Справа № 200/6419/20-а
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2021-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2021 року справа №200/6419/20-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Казначеєва Е.Г., суддів: Геращенка І.В., Міронової Г.М., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Азовської митниці Держмитслужби на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2020 р. у справі № 200/6419/20-а (головуючий І інстанції Смагар С.В.) за позовом Приватного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь" до Азовської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення, картки відмови, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Металургійний комбінат "Азовсталь" (далі - позивач, ПрАТ «МК «Азовсталь») звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Азовської митниці Держмитслужби (далі відповідач, митниця), в якому просило: визнати протиправним та скасувати рішення про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів від 4 грудня 2019 року № UA700050/2019/000093/2, картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 4 грудня 2019 року № UA700050/2019/00118.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2020 року задоволено позовні вимоги, а саме суд: визнав протиправним та скасував рішення Азовської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів від 4 грудня 2019 року № UA700050/2019/000093/2; визнав протиправною та скасував картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 4 грудня 2019 року № UA700050/2019/00118; стягнув з Азовської митниці Держмитслужби за рахунок бюджетних асигнувань на користь Приватного акціонерного товариства Металургійний комбінат Азовсталь витрати по сплаті судового збору у розмірі 6 936 грн. 49 коп; стягнув з Азовської митниці Держмитслужби за рахунок бюджетних асигнувань на користь Приватного акціонерного товариства Металургійний комбінат Азовсталь судові витрати на правничу допомогу в розмірі 6 200 грн. 82 коп.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що судом не прийнято до уваги, що наданої з боку позивача інформації на підтвердження митної вартості товару було недостатньо, оскільки позивачем не надано запитуваних митницею додаткових документів відповідно до вимог ст. 53 Митного кодексу України. Судом першої інстанції не врахована позиція митниці, відповідач письмово обґрунтував наявність впливу взаємопов`язаності покупця та продавця тим, що наявна розбіжність між вартістю товару та наданими декларантом документами і вартістю за експертним висновком і спеціалізованим джерелом Аsiаn Metal. Наголошує на тому, що суд першої інстанції не врахував обставини, що сумніви у достовірності та правильності обрахування заявленої митної вартості товару були обґрунтовані встановленням заниження заявленої митної вартості в порівнянні з наявною у митного органу інформацією, а також взаємозв`язком між продавцем та покупцем товару, що міг вплинути на заявлену декларантом митну вартість. Вважає, що судом не проаналізовано ст.ст. 53, 58 Митного кодексу України. Зазначає, що ніякої цінової інформації від позивача не надходило. Крім того, судом не враховано та не надано правової оцінки тому, що позивачем не були виконані приписи ч. 18 ст. 58 МК, тому митний орган не мав можливості оформити спірний товар за першим методом.

Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу та клопотання про розгляд справи у його відсутності.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

Приватне акціонерне товариство Металургійний комбінат Азовсталь (), зареєстроване платником податку на додану вартість, місцезнаходження: 87500, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Лепорського, буд. 1.

Судом встановлено, що 1 серпня 2015 року між Metinvest International як продавцем та відповідачем як покупцем було укладено контракт № 089SL-02/554 на постачання феросплавної продукції.

Згідно пункту 2.2. контракту, кількість, ціна та технічні характеристики повинні відповідати специфікаціям до контракту.

Відповідно до підпункту 5.1, 5.2 контракту, ціна на товар встановлюється в Евро і вказується у специфікаціях до контракту.

7 січня 2019 року між Metinvest International та позивачем була укладена специфікація № 8 до контракту, згідно якого продавець продає, а покупець покупає Фероніобій в кількості 480 МТ +/- 10% (+опціон Покупця 20 МТ/квартал). Постачання здійснюється автомобільним транспортом. Строк постачання 1 - 4 квартали 2019 року. Вартість за 1 кг чистого ніобію в сплаві - 32,71 Евро, на умовах СРТ Маріуполь згідно Інкотермс 2010, умови платежу: на протязі 45 календарних днів з моменту поставки товару.

В якості підтвердження митної вартості товару, позивачем був наданий рахунок-фактура (інвойс) № 121890 від 11 листопада 2019 року (20000,00 кг ціна в доларах Евро 32,71 Евро за 1 кг).; загальна сума за рахунком 429 809.40 Евро (20 000,00кг х 32,71 Евро). Тобто, відповідно до положень статей 52,53 57,58 МК України, сума - 429 809.40 Евро - є сумою митної вартості товару за ціною договору, визначена позивачем при митному оформленні за митною декларацією № UA700050.2019.007449 від 4 грудня 2019 року.

