Справа № 620/2603/20
Суддя: Костюк Любов Олександрівна
Дата ухвалення: 2021-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/2603/20 Прізвище судді (суддів) першої інстанції:
Падій В.В.
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Костюк Л.О.;
суддів: Бужак Н.П., Кобаля М.І.;
за участю секретаря: Несін К.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2020 року (розглянута за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, м. Чернігів, дата складання повного тексту рішення 28 вересня 2020 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування пунктів наказу, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2020 року, ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач), в якому просить визнати протиправними та скасувати пункти №4,8 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 23.06.2020 №381 «Про результати службового розслідування».
Обґрунтовуючи вимоги, позивачем зазначено, що ні наказом про притягнення позивача до матеріальної відповідальності, ні службовим розслідуванням не встановлено прямої дійсної шкоди заподіяної позивачем за фактом нестачі майна бронетанкової служби, нестачу якого було встановлено ще 31.03.2018 та видано відповідний наказ про притягнення до матеріальної відповідальності колишнього командира 1 танкової роти старшого лейтенанта ОСОБА_2 та колишнього командира 2 танкової роти лейтенанта ОСОБА_3 ще 31.03.2018. Також зазначив, що оскаржуваним наказом не встановлено ні підстав, ні умов притягнення до матеріальної відповідальності позивача, який не завдавав шкоду шляхом виведення з ладу бронетанкового майна з необережності, також службовим розслідуванням не встановлено, що позивач, як начальник бронетанкової служби Військової частини НОМЕР_1 , своїм рішенням чи бездіяльністю порушував установлений порядок обліку, зберігання, використання військового та іншого майна або не вжив належних заходів, передбачених законодавством, щодо запобігання розкраданню, знищенню чи псуванню, іншому незаконному витрачанню військового та іншого майна, внаслідок чого було завдано шкоду.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2020 року позов задоволено повністю.
Визнати протиправними та скасувати пункти №4 і №8 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 23.06.2020 №381 «Про результати службового розслідування».
Не погоджуючись з вказаною постановою, відповідачем у справі подано апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, як це передбачено ст. 311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку, що апеляційні скарги не підлягає задоволенню та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.
Як встановлено судом першої інстанції, що майор ОСОБА_1 проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 , є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 , виданим 13.03.2020 Управлінням персоналу штабу Військової частини НОМЕР_3 (а.с.17,18).
Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 27.05.2020 №952 «Про призначення службового розслідування» було проведено службове розслідування з метою уточнення інформації та визначення реального стану по залишку невідшкодованих коштів щодо нестачі комплектуючих та ЗІП до БМ Булат на загальну суму 518445,47 грн. (згідно наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 31.03.2018 № 337) (а.с.49-61).
За результатами службового розслідування було складено акт службового розслідування, який затверджений тимчасово виконуючим обов`язки командира Військової частини НОМЕР_1 23.06.2020 (а.с.67-73).
У свою чергу, як вбачається з акту службового розслідування, у Військовій частині НОМЕР_1 у 2018 році був проведений аудит внутрішньо - господарської діяльності.
За результатами службового розслідування наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 31.03.2018 №337 «Про результати службового розслідування» обліковано нестачу майна на виробах БМ Булат на загальну суму 873952,00 грн., а саме: приймачів Р-173П в кількості 15 шт.; радіостанцій Р-173М в кількості 9 шт.; акумуляторні батареї 12СТ-85 в кількості 38 шт.; прилади ТВН-5 в кількості 6 шт.; брезенти укривочні в кількості 15 шт.
За вказаним наказом рішення щодо нестачі майна було прийнято лише на суму 355506,53 грн., в результаті притягнуто до підвищеної матеріальної відповідальності командира 1 танкової роти старшого лейтенанта ОСОБА_2 та колишнього командира 2 танкової роти лейтенанта ОСОБА_3 .
