Справа № 200/11343/20-а
Суддя: Олішевська В.В.
Дата ухвалення: 2021-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2021 р. Справа№200/11343/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Олішевської В.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1

до відповідача: Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області

про: скасування рішення Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 23.11.2020 року № 5463 про відмову в призначенні пенсії, зобов`язання Добропільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області призначити пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України Про пенсійне забезпечення ОСОБА_1 з моменту подання заяви № 5463 від 20.11.2020 року.

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про скасування рішення Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 23.11.2020 року № 5463 про відмову в призначенні пенсії, зобов`язання Добропільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області призначити пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України Про пенсійне забезпечення ОСОБА_1 з моменту подання заяви № 5463 від 20.11.2020 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він звернувся із заявою про призначення пенсії до Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області, однак, рішенням від 23.11.2020р. № 5463 було відмовлено у призначенні пенсії згідно із ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку з відсутністю необхідного підземного стажу роботи, що дає право на пенсію відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» - 25 років. Позивач зазначає, що згідно спірного рішення відповідачем був визначений його загальний трудовий стаж у розмірі 24 роки 10 місяців 2 дні, у тому числі стаж роботи в підземних умовах ст. 14-25 складає 17 років 4 місяці 4 дні, ст. 14-20 - 4 роки 17 днів, в загальній кількості - 21 рік 4 місяці 21 день. Позивач вважає рішення відповідача неправомірним та таким що підлягає скасуванню. Позивач вказує на те, що відповідно до записів, наявних у трудовій книжці Позивача, з урахуванням приписів абз. 10 ч. 3 ст. 24 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. № 1058-ІУ, яким передбачено, що за кожний повний рік стажу роботи (врахованого в одинарному розмірі) на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, зайнятість на яких давала та дає право на пенсію на пільгових умовах, до страхового стажу додатково зараховується по одному року». Таким чином, на думку позивача у нього наявний загальний страховий стаж у розмірі - 45 роки 10 місяців 2 дні, який розраховується наступним чином: 24 роки 10 місяців 2 дні загального страхового стажу визначеного у відповідності до оскаржуваного рішення відповідача, 21 повний рік стажу роботи за Списком № 1 х 2 згідно із абз. 10 ч. 3 ст. 24 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. № 1058-ІУ = 3 роки 10 місяців 2 дні + 42 роки (21 рік х 2 = 45 років 10 місяців 2 дні). Крім того, позивач зазначає, що відповідно до роз`яснень Міністерства соціального забезпечення України від 20.01.1992 року № 8 працівникам, зайнятим на підземних роботах та у металургії, які мають не менше 10 років стажу роботи, що дає право на пенсію незалежно від віку відповідно до ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення», але не відпрацювали повного стажу, передбаченого зазначеною статтею 14, пенсія незалежно від віку може призначатися при наявності не менше 25 років стажу підземної роботи та роботи у металургії із зарахуванням до стажу, зокрема, кожного повного року роботи, передбаченої у відповідних розділах списку № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, які дають право на пільгове пенсійне забезпечення, - за 9 місяців. З огляду на вказане, 11 повним рокам роботи за професією, яка відноситься до Списку 1, відповідає 8 років 3 місяців 0 днів за статтею 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Позивач вважає, що він має 29 років 7 місяців та 21 день стажу роботи, що дає право на пенсію незалежно від віку відповідно до ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (21 рік 4 місяці та 21 днів, що визнаються відповідачем + 8 роки 3 місяці, відповідно до роз`яснень Міністерства соціального забезпечення України від 20.01.1992 року № 8. З огляду на викладене позивач просив суд зобов`язати відповідача призначити йому пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 07 грудня 2020 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідачем через канцелярію суду надано відзив на позовну заяву, відповідно до якого заперечував проти позову та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

20.11.2020 року ОСОБА_1 звернувся до управління з заявою про призначення пенсії відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Рішенням в.о. начальника управління від 23.11.2020 року №5463 позивачу було відмовлено в призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу - 25 років. Відповідно до наданих документів загальний страховий стаж позивача складає 24 роки 10 місяців 02 дні, в тому числі стаж роботи в підземних умовах ст. 14-25 - 17 років 04 місяці 04 дні, ст. 14-20 складає 4 роки 17 днів, в загальній кількості - 21 рік 04 місяці 21 день.