Позивачем, на виконання вимог пункт 2 статті 52 МК України, відповідачу були надані документи які саме, базувалися на документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню - специфікація № 8 від 7 січня 2019 року до контракту з зазначеною вартістю товару - фероніобію за 1 кг чистого ніобію в сплаві - 32,71 Евро та рахунок-фактура (інвойс) № 121890 від 11 листопада 2019 року, в якому також зазначалася ціна за 1 кг ( 32,71 Евро за 1 кг).

На підставі пункту 5.1. Контракту № 089LS-02/554 від 1 серпня 2015 року та специфікації № 8 від 7 січня 2019 року оплата здійснюється на протязі 45 календарних днів з моменту поставки товару у м. Маріуполь.

За митною декларацією № UA700050.2019.007449 від 4 грудня 2019 року декларантом визначену митну вартість Фероніобію на рівні 32.71 Евро/кг. При митному оформленні імпортних товарів за митною декларацією, позивач визначив митну вартість імпортованого товару - фероніобію за основним першим методом визначення митної вартості товарів, на виконання вимог статтей 52,53,57,58 МК України, - за ціною договору.

4 грудня 2019 року позивачем, для підтвердження митної вартості товару за основним методом - першим (за ціною договору (контракту), у відповідності до статті 53 МК України, при митному оформленні Фероніобію, були надані відповідачу документи для підтвердження заявлених відомостей про митну вартість вказаного товару, а саме: контракт 089SL-02/554 від 1 серпня 2015 року з додатковими угодами № 3 від 4 липня 2016 року, № 4 від 27 грудня 2016 року, № 8 від 18 грудня 2018 року та специфікацією № 8 від 7 січня 2019 року; митна декларація № UA700050.2019.007479 від 4 грудня 2019 року; сертифікат якості - сертифікат аналізу № 27907 від 25 вересня 2019 року, сертифікат якості - сертифікат аналізу № 27907А від 25 вересня 2019 року; пакувальний лист б/н від 6 листопада 2019 року, рахунок-фактура (інвойс) № 121890 від 11 листопада 2019 року; автотранспортна накладна № 1906534 від 11 листопада 2019 року; супровідний документи T1-19NL000855115FC6B7 від 11 листопада 2019 року; декларація про походження товару - № 121890 від 11 листопада 2019 року; розрахунок ціни (калькуляція) б/н від 29 січня 2019 року; некласифікований документ, який підтверджує заявлену митну вартість - рахунок № 90023894 від 7 листопада 2019 року; договір (угода, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається - № 20160331 від 31 березня 2016 року; договір (угода, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається СВ/МІ-1 від 1 серпня 2015 року; договір (угода, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається - зміна 1 до спец.16 до договору № 20160331 від 31 березня 2016 року; договір (угода, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається -специфікація №16 до договору № 20160331 від 31 березня 2016 року; договір про надання послуг митного брокера № 089лт/002/2012 від 22 березня 2012 року, інформація про позитивні результати державних видів контролю при застосуванні Порядку інформаційного обміну між органами доходів і зборів, іншими держ - 4839187; інші некласифіковані документи - сертифікат на ваги б/н від 11 листопада 2019 року.

Митне оформлення імпортованого товару здійснювалося позивачем через свого представника - компанію ТОВ МЕТІНВЕСТ ШІППІНГ згідно договору про надання послуг на митне декларування товарів.

Відповідачем при здійсненні митних формальностей за UA700050.2019.007449 від 4 грудня 2019 року, було встановлено ризик заявлення неповних та/або недостовірних відомостей про митну вартість спірного товару, що викликало певні сумніві у правильності визначення позивачем митної вартості, а саме: оскільки Фероніобій належить до категорії товарів, вартість яких публікуються світовими інформаційними агентствами, які узагальнюють відомості щодо цін на світових біржах, то відповідно до розділу 3 Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб органів доходів і зборів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджених наказом ДФСУ від 11 вересня 2015 року відповідач провів порівняльний аналіз вартості товару, заявленого Декларантом (Фероніобію на рівні 32.71 Евро/кг) з значенням біржових котирувань сайту Asian Metal.