З вказаної вище суми не було прийнято рішення щодо відшкодування нестачі на суму 518445,47 грн., яку було допущено колишніми військовослужбовцями Військової частини НОМЕР_1 , а саме:
нестачі радіостанції Р-173 в кількості 1 шт. на виробі БМ Булат зав. №Х02ЕТ16010М07 (рахувався за колишнім командиром взводу зв`язку 1 танкового батальйону старшим лейтенантом ОСОБА_4 , який був переведений до в/ч НОМЕР_4 (м. Старичі) у 2016 році);
нестача приймачів Р-173П в кількості 2 шт., радіостанції Р-173 в кількості 1 шт., акумуляторних батарей 12СТ-85 в кількості 12 шт., приладів ТВН-5 зав. №№В13ИЕ1125, К11ИЕ1115, С21И1117, брезентів укривочних в кількості 10 шт. (нестача комплектуючих з виробів БМ Булат 3 танкової роти, які не було передано колишнім командиром З ТР капітаном ОСОБА_5 , переведеним до в/ч НОМЕР_4 (м. Старичі) у 2017 році);
нестача приймача Р-173П в кількості 1 шт., радіостанції Р-173 в кількості 1 шт., приладів ТВН-5 зав. №М18ИЕ1192, С21И1123, брезентів укривочних в кількості 5 шт. (нестача комплектуючих з виробів БМ Булат 2 танкової роти, які не було передано колишнім командиром 2 ТР майором ОСОБА_6 , звільненим з лав ЗС України на початку 2017 року).
За змістом наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 31.03.2018 №337 вказане пояснювалось недостатньою кількістю зібраних фактів та доказів щодо протиправних дій вказаних осіб та відсутністю їх пояснень.
В теперішній час пояснення по факту нестачі майна у вказаних військовослужбовців взяти неможливо, у зв`язку з їх виключенням зі списків Військової частини НОМЕР_1 .
Згідно наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 27.05.2020 року №952 «Про призначення службового розслідування» з метою уточнення інформації та визначення реального стану по залишку невідшкодованих коштів щодо нестачі комплектуючих та ЗІП до БМ Булат на загальну суму 518445,47 грн. було призначено службове розслідування.
В результаті службового розслідування з`ясовано, що вина військовослужбовця майора ОСОБА_1 виражається у формі недбалості, яка полягає у неналежному веденні обліку і звітності щодо бронетанкового майна, що призвело до нестачі на суму 490062,19 грн. Своїми діями майор ОСОБА_1 порушив вимоги статей 11, 16, 58, 59, 83, 94 Статуту внутрішньої служби в частині, що стосується своєчасного ведення обліку і звітності щодо майна бронетанкової служби.
У відповідності до вимог Закону України від 03.10.2019 №160-ІХ «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців за прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», службовим розслідуванням встановлено всі необхідні елементи для притягнення до обмеженої матеріальної відповідальності за нестачу майна бронетанкової служби: приймач Р-173П в кількості 3 шт., радіостанція Р-173М в кількості 2 шт., брезент укривочний в кількості 15 шт., акумуляторна батарея 12СТ-85 в кількості 12 шт., прилад ТВН-5 в кількості 5 шт. начальника бронетанкової служби Військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_1 , а саме:
заподіяння шкоди в особі Військової частини НОМЕР_1 на загальну суму 490062,19 грн. згідно довідок-розрахунків від 28.03.2018 №256/863 та №256/864;
протиправна поведінка у формі порушення статей 11, 16, 58, 59, 83, 94 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України;
причинний зв`язок між протиправною поведінкою і настанням шкоди, що відобразилось в тому, що невиконання прямих обов`язків, як начальником бронетанкової служби, в частині обов`язку ведення обліку і звітності щодо майна бронетанкової служби, призвело до заподіяння шкоди державі в особі Військової частини НОМЕР_1 ;
наявність вини майора ОСОБА_1 у заподіянні шкоди у формі недбалості.