Відповідач посилається на те, що відповідно до пункту 2 розділу XV Прикінцеві положення Закону № 1058-УІ (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону. Статтею 100 Закону України Про пенсійне забезпечення встановлений порядок призначення пільгових пенсій особам, які мали право на пенсію на пільгових умовах до введення в дію цього Закону, згідно якої особам, які працювали до введення в дію цього Закону на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, передбачених раніше діючим законодавством, пенсії за віком призначаються на таких умовах: а) особам, які мають на день введення в дію цього Закону повний стаж на зазначених роботах, що давав право на пенсію на пільгових умовах, пенсії в розмірах, передбачених цим Законом, призначаються відповідно до вимог за віком і стажем, встановлених раніше діючим законодавством; б) особам, які не мають повного стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, вік, необхідний для призначення пенсії відповідно до статті 12, знижується пропорційно наявному стажу в порядку, передбаченому статями 13 - 14 цього Закону, виходячи з вимог цього стажу, встановлених раніше діючим законодавством. Відповідач вважає, що порядок та умови призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України регулюються нормами Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Згідно з ч. 3 ст. 114 Закону № 1058 працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на таких роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, що вони були зайняті на таких роботах не менше 20 років. Такий самий порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) на шахтах з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуризуються або перебувають у стадії ліквідації, але не більше двох років.

Відповідач не погоджується з розрахунком зробленим позивачем, який наведений в позові, а саме, 29 років 7 місяців та 21 день стажу роботи, що дає право на пенсію незалежно від віку відповідно до ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (21 рік 4 місяці та 21 днів, що визнаються відповідачем, + 8 років 3 місяці, відповідно до роз`яснень Міністерства соціального забезпечення України від 20.01.1992 року №8). Відповідач зазначає, що відмовляючи позивачу у призначенні пенсії на пільгових умовах незалежно від віку згідно ч. 3 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», управління посилається на те, що позивач фактично має 21 рік 4 місяці 21 день пільгового стажу відповідно до вимог ч. 3 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а необхідно мати не менш як 25 років роботи на підземних роботах відповідно до переліку підземних робіт, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1994 року № 202. Як вбачається з рішення від 23.11.2020 року № 5463 про відмову в призначенні пенсії управлінням визначено стаж роботи позивача, який відповідає вимогам статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ст. 14-25 (не провідні професії) - 17 років 04місяці 4 дні, ст. 14-20 (провідні професії) - 4 роки 17 днів. Згідно розрахунку стажу ІКІС ПФУ: Підсистема Призначення та виплати пенсій від 20.11.2020 року за ст.14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та постанови КМУ від 31.03.1994 року № 202 за провідними професіями управлінням зараховано наступні періоди роботи: з 27.02.2004 по 13.03.2008 в якості гірничого очисного вибою підземним 5 розряду з повним робочим днем в шахті. Відповідно до роз`яснення Міністерства соціального забезпечення України від 20.01.1992 р. № 8 працівникам, зайнятим на підземних роботах та у металургії, які мають не менше 10 років стажу роботи, що дає право на пенсію незалежно від віку відповідно до ст. 14 Закону України "Про пенсійне забезпечення", але не відпрацювали повного стажу, передбаченого зазначеною статтею 14, пенсія незалежно від віку може призначатися при наявності не менше 25 років стажу підземної роботи та роботи у металургії із зарахуванням до стажу: кожного повного року роботи гірничим очисного забою, прохідником, забійником на відбійних молотках, машиністом гірничих виємочних машин, сталеваром, горновим, агломератником, вальцювальником гарячого прокату - за один повний рік такої роботи - додаткового зараховується по 3 місяці; кожного повного року роботи, передбаченої у відповідних розділах списку № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, які дають право на пільгове пенсійне забезпечення, - за 9 місяців або 75% від повного року. Відповідач вказує на те, що зазначені роз`яснення стосується виключно до осіб, які мають не менше 10 років стажу роботи, що дає право на пенсію незалежно від віку відповідно до ст. 14 Закону України "Про пенсійне забезпечення", але не відпрацювали повного стажу, передбаченого зазначеною статтею 14. Отже, оскільки позивач не відпрацював за ст. 14-20 (провідні професії) повних 10 років, тому в даному випадку, роз`яснення Міністерства соціального забезпечення України від 20.01.1992 р. № 8 до правовідносин, які виникли з позивачем, не застосовуються.