Порівняльний аналіз вартості товару, проведений відповідачем відповідно до розділу 3 Методичних рекомендацій, полягає у наступному - згідно інформації сайту Азіап МеіаІ розрахунок вартості феронібію згідно Asian Metal відповідно до котирувань за період 10 днів, що передують складанню специфікації № 8 від 7 січня 2019 року до зовнішньоекономічного контракту № 089LS02/554 від 1 серпня 2015 року складає 38,638 Евро/кг.

Крім того, відповідач у рішенні про коригування митної вартості товарів № UA700050/2019/000093/2 від 4 грудня 2019 року посилається на те, що визначена ним ціна фероніобій - 38,638 Евро/кг на підставі порівняльного аналізу вартості товару, проведеною відповідно до розділу 3 Методичних рекомендацій співпадає з експертним висновком ДП Укрпромзовнішекспертизи від 25 січня 2019 року № 190, де зазначена ціна на фероніобій складає 37,77-38,65 EUR/кгNb.

Позивач листом № 025/2020-ОД від 20 лютого 2020 року було надано відповідачу на його запит додаткові документи для підтвердження митної вартості товару за ціною договору (контракту), а саме: протокол ТК № 127-ФС від 10 грудня 2018 року, прайс-лист від 13 вересня 2019 року, електронне листування з представником постачальника про надання знижки, лист ПРАТ МК АЗОВСТАЛЬ № 08.02.03/667 про наявність кредиторської заборгованості, кредиторська заборгованості (витяг з програми).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуваним рішенням порушено права позивача у зв`язку із недотриманням відповідачем законодавчо встановлених вимог щодо методики встановлення митної вартості товару, що призвело до незаконного завищення його вартості.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з пунктом 1 частини 4 статті 54 Митного кодексу України митний орган під час здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до частини 1 статті 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (частина друга статті 53 Митного кодексу України).

Частиною 3 статті 53 Митного кодексу України встановлено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Відповідно до частини 4 статті 53 Митного кодексу України у разі, якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).

За приписами частини 5 статті 53 Митного кодексу України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару (ч.6 ст.53 Митного кодексу України).

Як встановлено частиною 1 статті 54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Відповідно до частин 2, 3 статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Згідно ч.4 ст.54 Митного кодексу України митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

За приписами частини 6 статті 54 Митного кодексу України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Згідно до статті 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості і з цією метою мають повноваження витребувати додаткові документи для перевірки правильності зазначеної митної вартості товару в разі наявності підстав для сумніву в правильності митної оцінки товару, що переміщується через митний кордон України.

У разі відсутності даних, що підтверджують правильність визначення заявленої декларантом митної вартості товарів, або за наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, митний орган може самостійно визначити митну вартість товарів, що декларуються, послідовно застосовуючи методи визначення митної вартості, встановлені Митним кодексом, на підставі наявних у нього відомостей, у тому числі цінової інформації щодо ідентичних чи подібних (аналогічних) товарів з коригуванням, що здійснюється згідно з цим Кодексом.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, у наданих позивачем до митної декларації документах, а саме: контракт 089SL-02/554 від 1 серпня 2015 року з додатковими угодами № 3 від 4 липня 2016 року, № 4 від 27 грудня 2016 року, № 8 від 18 грудня 2018 року та специфікацією № 8 від 7 січня 2019 року; митна декларація № UA700050.2019.007479 від 4 грудня 2019 року; сертифікат якості - сертифікат аналізу № 27907 від 25 вересня 2019 року, сертифікат якості - сертифікат аналізу № 27907А від 25 вересня 2019 року; пакувальний лист б/н від 6 листопада 2019 року, рахунок-фактура (інвойс) № 121890 від 11 листопада 2019 року; автотранспортна накладна № 1906534 від 11 листопада 2019 року; супровідний документи T1-19NL000855115FC6B7 від 11 листопада 2019 року; декларація про походження товару - № 121890 від 11 листопада 2019 року; розрахунок ціни (калькуляція) б/н від 29 січня 2019 року; некласифікований документ, який підтверджує заявлену митну вартість - рахунок № 90023894 від 7 листопада 2019 року; договір (угода, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається - № 20160331 від 31 березня 2016 року; договір (угода, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається СВ/МІ-1 від 1 серпня 2015 року; договір (угода, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається - зміна 1 до спец.16 до договору № 20160331 від 31 березня 2016 року; договір (угода, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається -специфікація №16 до договору № 20160331 від 31 березня 2016 року; договір про надання послуг митного брокера № 089лт/002/2012 від 22 березня 2012 року, інформація про позитивні результати державних видів контролю при застосуванні Порядку інформаційного обміну між органами доходів і зборів, іншими держ - 4839187; інші некласифіковані документи - сертифікат на ваги б/н від 11 листопада 2019 року.