Враховуючи вищевикладені результати службового розслідування, командиром Військової частини НОМЕР_1 було прийнято наказ (з основної діяльності) від 23.06.2020 №381 «Про результати службового розслідування» позивача притягнуто до обмеженої матеріальної відповідальності у розмірі 15 прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб, у розмірі 31530,00 грн. та позбавлено премії за червень 2020 року у повному обсязі (пункти 4 і 8 наказу) (а.с.74-80).
Вважаючи протиправними пункти 4 і 8 оскаржуваного наказу, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.
Надаючи правову оцінку обставинам та матеріалам справи, а також наданим додатковим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів зазначає наступне.
Так, загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV (далі - Статут, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Статтею 9 Статуту встановлено, що військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до статті 11 Статуту необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; берегти державне майно.
Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями (стаття 16 Статуту).
Згідно зі статтями 26, 27 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення.
В той же час, підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків визначає Закон України від 03.10.2019 № 160-IX «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» (далі - Закон № 160-IX).
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 1 Закону № 160-IX пряма дійсна шкода - збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків. До шкоди не включаються доходи, які могли бути одержані за звичайних обставин, якщо таких збитків не було б завдано.
Частиною першою та другою статті 3 Закону № 160-IX встановлено, що підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірни рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.
Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.
Згідно статті 5 Закону № 160-IX особа за завдану з необережності шкоду несе матеріальну відповідальність у розмірі завданої шкоди, але не більше п`ятнадцяти прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб, крім випадків, коли цим Законом передбачено повну чи підвищену матеріальну відповідальність.
Командир (начальник), який своїм рішенням чи бездіяльністю порушив установлений порядок обліку, зберігання, використання військового та іншого майна або не вжив належних заходів, передбачених законодавством, щодо запобігання розкраданню, знищенню чи псуванню, іншому незаконному витрачанню військового та іншого майна, внаслідок чого було завдано шкоду, або щодо притягнення винних осіб до матеріальної відповідальності, несе матеріальну відповідальність у розмірі завданої шкоди, але не більше п`ятнадцяти прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб.
Статтею 8 Закону № 160-IX визначено, що посадові (службові) особи зобов`язані письмово доповісти командиру (начальнику) про всі факти завдання шкоди протягом доби з моменту виявлення таких фактів.
У разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб.
Щодо шкоди, завданої командиром (начальником), розслідування призначається письмовим наказом старшого за службовим становищем командира (начальника), колегія суддів зазначає наступне.
Розслідування повинно бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення. В окремих випадках зазначений строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив розслідування, але не більше ніж на один місяць.
Розслідування може не призначатися, якщо причини завдання шкоди, її розмір та винна особа встановлені за результатами аудиту (перевірки), інвентаризації, досудового розслідування або судом.
Порядок проведення службового розслідування визначається міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, правоохоронними органами спеціального призначення, Службою зовнішньої розвідки України, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України та Державним бюро розслідувань.
За результатами проведення розслідування складається акт (висновок), який подається командиру (начальнику), що призначив розслідування, на розгляд. До акта (висновку), складеного за результатами розслідування, додаються довідка про вартісну оцінку завданої шкоди за підписом начальника відповідної служби забезпечення і фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини, установи, організації, закладу та/або акт оцінки збитків, що складається суб`єктами оціночної діяльності.
Якщо вину особи доведено, командир (начальник) не пізніше ніж у п`ятнадцятиденний строк із дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності із зазначенням суми, що підлягає стягненню.
Наказ доводиться до винної особи під підпис.
У разі якщо шкоду завдано кількома особами, у наказі командира (начальника) визначаються суми, що підлягають стягненню окремо з кожної особи, з урахуванням ступеня вини і конкретних обставин завдання ними шкоди.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що до матеріальної відповідальності може бути притягнено військовослужбовця, у разі заподіяння прямої дійсної шкоди, наявної з його боку протиправної поведінки чи бездіяльності, а також наявності взаємозв`язку між заподіяною шкодою.