Щодо позовної вимоги про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ч. 1 ст.14 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», відповідач вказує на те, що Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" № 2148-VІІІ від 03 жовтня 2017 року було доповнено Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" розділом ХІV-І Пенсійне забезпечення окремих категорій громадян, зокрема, статтею 114 визначені умови призначення пенсії за віком на пільгових умовах та за вислугу років для окремих категорій працівників, вказані зміни набрали чинності 11 жовтня 2017 року. Отже, Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" як спеціальний закон є пріоритетним у правовідносинах щодо призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 2 з моменту набрання законної сили Законом України № 2148-VІІІ від 03 жовтня 2017 року "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" - з 11 жовтня 2017 року. Відтак, безальтернативному застосуванню підлягає Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а не Закон України «Про пенсійне забезпечення». Крім цього, позивач звернувся до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно ч. 3 ст. 114 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

З огляду на викладене, відповідач вважає, що спірне рішення про відмову в призначенні пенсії було прийнято у межах та у спосіб визначений чинним законодавством.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно ст. 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 (а.с. 6-10).

20.11.2020 року ОСОБА_1 звернувся до Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с. 52).

До заяви про призначення пенсії позивачем були надані наступні документи: трудова книжка НОМЕР_3 , тимчасове посвідчення № 857 від 12.06.1997 року, диплом НОМЕР_4 , довідки про підтвердження наявного трудового стажу, видані ВСП «Шахтоуправління «Добропільське» ТОВ «ДТЕК «Добропіллявугілля» шахта «Добропільська» № 378, № 378/1 та № 378/2 від 16.11.2020 року, паспорт, ідентифікаційний номер.

23 листопада 2020 року Добропільським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області прийнято рішення № 5463 про відмову в призначенні пенсії (а.с. 14-15).

Зі змісту рішення відповідача встановлено, що ОСОБА_1 претендує на призначення пенсії згідно ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням підземного стажу за періоди роботи: з 15.05.1995 по 06.07.1995, з 09.01.1996 по 17.03.1996, з 18.10.1999 по 16.11.2020.

До пільгового стажу не зараховані безоплатні відпустки на шахті «Добропільська» з 13.08.2015 по 14.08.2015, в загальній кількості 2 дні, оскільки ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачає безпосередню зайнятість протягом повного робочого дня під землею. Із уточнюючих довідок, наданих для призначення пенсії, заявник перебував у відпустці без збереження заробітної плати за власним бажанням, відсутні відомості про виробничу необхідність.

Також до загального страхового стажу не зараховано період роботи з 10.08.1996 по 24.09.1999 в кооперативі « ІНФОРМАЦІЯ_2 », оскільки в трудовій книжці заявника мається виправлення в даті народження (рік), що порушує п. 2.13 Порядок заповнення трудових книжок викладений в Інструкції ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджений постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 №162.

Відповідно до наданих документів страховий стаж ОСОБА_1 складає 24 роки 10 місяців 2 дні, в т.ч. стаж на підземних роботах ст. 14-25 - 17 років 4 місяці 4 дні, ст. 14-20 - 4 роки 17 днів , в загальній кількості - 21 рік 4 місяці 21 день.

За таких обставин відмовилено гр. ОСОБА_1 в призначенні пенсії згідно ч. 3 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи в підземних умовах - 25 років.

Позивач не погодившись з рішення № 5463 відповідача про відмову в призначенні пенсії, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Суд враховує, що конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості, пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, виконанням трудових обов`язків і є однією з форм соціального захисту, цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян на соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки, визначені у Законі України «Про пенсійне забезпечення».

Закон України «Про пенсійне забезпечення» №1788 від 05.11.1991 року, відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначаються періоди, з яких складається страховий стаж. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше (ч. 4 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Суд зазначає, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» № 2148-VІІІ від 03.10.2017 року було доповнено Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» розділом XIV-І Пенсійне забезпечення окремих категорія громадян, зокрема, статтею 114 визначені умови призначення пенсії за віком на пільгових умовах та за вислугу років для окремих категорій працівників. Вказані зміни набрали чинності 11.10.2017 року.

Суд зазначає, що Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є спеціальним законом, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій.

Преамбулою Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Отже, Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" як спеціальний закон є пріоритетним у правовідносинах щодо призначення пенсії на пільгових умовах з моменту набрання законної сили Законом України № 2148-VІІІ від 03.10.2017 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» - з 11.10.2017 року.

Відповідно до пункту 3 статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на таких роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, що вони були зайняті на таких роботах не менше 20 років.