Жоден з пред`явлених позивачем документів не містить розбіжностей, які б могли вплинути на митну вартість товару або ознак підробки документів, що б могли надати митному органу підстави висновку про невірне визначення позивачем митної вартості. Зазначена в специфікації ціна повністю відповідала умовам Контракту. В жодному з документів, що подав позивач, не було розбіжностей щодо показника вартості за 1 кг товару.

В оскаржуваному рішенні не визначено встановлення під час митного оформлення розбіжностей в наданих позивачем документах на підтвердження митної вартості та не конкретизовано яким саме чином зв`язок між позивачем та продавцем товару вплинув на визначення митної вартості.

Підставою витребування додаткових документів в рішенні про коригування митної вартості та картці відмови відповідач визначив встановлення в ході проведення митних процедур та перевірки правильності визначення позивачем митної вартості розбіжностей, а саме: в експертному висновку ДП "Укрпромзонішекспертиза" від 25.01.2019 року №190 визначено ціну за фероніобій 37,77-38,65 Євро за кг, в наданих позивачем документах до декларації - 32,71 євро за кг, відповідно до відомостей інформаційного ресурсу ASIAN METAL із значенням біржових котирувань з 21.12.2018 по 04.01.2019, вартість фероніобію складає 38,638 євро/кг. Наведені розбіжності відповідач вважав достатніми для витребування додаткових документів.

Пунктом 4 Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб органів доходів і зборів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затвердженими Наказом ДФС № 689 від 11.09.2015 передбачено, що при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості посадові особи, які провадять такий контроль, застосовують положення Методичних рекомендацій з метою аналізу, виявлення та оцінки ризиків щодо заявлення декларантом або уповноваженою ним особою неповних та/або недостовірних відомостей про митну вартість товарів, у тому числі неправильного визначення митної вартості товарів.

Наведені Методичні рекомендації передбачають можливість використання під час робіт з аналізу, виявлення та оцінки ризиків таких джерел інформації як висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, що мають відповідні повноваження згідно із законодавством; інформація отримана з мережі Інтернет.

Проте, виявлення в ході проведення митного контролю з будь-якого інформаційного ресурсу (інформація з мережі Інтернет, висновку спеціалізованих організацій) продажу товару, тотожного пред`явленому до митного оформлення, за ціною вищою, ніж заявлена митна вартість, не є безумовною підставою визнання недостовірними та неправдивими відомості щодо митної вартості товару пред`явленого до митного оформлення та не може бути безумовною підставою відмови в оформленні товару за самостійно заявленою декларантом митною вартістю товарів. Встановлення митним органом різниці в ціні свідчить про наявність підстав детально проаналізувати комерційні умови зовнішньоекономічної операції за якою до митного оформлення пред`явлено товари. Виявлена різниця між вартістю товару, задекларованого особою та вартістю тотожних товарів згідно інформаційних ресурсів мережі Інтернет не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників інформаційних ресурсів. Суд зауважує, що матеріали справи не містять доказів здійснення відповідачем оцінки та аналізу наданих позивачем документів в обґрунтування висновків щодо невірного визначення декларантом митної вартості товару.

Слід також зазначити, що відповідач під час митних процедур вимагав від позивача на підставі ч. 4 ст. 53 Митого кодексу України надати: виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; ) розрахунок ціни (калькуляцію). Водночас, частиною 4 ст. 53 Митного кодексу України передбачено надання наведених документів за їх наявності. Крім того, витребувана відповідачем документи надавались позивачем разом і декларацією, у прийнятті якої відповідач відмовив.

У разі витребування додаткових документів на підтвердження митної вартості на підставі ч.ч. 3, 4 ст. 53 Митного кодексу України митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, які документи необхiднi для підтвердження того чи іншого показника та яким чином зв`язок між продавцем та покупцем вплинув на вартість пред`явленого до митного оформлення товару. Не наведення митницею в рішенні про коригування митної вартості товарів належних та допустимих доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребовування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.