Отже, щоб притягнути особу до обмеженої матеріальної відповідальності необхідна наявність чотирьох умов, з поміж них - вини у заподіянні шкоди, яка може бути у формі умислу або необережності.
Аналізуючи положення Закону № 160-IX, суд дійшов висновку, що обсяг матеріальної відповідальності (обмежена, повна чи підвищена) ставиться у залежність як від форми вини, так і від певних фактичних обставин, за якими власне визначається винуватість особи у заподіянні державі збитків, відповідно і міра вказаного виду юридичної відповідальності.
З урахуванням того, що законодавством чітко визначено необхідність встановлення вини в діях саме того військовослужбовця, який притягується до обмеженої матеріальної відповідальності, та оскільки йдеться про застосування юридичної відповідальності до позивача, а тому суд вважає, що відповідачем мав би бути доведений склад правопорушення, вчиненого позивачем та наявність взаємозв`язку між діями останнього та заподіяною шкодою.
Таким чином, для притягнення військовослужбовця до обмеженої матеріальної відповідальності, обов`язковою умовою є підтвердження матеріалами службового розслідування факту умисного чи з необережності скоєння ним дій чи бездіяльності, та з якою метою завдано шкоду або збитки. Під час визначення виду дисциплінарного стягнення необхідно враховувати характер дисциплінарного проступку, обставини, за яких він був вчинений, настання тяжких наслідків, попередню поведінку військовослужбовця та його ставлення до виконання службових обов`язків.
Як вбачається з акту службового розслідування та наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 23.06.2020 №381 «Про результати службового розслідування», висновки про заподіяння позивачем матеріальної шкоди державі порушенням вимог статей 11, 16, 58, 59, 83, 94 Статуту внутрішньої служби в частині, що стосується своєчасного ведення обліку і звітності щодо майна бронетанкової служби, не містять жодних посилань на фактичні обставини виникнення нестачі майна саме через недбале виконання службових обов`язків позивачем.
Колегія суддів звертає увагу на те, що матеріали службового розслідування та матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів про те, що саме з вини позивача, у зв`язку з неналежним виконанням ним службових обов`язків щодо своєчасного ведення обліку і звітності щодо майна бронетанкової служби, державі було завдано збитки.
Як випливає з матеріалів справи, майор ОСОБА_1 був призначений на посаду начальника бронетанкової служби Військової частини НОМЕР_1 23.05.2019, відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 23.05.2019 №122 (а.с.17).
Водночас нестача майна бронетанкової служби документально була встановлена 31.03.2018 за результатами службового розслідування, наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 31.03.2018 №337 «Про результати службового розслідування», яким обліковано нестачу майна на виробах БМ Булат на загальну суму 873952,00 грн. За вказаним наказом рішення щодо нестачі майна було прийнято лише на суму 355506,53 грн., в результаті притягнуто до підвищеної матеріальної відповідальності командира 1 танкової роти старшого лейтенанта ОСОБА_2 та колишнього командира 2 танкової роти лейтенанта ОСОБА_3 . З вказаної вище суми не було прийнято рішення щодо відшкодування нестачі на суму 518445,47 грн., яку було допущено колишніми військовослужбовцями Військової частини НОМЕР_1 , а саме: колишнім командиром взводу зв`язку 1 танкового батальйону старшим лейтенантом ОСОБА_4 , який був переведений до в/ч НОМЕР_4 (м. Старичі) у 2016 році); колишнім командиром З ТР капітаном ОСОБА_5 , переведеним до в/ч НОМЕР_4 (м. Старичі) у 2017 році); колишнім командиром 2 ТР майором ОСОБА_6 , звільненим з лав ЗС України на початку 2017 року).
Отже нестача майна була допущена колишніми військовослужбовцями, які були виключені зі списків Військової частини НОМЕР_1 до призначення позивача на посаду начальника бронетанкової служби Військової частини НОМЕР_1 23.05.2019.
