Справа № 456/3860/20
Суддя: Гула Л. В.
Дата ухвалення: 2021-01-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 456/3860/20
Провадження № 2-а/456/11/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 січня 2021 року місто Стрий

Стрийський міськрайонний суд Львівської області у складі:

головуючої-судді Гули Л. В.

з участю секретаря Петренко Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Стрию справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області, Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад обставин справи.

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом та просить скасувати постанову інспектора СРПП № 4 Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області Трубича Зеновія Володимировича серії БАБ № 808308 від 12.09.2020 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП у виді штрафу в розмірі 255 гривень; визнати дії інспектора СРПП № 4 Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області Трубича Зеновія Володимировича протиправними та закрити провадження у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що 12.09.2020 о 14:00 поліцейський СРПП № 4 Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області Трубич З.В. виніс постанову серії БАБ № 808308 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та застосував стягнення у виді штрафу в розмірі 255 грн. Відповідно до змісту постанови, керуючи транспортним засобом WV Polo, н.з. НОМЕР_1 , у м. Стрию по вул. Зелена, він не виконав вимоги дорожнього знаку 3.34 «Стоянка та зупинка заборонена» та здійснив зупинку на стоянку в зоні дії дорожнього знаку, чим ніби-то порушив вимоги п. 8.4 ПДР, а також здійснив зупинку та стоянку ближче 10 м у межах дії дорожнього знаку «Пішохідний перехід» (з обох боків), чим порушив п. 15.9г Правил дорожнього руху. Вважає вказану постанову незаконною і такою що підлягає скасуванню. Так, 12.09.2020 на вул. Зеленій у м. Стрию він здійснив вимушену зупинку відповідно до п. 9.9 ПДР у зв`язку з технічною несправністю автомобіля, увімкнувши аварійну світлову сигналізацію. Поліцейський, не представившись, звинуватив його в порушенні ПДР, вимагав пред`явити посвідчення водія, технічний паспорт і страховий поліс ОСЦВ, не реагуючи на його пояснення про аварійну зупинку, після чого мовчки забрав його документи та пішов до свого службового автомобіля. На його прохання повернути документи та зауваження про незаконність його дій поліцейський не відреагував, а тому він змушений був викликати наряд поліції за номером 102, повідомивши про це поліцейському, який після цього повернув йому всі документи, пред`явив своє посвідчення, назвав номер значка та запитав, чи буде він підписувати протокол, при цьому не повідомивши про розгляд справи, не роз`яснивши його прав, порядок та строки оскарження постанови. Вказує на відсутність самої події адміністративного правопорушення, оскільки вигляд та розміщення дорожнього знаку 3.34 «Стоянка та зупинка заборонена», що по вул. Зеленій в м. Стрию Львівської області, про невиконання вимог якого зазначено в постанові, не відповідає вимогам Національного стандарту України. За наведених вище обставин вважає постанову серії БАБ № 808308 від 12.09.2020 незаконною і такою, що підлягає скасуванню, а дії поліцейського ОСОБА_2 протиправними.

Заяви та клопотання сторін, узагальнення їх доводів та інші процесуальні дії у справі.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 29 вересня 2020 року матеріали справи передано судді ОСОБА_3 .

Ухвалою судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області Гули Л.В. від 01.10.2020 позовну заяву ОСОБА_1 до Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення залишено без руху, позивачу надано десятиденний термін для усунення недоліків /а.с. 13-14/.

09.10.2020 позивачем подано суду заяву, якою усунуто недоліки, зазначені в ухвалі судді від 01.10.2020 /а.с. 19-21/.

Ухвалою судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області Гули Л.В. від 13.10.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження. Судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 29.10.2020. Роз`яснено сторонам їх процесуальні права щодо подачі відзиву та доказів у справі /а.с. 33/.

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 29.10.2020 справу розглядом відкладено на 18.11.2020 /а.с. 37/.

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 15.12.2020 справу розглядом відкладено на 04.01.2021 /а.с. 49/.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час, дату та місце розгляду справи, 09.10.2020 подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Представники відповідачів ГУ НП у Львівській області області та Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області в судове засідання не з`явились, будучи належним чином повідомленими про час, дату та місце розгляду справи, відзиву і клопотань про розгляд справи за їх відсутності останніми суду не подано.

Згідно з ч. 6 ст. 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу в порядку ч. 4 ст. 229 КАС України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття в судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи.