Щодо посилання апелянта на інформацію наведену відповідачем у листі від № 7.1-08-1/7.1-28-05-01/13/854 від 27 лютого 2020 року, прайс-лист компанії від 13 вересня 2019 року, щодо ціни фероніобію та відсутності будь-яких документів, що підтверджують застосування знижки у розмірі 8,5%, суд зазначає, що наданий декларантом прайс-лист компанії від 13 вересня 2019 року містить відомості щодо ціни на рівні 33,11 євро/кг (безпосередньо цини для всіх покупців). Проте, при електронному листуванні в період укладення договору надано знижку у розмірі 8,5% від ціни 33,11 євро/кг, тобто, 33,11-8,5% = 30,30 євро/кг. В результаті чого, у специфікації № 1 від 7 січня 2019 року до договору № 20160331 від 31 березня 2016 року зазначена ціна 30,30 євро/кг. Тобто, після укладення договору № 20160331 від 31 березня 2016 року ціна 30,30 євро/кг зазначена у специфікації № 1 від 7 січня 2019 року до договору № 20160331 від 31 березня 2016 року не змінювалася. Отже, доводи відповідача є необґрунтованими та безпідставними.

З огляду на вищевикладене, відповідачем не доведено та не надано жодних аргументів і доказів того, що документи, подані позивачем до митного оформлення, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації або на визначення вартості товару вплинув зв`язок між покупцем та продавцем, що в свою чергу свідчить про недоведення відповідачем правомірності незастосування основного методу визначення митної вартості.

З урахуванням викладеного, суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що подані позивачем документи для визначення митної вартості містили об`єктивно, документально підтверджені дані, що піддавалися обчисленню, на підставі яких відповідач повинен був визначити митну вартість товару (фероніобію), що заявлена декларантом, по першому методу.

Посилання відповідача на висновок, зроблений в листі ДП Укрпромзовнішекспертизи від 25.01.2019 року № 190, який містить аналіз даних спеціалізованого джерела AsianMetal, та на сайт AsianMetal, є неприйнятними, оскільки, дані цього сайту повинні оцінювати в комплексі з поданими декларантом документами. Крім того, як зазначено в цьому листі ДП Укрпромзовнішекспертизи, рівень цін на фероніобій може змінюватися в залежності від якості товару, умов оплати, розміру партії, кон`юнктурної ситуації на ринку, тощо; висновок носить консультаційний характер.

Таким чином, під час розгляду справи встановлено, що позивачем під час митного оформлення було надано всі документи, передбачені ч. 2 ст.53 Митного кодексу України, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення за ціною договору, та необґрунтованість висновку митного органу щодо наявності розбіжностей в поданих документах .

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких підстав, суд вважає, що відповідачем не доведена законність та правомірність прийняття спірних рішень.

З урахуванням вищевикладеного, суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Що стосується доводів апелянта щодо пропущення позивачем строку звернення до адміністративного суду, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частин 1-4 ст. 122 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Предметом оскарження у даній справі є рішення митного органу про коригування митної вартості товарів від 4 грудня 2019 року № UA700050/2019/000093/2 та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 4 грудня 2019 року № UA700050/2019/00118.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

При цьому, відповідно до ч. 8 ст. 55 Митного кодексу України протягом 80 днів з дня випуску товарів декларант або уповноважена ним особа може надати органу доходів і зборів додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів, що декларуються.

Як зазначалося, позивач листом від 20 лютого 2020 року надав до митниці додаткові документи на підтвердження правильності визначення митної вартості товару.

У відповідь відповідач листом № 7.1-08-1/7.1-28-05-01/13/854 від 27 лютого 2020 року повідомив декларанта щодо не можливості застосування митної вартості, заявленої декларантом (наявна в матеріалах справи). Вказаний лист був отриманий позивачем 6 травня 2020 року.

Отже суд дійшов правильного висновку, що позивачем строк звернення до суду з адміністративним позовом не пропущений.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 6 статті 139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Позивач просив стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у сумі 6200 грн. 82 коп. та витрати із сплати судового збору.

Відповідач проти стягнення витрат на професійну правничу допомогу заперечував, вважає, що витрати на професійну правничу допомогу є безпідставно завищеними, необґрунтованими, непропорційними та неспіввісними в розрізі предмету спору та складності справи стосовно наданих юридичних послуг адвокатом.