Аналогічна норма міститься у частині 1 статті 14 Закону № 1788, а саме, працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) по видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на цих роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 20 років. Такий же порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничо-рятувальних частин) на шахтах по видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуризуються або знаходяться в стадії ліквідації, але не більше 2 років.

Відповідно до статті 62 Закону №1788, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Питання призначення пенсій на пільгових умовах згідно зі списками № 1 та № 2 деталізоване у Порядку застосування списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженому наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383 (далі - Порядок № 383).

Пунктом 10 Порядку № 383 визначено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637).

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Згідно з пунктом 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Міністерством праці та соціальної політики України та Міністерством фінансів України.

Аналіз наведених положень дає підстави вважати, що право особи на призначення пільгової пенсії згідно має бути підтверджене як пенсіонером (особистими документами), так і підприємством, на якому особа працювала на роботах, віднесених до Списків № 1 або № 2, і необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт за Списком № 1 або № 2.

Згідно копії трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 (а.с. 16-18) та довідок про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній № 378, № 378/1, № 378/2 від 16.11.2020 року, видані Виробничим структурним підрозділом «Шахтоуправління «Добропільське» Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК «Добропіллявугілля» (а.с. 22-26) встановлено, що ОСОБА_1 виконував роботи:

- з 15.05.1995 р. по 06.07.1995 р. на посаді учень гірника очисного забою підземний дільниця № 2;

- з 09.01.1996 р. по 17.03.1996 р. на посаді гірничий майстер підземний дільниця ВТБ;

- з 18.10.1999 р. по 16.11.1999 р. на посаді учень гірника підземного дільниці ШТ-2;

- з 17.11.1999р. по 26.02.2004 р. на посаді гірник підземний дільниці з видобутку вугілля № 3;

- з 27.02.2004р. по 13.03.2008 р. на посаді гірник очисного забою підземний дільниці з видобутку вугілля № 3;

- з 14.03.2008 р. по 30.04.2010 р. на посаді майстер гірничий дільниці з видобутку вугілля № 2;

- з 01.05.2010 р. по 03.08.2010 р. на посаді виконуючий обов`язки помічника начальника дільниці з видобутку вугілля № 2;

- з 04.08.2010 р. по 01.01.2014 р. на посаді майстер гірничий дільниці з видобутку вугілля № 2;

- з 02.01.2014 р. по 31.03.2014 р. на посаді виконуючого обов`язки заступника начальника дільниці з видобутку вугілля № 1;

- з 01.04.2014 р. по 22.06.2014 р. на посаді заступник начальника підземної дільниці з видобутку вугілля № 2;

- з 23.06.2014 р. по 01.07.2014 р. на посаді майстер гірничий підземної дільниці з видобутку вугілля № 4;

- 02.07.2014 р. по 05.10.2014 р. на посаді заступник начальника підземної дільниці з видобутку вугілля № 2;

- з 06.10.2014 р. по 31.01.2015 р. на посаді майстер гірничий підземної дільниці з видобутку вугілля № 1;

- з 01.02.2015 р. по 24.02.2015р. на посаді заступник начальника підземної дільниці з видобутку вугілля № 2;

- з 25.02.2015 р. по 26.09.2015 р. на посаді майстер гірничий підземної дільниці з видобутку вугілля № 1;

- з 27.09.2015 р. по 26.01.2016 р. на посаді виконуючий обов`язки заступника начальника підземної дільниці з видобутку вугілля № 1;

- з 27.01.2016 р. по 27.01.2018 р. на посаді майстер гірничий підземної дільниці з видобутку вугілля № 1;

- з 28.01.2018 р. по 30.04.2018 р. на посаді заступник начальника підземної дільниці з видобутку вугілля № 1;

- з 01.05.2018 р. по 04.03.2019 р. на посаді начальник підземної дільниці з видобутку вугілля № 1;

- з 05.03.2019 р. по 20.11.2020 р. на посаді майстер гірничий підземної дільниці з видобутку вугілля № 1.

Суд зазначає, що у вищезазначені періоди позивачем виконувались роботи на посадах, які віднесені до Списку № 1 виробництв, цехів, професій і посад на підземних роботах, на роботах з шкідливими умовами праці і в гарячих цехах, робота в яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах і в пільгових розмірах, які затверджені Постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 року № 1173, Постановою Ради міністрів СРСР № 10 від 26.01.1991 року, Постановою Кабінету Міністрів України № 162 від 24.03.1994 року, Постановою Кабінету Міністрів України № 36 від 16.01.2003 року, Постановою Кабінету Міністрів України № 461 від 24.06.2016 року, отже, позивач у спірний період виконував роботи, які дають право на призначення пенсії на пільгових умовах.