Суд, перевіривши матеріали справи, дав оцінку зібраним доказам, вважає, що неявка відповідачів не є перешкодою для розгляду справи, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін, і позов слід задовольнити частково з наступних підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судом, та відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАБ №808308 від 12.09.2020 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 255,00 грн. Відповідно до вказаної постанови ОСОБА_1 12.09.2020 о 14:09 в м. Стрию Львівської області, керуючи транспортним засобом не виконав вимоги дорожнього знаку 3.34 «Стоянка та зупинка заборонена» та здійснив зупинку та стоянку автомобіля в зоні дії зазначеного дорожнього знаку, чим порушив п.8.4 Правил дорожнього руху, а також здійснив зупинку та стоянку ближче 10 м від пішохідного переходу,чим порушив п. 15.9г ПДР /а.с. 22/.

З долучених позивачем до справи світлокопій судом встановлено місце зупинки автомобіля Volkswagen Polo, номерний знак НОМЕР_1 , яким керував позивач ОСОБА_1 по вул. Зеленій у м. Стрию Львівської області та вид і розташування дорожнього знаку 3.34 «Стоянка та зупинка заборонена» у вказаному місці /а.с. 24-25/.

Таким чином між сторонами виник спір щодо правомірності винесення постанови про накладення на позивача адміністративного стягнення за порушення ним Правил дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.

Частиною 1 статті 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Пунктом 1 частини 1 статті 20 КАС України передбачено, що місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Згідно з положеннями ст. 9, 77 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Статтею 7 КУпАП визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Нормою ч. 1 ст. 122 КУпАП визначено, що перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п. 8.4 Правил дорожнього руху дорожні знаки поділяються на групи, зокрема, заборонні знаки, які запроваджують або скасовують певні обмеження в русі.

Відповідно до п. 15.9г Правил дорожнього руху зупинка забороняється на пішохідних переходах і ближче 10 м від них з обох боків, крім випадків надання переваги в русі.

Статтею 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими та електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст. 283 та 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви.

Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. За змістом цієї норми на особу не може бути покладений обов`язок доводити свою невинуватість у вчиненні адміністративного правопорушення.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти, встановлені судом у сукупності, викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим, і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Крім цього, одним із принципів, яким повинно відповідати рішення суб`єкта владних повноважень у публічно-правових відносинах щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, є принцип обґрунтованості.

Всупереч даним вимогам, вчинення позивачем адміністративного правопорушення не підтверджується належними та допустимими доказами. Відповідачем ГУ НП у Львівській області як суб`єктом владних повноважень, на якого покладено обов`язок доказування вини, не доведено наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення та правомірність винесеної поліцейським Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області Трубичем З.В. постанови про накладення на ОСОБА_1 штрафу, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Відповідач ГУ НП у Львівській області на обгрунтування правомірності оскаржуваної постанови не надав жодних доказів, наприклад, пояснень свідків, письмових доказів, показань технічних приладів чи технічних засобів, зокрема, відеозапису фіксації вчинення позивачем адміністративного правопорушення. Вказане свідчить про те, що поліцейський Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області Трубич З.В. розглянув справу та притягнув позивача до адміністративної відповідальності за відсутності доказів вчинення ним адмінправопорушення та винуватості останнього.

Враховуючи викладене, є всі підстави вважати, що постанова по справі про адміністративне правопорушення винесена незаконно, з порушенням норм законодавства, відомчих актів МВС України, порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення та норм КУпАП, з порушенням законних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, що призвело до незаконного притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення.

Суд звертає увагу на те, що Верховний Суд у постанові від 26.04.2018 у справі №338/1/17 роз`яснив, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. А для підтвердження порушення позивачем Правил дорожнього руху України відповідач відповідно до ст. 251 КУпАП мав би надати, зокрема, відеозапис події, фотокартки. Сам по собі опис адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого правопорушення.

Отже, єдиним доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення є оскаржувана постанова, яка, по суті, є предметом спору між сторонами та не може розглядатися як доказ за відсутності інших доказів на підтвердження обставин, вказаних у ній.

Таким чином, доводи позивача відповідачем не спростовані, тому суд знаходить доведеним, що інкриміноване йому правопорушення він не вчиняв, а відтак притягнений до адміністративної відповідальності неправомірно.

Суд також вважає, що інспектор при винесенні оскаржуваної постанови не дотримався вимог закону щодо дослідження всіх обставин справи та підтвердження їх доказами, а тому подія і склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, та винність ОСОБА_1 є недоведеною.

