до пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Судом встановлено, що 01.12.2020 року командиром військової частини НОМЕР_1 Східного оперативно - територіального об`єднання Національної Гвардії України прийнято наказ № 1453 про нарахування та виплату грошової компенсації за речове майно військовослужбовцям за списком, зокрема, старшому лейтенанту ОСОБА_1 відповідно до довідки № 54 від 30.04.2020 року.

У відзиві на позов відповідачем зазначено, що у зв`язку з надходженням відповідних коштів з Державного бюджету України речовою та фінансовою службами в/ч НОМЕР_1 видано наказ №1453 від 01.12.2020 року, у зв`язку з чим найближчим часом позивач отримає в повному обсязі належну йому до виплати грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.

Отже, відповідачем не заперечується та підтверджено, що компенсацію вартості за неотримане речове майно у відповідній сумі нараховано позивачу.

Проте, на час розгляду справи відповідачем не надано доказів виплати позивачу компенсації вартості речового майна, визначеної в довідці № 54 від 30.04.2020 року за підписом начальника речової служби тилу та начальником фінансового відділення (головний бухгалтер).

Частинами першою-другою статті 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, викладену у рішенні по справі «Кечко проти України», де Суд констатував, що реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Таким чином, відповідачем не доведено правомірності щодо невиплати позивачу компенсації вартості за неотримане речове майно, що свідчить про наявність підстав для виплати ОСОБА_1 такої компенсації та задоволення позовних вимог в цій частині.

Вказані висновки суду узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 17.03.2020 року по справі № 815/5826/16, яка в силу вимог частини 5 статті 242 КАС України враховується судом у спірних правовідносинах.

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 23.04.2020 року та зобов`язати нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за вказаний період, суд зазначає наступне.

Згідно ст. 1 Закону України Про індексацію грошових доходів населення, індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг

Відповідно до ч.1 ст. 2 Закону України Про індексацію грошових доходів населення, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії.

Стаття 3 даного Закону України Про індексацію грошових доходів населення передбачає, що індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Згідно ч. 1 статті 4 Закону України Про індексацію грошових доходів населення, Індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Як передбачено ч.4 ст. 5 Закону України Про індексацію грошових доходів населення, Індексація виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, інших видів соціальної допомоги проводиться відповідно за рахунок фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до п. 4 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 № 1078, індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Згідно п. 5. Порядку проведення індексації грошових доходів населення, у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

Згідно п.1 ст.4 Закону України Про індексацію грошових доходів населення індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Позивач просить суд зобов`язати військову частину нарахувати та виплатити йому індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 23.04.2020 року.

Суд звертає увагу, що наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 16.02.2018 р. № 36 ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .

Наказом №58 від 24.03.2020 року виключено ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечені 23.04.2020 року (останній день щорічної основної відпустки за 2020 рік).

Отже, період проходження військової служби ОСОБА_1 у військовій частині НОМЕР_1 почався 16.02.2018 року та закінчився 23.04.2020 року.

Таким чином, позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення з 01.01.2016 року по 16.02.2018 року є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Відповідач разом з відзивом на позов надав до суду довідку в/ч НОМЕР_1 від 26.11.2020 року №615 про нарахування та виплату ОСОБА_1 індексації за період з 16.02.2018 року по 24.04.2020 року, згідно якої військовою частиною НОМЕР_1 нараховано та виплачено позивачу індексацію за період з грудня 2018 року по березень 2020 року.

Судом встановлено, що відзив на позов разом з доданими до нього документами, зокрема, довідкою військової частини в/ч НОМЕР_1 від 26.11.2020 року № 615 про нарахування та виплату ОСОБА_1 індексації за період з 16.02.2018 року по 24.04.2020 року, відповідачем надіслано на адресу позивача рекомендованою кореспонденцією 03.12.2020 року.

Згідно роздруківки із офіційного сайту Укрпошти за посиланням https://track.ukrposhta.ua/tracking_UA.html, 05.12.2020 року позивач особисто отримав відзив з додатками (відправлення за номером 513).

Проте, жодної відповіді на відзив або заперечень з приводу часткового нарахування та виплати йому військовою частиною НОМЕР_1 індексації грошового забезпечення, ОСОБА_1 до суду не надано.

В той час, належних та допустимих доказів щодо підтвердження виплати індексації грошового забезпечення за період з 16.02.2018 року по 30.11.2018 та з 01.04.2020 року по 23.04.2020 року відповідачем не було надано.

Суд вважає необґрунтованими доводи відповідача про відповідність його дій вимогам ст. 5 Закону №1282-XII щодо проведення індексації грошових доходів населення у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік, зважаючи на відсутність відповідних коштів, передбачених на виплату індексації грошового забезпечення.