Згідно розрахунку стажу ОСОБА_1 , долученого до матеріалів справи, вбачається, що загальний страховий стаж позивача складає 24 роки 10 місяців 2 дні, в тому числі стаж на підземних роботах ст. 14-25 17 років 4 місяці 4 дні, ст. 14-20 4 роки 17 днів, пільговий стаж в загальній кількості 21 рік 4 місяці 21 день (а.с. 47).

Суд зазначає, що відповідач відмовляючи позивачу в призначенні пенсії, відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», вказував про відсутність необхідного стажу роботи в підземних умовах, тобто 25 років.

Однак на думку позивача, відповідач при розрахунку стажу роботи в підземних умовах протиправно не застосував Роз`яснення Міністерства соціального забезпечення України від 20.01.1992 року № 8 «Про порядок нарахування трудового стажу, що дає право на пенсію незалежно від віку працівникам, безпосередньо зайнятим повний робочий день на роботах, передбачених статтею 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

З цього приводу суд зазначає наступне.

Відповідно до роз`яснення Міністерства соціального забезпечення України від 20.01.1992 року № 8 працівникам, зайнятим на підземних роботах та у металургії, які мають не менше 10 років стажу роботи, що дає право на пенсію незалежно від віку у відповідності зі ст. 14 Закону України Про пенсійне забезпечення, але не відпрацювавши повного стажу, передбаченою зазначеною статтею Закону, пенсія незалежно від віку може призначатися при наявності не менше 25 років стажу підземної та в металургії роботи із зарахуванням до нього:

- кожного повного року роботи гірничим очисного забою, прохідником, забійником на відбійних молотках, машиністом гірничих виємочних машин, сталеваром, горновим, агломератником, вальцювальником гарячого проказу за 1 рік роботи 3 місяці;

- кожного повного року роботи, передбаченої у відповідних розділах списку №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, які дають право на пільгове пенсійне забезпечення, - за 9 місяців.

Крім цього, Кабінет Міністрів України 22.02.1992 прийняв Постанову № 81 «Про заходи щодо застосування Закону України «Про пенсійне забезпечення, у якій є Додаток, який містить Перелік проектів нормативних актів щодо застосування Закону України Про пенсійне забезпечення, який у свою чергу містить Документи, що затверджуються міністерствами. Серед цих документів є Роз`яснення від 20.01.1992 № 8 «Про порядок врахування трудового стажу, що дає право на пенсії незалежно від віку працівникам, безпосередньо зайнятим повний робочий день на роботах, передбачених ст.14 Закону України Про пенсійне забезпечення.

На даний час Постанова КМУ № 81 від 22.02.1992 є чинною.

Тобто, відповідно до роз`яснення Міністерства соціального захисту населення України від 20.01.1992 року № 8, основною умовою для взаємозаліку пільгового трудового стажу роботи є наявність 10- річного стажу на підземних роботах, стаж яких відповідно у позивача є та складає: ст. 14-25 17 років 4 місяці 4 дні, ст. 14-20 4 роки 17 днів, тобто 21 рік 4 місяці 21 день.

Отже, стаж роботи позивача на провідних професіях підлягає зарахуванню як кожний повний рік роботи за 3 місяці, а стаж роботи позивача за Списком № 1 зарахуванню як кожний повний рік за 9 місяців.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Першого апеляційного адміністративного суду від 26 листопада 2019 року у справі № 200/7764/19-а, у постанові Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 333/3704/16-а.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відповідачем протиправно при вирішенні питання про призначення пенсії позивачу не були застосовані положення Роз`яснень Міністерства соціального забезпечення України № 8 від 20.01.1992 року, а отже, прийняте відповідачем рішення № 5463 про відмову в призначенні пенсії від 23 листопада 2020 року прийнято без повного з`ясування усіх обставин справи, у зв`язку з чим є протиправним та підлягає скасуванню.

Стосовно вимоги позивача про зобов`язання відповідача призначити пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України Про пенсійне забезпечення ОСОБА_1 з моменту подання заяви № 5463 від 20.11.2020 року, суд зазначає наступне.

Реалізація суб`єктами публічної адміністрації своїх повноважень, які є законодавчо визначеними, що випливає з положень частини другої статті 19 Конституції України, здійснюється в межах відповідної законної дискреції.