Колегія суддів звертає увагу, що ні в акті службового розслідування, ні в наказі командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 23.06.2020 №381 «Про результати службового розслідування» не встановлено конкретну дату утрати майна.
Разом з тим враховує, що в силу частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частин 1,2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
З системного аналізу вимог чинного законодавства України та матеріалів справи суд дійшов висновку, що відповідачем не доведена протиправна поведінка позивача, наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою позивача і настанням шкоди, вина позивача у заподіянні шкоди військовій частині, які, згідно з Законом № 160-IX, є обов`язковими і необхідними умовами притягнення позивача до обмеженої матеріальної відповідальності, що унеможливлює притягнення позивача до обмеженої матеріальної відповідальності.
За таких обставин суд дійшов висновку, що пункт 4 оскаржуваного наказу прийнято відповідачем без урахування всіх обставин, що мають значення для його прийняття, всупереч статті 19 Конституції України.
Колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (Заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява N 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Згідно з частиною 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для визнання протиправним та скасування пункту 4 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 23.06.2020 №381 «Про результати службового розслідування» і задоволення позовних вимог у цій частині.
Щодо позовної вимоги про визнання протиправним та скасування пункту 8 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 23.06.2020 №381 «Про результати службового розслідування», колегія суддів зазначає наступне.
Так встановлено, що, враховуючи результати службового розслідування, пунктом 8 оскаржуваного наказу позивача, відповідно до пункту 9 статті 5 розділу XVI Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, позбавлено премії за червень 2020 року у повному обсязі.
Разом з тим колегіяі суддів звертає увагу на те, що вищевказана Інструкція затверджена наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 №260 і втратила чинність 20.07.2018 на підставі наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам».
Водночас Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 26.06.2018, містить Розділ 16 «Преміювання», пункт 5 якого передбачає, що військовослужбовцям щомісячні премії не виплачуються в таких випадках, зокрема, у разі порушення вимог законів та інших нормативно-правових актів, які призвели до матеріальних збитків, - за місяць, у якому видано наказ про притягнення до матеріальної відповідальності.
Як встановлено вище, пункт 8 оскаржуваного наказу прийнято відповідачем за результатами проведеного службового розслідування, яким встановлено порушення позивачем вимог статей вимоги статей 11, 16, 58, 59, 83, 94 Статуту внутрішньої служби в частині, що стосується своєчасного ведення обліку і звітності щодо майна бронетанкової служби, за що позивача пунктом 4 оскаржуваного наказу притягнуто до обмеженої матеріальної відповідальності у розмірі 15 прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб, у розмірі 31530,00 грн.
Отже єдиною підставою для позбавлення позивача премії у повному обсязі за червень 2020 року стало встановлення у ході службового розслідування порушення ним вимог законів та інших нормативно-правових актів, які призвели до матеріальних збитків.
Разом з тим задоволено позовну вимогу ОСОБА_1 та визнано протиправним і скасовано пункт 4 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 23.06.2020 №381 «Про результати службового розслідування», яким за вищевказані порушення позивача притягнуто до обмеженої матеріальної відповідальності.
За таких обставин та зважаючи на той факт, що дана позовна вимога є похідною від основної позовної вимоги, яку судом задоволено, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для її задоволення.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов до правильного висновку адміністративний, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню повністю.
Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Відповідач по справі, як суб`єкт владних повноважень, не виконав покладений на нього обов`язок щодо доказування правомірності вчинених ним дій та прийняття оскаржуваного рішення.
Натомість, позивачем надано достатньо доказів в підтвердження обставин, якими обґрунтовує позовні вимоги.
Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст. 241, 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2020 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, проте на неї може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ст. 329 КАС України.

Головуючий суддя: Л.О. Костюк

Судді: Н.П. Бужак,

М.І. Кобаль