Положеннями Закону №1282-XII та Порядку №1078 визначено джерело коштів на проведення індексації. Разом з тим, виплата індексації не ставиться вищевказаними нормативно-правовими актами у залежність від надходження коштів до власника підприємства, установи, організації.

Індексація заробітної плати (грошового забезпечення) є одним із способів забезпечення державних соціальних стандартів і нормативів, тому держава не може односторонньо відмовитись від взятих на себе зобов`язань, шляхом не виділення на дані цілі бюджетних асигнувань, без внесення відповідних змін до чинного законодавства щодо зміни соціальних стандартів і нормативів.

Відповідачами не надано суду жодних належних та допустимих доказів того, що у бюджеті відповідного рівня, з якого фінансується військова частина, відсутні кошти на індексацію грошового забезпечення. Крім того, відповідачем не надано доказів того, що ним протягом спірного періоду надсилались до відповідного органу листи про потреби на виділення додаткових коштів для виплати військовослужбовцям індексації грошового забезпечення.

За таких обставин, суд вважає, що в/ч НОМЕР_1 протиправно не нараховувала та не виплатила позивачу індексацію грошового забезпечення за відповідний період.

З огляду на викладене та враховуючи часткову виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в цій частині шляхом визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 16.02.2018 року по 30.11.2018 та з 01.04.2020 року по 23.04.2020 року та зобов`язання військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 16.02.2018 року по 30.11.2018 та з 01.04.2020 року по 23.04.2020 року, що є належним способом захисту прав позивача на отримання індексації за відповідний період.

З приводу тверджень представника відповідача щодо пропуску позивачем місячного строку звернення до суду з даним позовом, визначеного статтею 122 КАС України, слід зазначити наступне.

Верховний Суд в постанові від 30.11.2020 року по справі №480/3105/19 (адміністративне провадження №К/9901/5696/20), предметом розгляду якої було стягнення грошової компенсації за неотримане під час проходження військової служби речове майно та середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні (невиплата компенсації за речове майно), дійшов висновку, що компенсація вартості за неотримане речове майно є складовою заробітної плати та належить до складу належних звільненому працівникові сум у розумінні статті 116 КЗпП України. Застосування передбаченої ст. 117 України відповідальності здійснюється у разі невиплати такої компенсації на день виключення особи зі списків особового складу військової частини.

Стосовно індексації також слід зазначити, що Верховний Суд в постанов від 19.03.2020 року у справі №820/5286/17 (адміністративне провадження №К/9901/31689/18) дійшов висновку, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер. У свою чергу, правове регулювання виплати індексації визначає умови (коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації), з настанням яких виникає право на щомісячне отримання суми індексації у структурі заробітної плати (грошового забезпечення) до настання обставин (підвищення тарифних ставок, окладів), за яких виплата розрахованої суми індексації припиняється до повторного настання обставин, які обумовлюють повторне виникнення права на отримання індексації.

Відповідно до статті 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Отже, суд приходить висновку, що грошова компенсація вартості за неотримане речове майно при звільненні та індексація є складовими такого грошового забезпечення, а тому, відповідно до ст. 233 КЗпП України строк звернення до суду не застосовується.

При цьому суд зазначає, що у рішенні Конституційного Суду України у справі від 15.10.2013 за № 9-рп/2013 (справа № 1-13/2013) вказано, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, що йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Стосовно посилань представника відповідача на постанови Верховного Суду від 22.01.2020 року по справі №620/1982/19, від 04.12.2019 року у справі №815/2681/17 в обґрунтування позиції щодо пропуску позивачем строку звернення до суду з даним позовом, суд зауважує, що в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 року № 755/10947/17 зазначено, що суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду.

Виходячи з вищевикладеного, суд приходить висновку, що позивачем не пропущено строк звернення до суду з даним позовом, а твердження представника відповідача в цій частині є безпідставними та необґрунтованими.

Згідно із частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів позивача, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Питання щодо понесених позивачем судових витрат відповідно до положень статті 139 КАС України не здійснюється, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись ст. ст. 2, 6-10, 13, 14, 77, 139, 205, 242-246, 250, 255, 257-262, 293, 295, п.п.15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 ) до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (, адреса: вул. Академіка Проскури, буд. 1, м. Харків, 61070) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 16.02.2018 року по 30.11.2018 та з 01.04.2020 року по 23.04.2020 року.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 16.02.2018 року по 30.11.2018 та з 01.04.2020 року по 23.04.2020 року.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України виплатити ОСОБА_1 компенсацію вартості за неотримане речове майно відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 Східного оперативно - територіального об`єднання Національної Гвардії України від 01.12.2020 року № 1453 "Про виплату грошової компенсації за речове майно, що належить до видачі" та довідки військової частини НОМЕР_1 № 54 від 30.04.2020 року про вартість речового майна, що належить до видачі ОСОБА_1 .

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя О.В.Шевченко