У свою чергу, під дискреційними повноваженнями слід розуміти надання органу або посадовій особі повноважень діяти на власний розсуд в межах закону. Зокрема, дискреційні повноваження полягають у тому, що суб`єкт владних повноважень може обирати у конкретній ситуації альтернативне рішення, яке є законним.

Дискреційні повноваження - це комплекс прав і зобов`язань представників влади як на державному, так і на регіональному рівнях, у тому числі представників суспільства, яких уповноважили діяти від імені держави чи будь-якого органу місцевого самоврядування, що мають можливість надати повного або часткового визначення і змісту, і виду прийнятого управлінського рішення.

Обмежуючим фактором для рішень представників влади згідно з визначенням владних дискреційних повноважень є закон і справедливість.

Відповідно до Рекомендацій Комітету Ради Європи № R(80)2 щодо здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятих Комітетом Ради 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, суд зважує на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та враховує положення Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийняті Комітетом Міністрів 11.03.1980 року, а саме суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Разом з тим, пунктом 4 частини 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що адміністративний позов може містити вимоги про зобов`язання відповідача - суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії.

Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про зобов`язання відповідача вчинити певні дії.

Згідно позиції Верховного Суду, яка сформована у постановах від 13 лютого 2018 року у справі № 361/7567/15-а, від 07 березня 2018 року у справі № 569/15527/16-а, від 20 березня 2018 року у справа № 461/2579/17, від 20 березня 2018 року у справі № 820/4554/17, від 03 квітня 2018 року у справі № 569/16681/16-а та від 12 квітня 2018 року у справі № 826/8803/15, дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Тобто, дискреційними є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві з застосуванням слова може.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим у ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що правовідносини щодо призначення пенсії та здійснення нарахування та виплати пенсії позивачу відносяться до виключної компетенції працівників Пенсійного фонду України, та є їх дискреційними повноваженнями і суд, захищаючи права та свободи особи, не може перебирати на себе функції інших органів державної влади, та втручатися в делеговані повноваження.

Відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Фактично суд зв`язаний предметом і розміром заявлених особою вимог, проте може вийти за межі вимог адміністративного позову у випадках, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Вихід за межі позовних вимог можливий у випадку помилкового обрання особою неналежного способу захисту порушеного права, у цьому випадку можливо на підставі частини другої статті 9 КАС України вийти за межі позовних вимог та застосувати той спосіб захисту порушеного права позивача, який відповідає фактичним обставинам справи і відновлює порушене право особи. Фактично, необхідною передумовою застосування частини другої статті 9 КАС України є саме порушення прав позивача та необхідність захисту порушеного права шляхом його відновлення.

Отже, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного суб`єктами владних повноважень, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення.

Таким чином, позовна вимога у цій частині підлягає задоволенню у спосіб зобов`язання Добропільське об`єднане управління Пенсійного Фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 20 листопада 2020 року з урахуванням висновків суду.

Крім того, суд звертає увагу на те, що з 11 жовтня 2017 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається на підставі вимог статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки вказаний закон є пріоритетним у правовідносинах щодо призначення пенсій.

Таким чином позовні вимоги позивача в частині призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України "Про пенсійне забезпечення" не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 19 Конституції України Відповідно суд, як орган державної влади, зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ч. 1, 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області в частині визнання протиправним та скасування рішення Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 23.11.2020 року № 5463 про відмову в призначенні пенсії, зобов`язання Добропільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 20 листопада 2020 року з урахуванням висновків суду.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно з положеннями частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частино 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Враховуючи те, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, суд приходить висновку про стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір в розмірі 1261,20 грн.

Керуючись Конституцією України та Кодексом адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про скасування рішення Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 23.11.2020 року № 5463 про відмову в призначенні пенсії, зобов`язання Добропільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області призначити пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України Про пенсійне забезпечення ОСОБА_1 з моменту подання заяви № 5463 від 20.11.2020 року задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 23.11.2020 року № 5463 про відмову в призначенні пенсії.

Зобов`язати Добропільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 20 листопада 2020 року з урахуванням висновків суду.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (, адреса: вул. Незалежності. буд. 28А, м. Добропілля, Донецької області, 85001) судовий збір в розмірі 1261 (одна тисяча двісті шістдесят одна) гривня 20 копійок.

Повний текст рішення складено та підписано 21 січня 2021 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржена сторонами в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п.п. 15-5 п. 15 розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя В.В. Олішевська