Окрім того, суд бере до уваги доводи позивача про те, що вигляд та розміщення дорожнього знаку 3.34 «Стоянка та зупинка заборонена» не відповідає вимогам Національного стандарту України. ДСТУ 4100:2014, відповідно до п. 10.1.1 якого дорожні знаки потрібно розташовувати так, щоб їх добре бачили учасники дорожнього руху як у світлий, так і в темний час доби. При цьому вони не повинні бути затулені від учасників дорожнього руху будь-якими перешкодами (зеленими насадженнями, щоглами зовнішнього освітлення тощо). Під час розташування дорожніх знаків повинна бути забезпечена спрямованість інформації, яку вони передають, тільки до тих учасників руху, для яких її призначено. Дорожні знаки повинні бути видимі на відстані не менше ніж 100 м за напрямком руху; п.10.2.5 відстань від краю проїзної частини до найближчого до неї краю знака, установленого збоку від проїзної частини, повинна становити від 0,5 м до 2 м.

За змістом п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративні правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема, при встановленні відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Відповідно до п. 3. ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності суд має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

В п. 3 ч. 1 ст. 293 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обгрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень, зокрема, скасовує постанову і закриває справу.

За наведених вище обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову в частині скасування постанови серії БАБ № 808308 від 12.09.2020 про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 255,00 гривень за порушення ч. 1 ст. 122 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, та закриття справи про адміністративне правопорушення.

В задоволені позовної вимоги про визнання незаконними дій інспектора СРПП № 4 Стрийського ВП ГУНП у Львівській області Трубича З.В. щодо складання постанови серії БАБ № 808308 від 12.09.2020 по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, слід відмовити, виходячи з наступного.

Статтею 23 Закону України «Про Національну поліцію» встановлені основні повноваження поліції, яка відповідно до покладених на поліцію завдань, зокрема, виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення адміністративних правопорушень; припиняє виявлені адміністративні правопорушення; вживає заходів, спрямованих на усунення загроз життю та здоров`ю фізичних осіб і публічній безпеці, що виникли внаслідок учинення адміністративного правопорушення; у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання; регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для виконання покладених на неї завдань вживає заходів реагування на правопорушення, визначені Кодексом України про адміністративні правопорушення та Кримінальним процесуальним кодексом України, на підставі та в порядку, визначених законом. Поліція для охорони прав і свобод людини, запобігання загрозам публічній безпеці і порядку або припинення їх порушення також застосовує в межах своєї компетенції поліцейські превентивні заходи та заходи примусу, визначені цим Законом.

Як визначено в ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують рух транспорту, правил користування засобами транспорту, в тому числі правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Враховуючи викладене, суд вважає, що поліцейський СРПП № 4 Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області Трубич З.В. діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд звертає увагу, що позивач не конкретизує, в чому полягає незаконність дій поліцейського та з яких підстав їх слід визнати протиправними.

Отже, оскільки відсутні докази того, що відповідач при винесенні оскаржуваної постанови вийшов за межі наданих йому повноважень або діяв у непередбачений законом спосіб, а тому відсутні підстави вважати протиправними його дії при розгляді справи про адміністративне правопорушення та винесенні постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, відтак позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо вимог позивача ОСОБА_1 до Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області, який є неналежним відповідачем, суд звертає увагу на таке.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень (ст. 222 КУпАП).

Тобто, при розгляді справ про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачені ч. 1 ст. 122 КУпАП, працівники органів (підрозділів) Національної поліції діють від імені органів Національної поліції, а, отже, не можуть виступати відповідачем у таких справах, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган (підрозділ) Національної поліції.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 26.12.2019 № 724/716/16-а, відповідно до якого державні інспектори відповідного органу діють не як самостійні суб`єкти владних повноважень, а від імені центрального органу виконавчої влади.

Підсумовуючи наведене, на переконання суду Стрийський ВП ГУ НП у Львівській області є неналежним відповідачем у даному спорі, а тому в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області слід відмовити.

Керуючись ст. 5, 9, 72, 77, 241-246, 255, 286, 295 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Постанову поліцейського СРПП № 4 Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області Трубича Зеновія Володимировича серії БАБ № 808308 від 12.09.2020 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП у виді штрафу в розмірі 255 гривень скасувати.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП закрити.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 04.01.2021.

Суддя Л.В.Гула