Відповідно до частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини третьої статті 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом частини 3 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За приписами частини 4 цієї статті для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно частини 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За приписами частини 6 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.7 ст.134 КАС України).

Частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За приписами частини 7 цієї статті розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

За приписами частини 9 цієї статті при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Щодо заяви про зменшення судових витрат на правничу допомогу обґрунтовану тим, що дана сума є безпідставно завищеною, необґрунтованою, непропорційною та неспівмірною в розрізі предмету спору та складності справи. Представник позивача адвокат Бузівська Н.М. здійснювала представництво позивача також в інших аналогічних справа, її правова позиція у таких справах залишається незмінною, у зв`язку з чим безпідставним є включення до розрахунку наданих послуг з надання клієнту усної консультації, погодження правової позиції, підготовки позову, оскільки адвокат вже була обізнана про обставини спірного митного оформлення. Зазначене також свідчить про недоцільність включення до розрахунку наданих послуг такої як гонорар за складність справи у сумі 4615,16 грн. (1% ціни позову).

Щодо визначення у розрахунку послуг гонорару за складність справи у розмірі 1% ціни позову, суд зауважує, що відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Отже, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю.

Суд не може втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Водночас, для включення всього розміру гонору до суму, що підлягає стягненню на користь позивача за рахунок відповідача у разі задоволення позову, судом має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий, що передбачено у ст. 30 Закону № 5076-VI. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження здійснених судових витрат на правничу допомогу адвоката позивачем долучено: договір від 29 березня 2018 року між ПРАТ МК АЗОВСТАЛЬ та Адвокатським об`єднанням Всеукраїнська адвокатська допомога № 180329/АЗСТ про надання юридичних послуг (правової допомоги), додаткову угоду від 21 травня 2020 року № 149, додаткова угода від 1 жовтня 2019 року № 34, розрахунок розміру винагороди від 8 вересня 2020 року, акт № 1 приймання-передачі послуг за договором від 29 березня 2018 року, рахунок на оплату від 8 вересня 2020 року № 597 у сумі 6 200 грн. 82 коп, платіжне доручення від 18 вересня 2020 року № сума у розмірі 6 200 грн. 82 коп..

Пункт 1 додаткової угоди від 21 травня 2020 року № 149 до договору № 180329/АЗСТ визначає порядок оплати юридичних послуг (гонорару) Адвокатського об`єднання за надання юридичних послуг (правої допомоги) у спорі за даним адміністративним позовом (міститься посилання саме на справу з даним предметом спору). Відповідно до п. 3.1 вказаної додаткової угоди оплата послуг здійснюється протягом 45 календарних днів після підписання сторонами акту надання послуг (акту прийому - передачі надання послуг) і отримання клієнтом рахунків від Адвокатського об`єднання. Пунктом 2 додаткової угоди визначено назви наданих послуг та їх вартість.

Відповідно до розрахунку розміру винагороди за надання юридичних послуг (правової допомоги), надана позивачу правова допомога складається з наступних складових: усна консультація клієнта, узгодження правової позиції (1 година) - 315,30 грн.; збір доказів (підготовка письмових документів - листи, запити) (1 година) - 315,30 грн.; перевірка та підготовка документів (1 година) - 315,30 грн.; складення позовної заяви (1 година) - 315,30 грн.; складання та подання процесуальних документів (1 година) - 315, 30 грн.; гонорар за складність справи (1% від ціни позву) - у розмірі 4624 грн 32 коп.

Витрати на надану професійну правничу допомогу оплачені відповідним платіжним дорученням.

З урахуванням викладеного, суд погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість та пропорційність витрат до предмета спору, значення справи для сторін.

Отже, у відповідності до вимог КАС України, понесені судові витрат на професійну правничу допомогу підлягають стягненню на користь позивача.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення адміністративного позову. Доводи апеляційної скарги зроблених висновків не спростовують.

Статтею 316 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з повним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, у зв`язку з чим підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні, тому, при таких обставинах, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін

Керуючись статями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Азовської митниці Держмитслужби на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2020 р. у справі № 200/6419/20-а - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2020 р. у справі № 200/6419/20-а - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно до ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового суду протягом тридцяти днів з дати проголошення.

Повне судове рішення складено та підписано колегією суддів 20 січня 2021 року.

Суддя-доповідач: Е.Г.Казначеєв

Судді: І.В. Геращенко

Г.М. Міронова