Справа № 640/25514/19
Суддя: Карпушова Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2021-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: Губської Л.В., Епель О.В., секретар судового засідання Закревська І.Л., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної казначейської служби України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 жовтня 2020 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії

В С Т А Н О В И В:

20.12.2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України про зобов`язання нарахувати та виплатити компенсацію у розмірі трьох відсотків річних за порушення строку перерахування коштів пенсійної заборгованості за постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 30.05.2008 року в адміністративній справі №10/247 за період з дати отримання доручення на виплату позивачу основної пенсійної заборгованості по дату перерахування (виплати) позивачу означених коштів, тобто, з 06.01.2016 року по 24.09.2018 року, відповідно до Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05.06.2012 року №4901-VІ та Порядку виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року №845.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачем протиправно відмовлено позивачеві в нарахуванні та виплаті компенсації за порушення термінів виконання судових рішень, чим порушено права позивача.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 жовтня 2020 р. позов задоволено.

Суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідачем здійснено перерахування грошових коштів за виконавчим листом Окружного адміністративного суду м. Києва від 29.08.2012 року у строк, що перевищує три місяці з моменту надходження на його адресу всіх необхідних документів, то наявні підстави для виплати позивачу компенсації в порядку, передбаченому частиною першою статті 5 Закону №4901-VI.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 жовтня 2020 р., як таке, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нову постанову, якою у задоволені позовних вимог відмовити.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що оскільки рішення суду по справі №10/247 має зобов`язальний характер, компенсація у зазначених категоріях справ не нараховується.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, яким підтримано висновки суду першої інстанції.

Відповідно до ст.311 КАС України, апеляційну скаргу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 30.05.2008 року в адміністративній справі №10/247, яка набрала законної сили з 23.08.2012 року, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду в м. Києві провести, починаючи з 01.11.2006 року перерахунок пенсії ОСОБА_1 у відповідності до частини третьої статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року №2262-ХІІ з урахуванням розміру грошового забезпечення, враховуючи оклад за посадою, в тому числі отримуваних ним щомісячних надбавок (доплат), встановлених особам, які мали право на пенсію за вислугу років згідно із законодавством і були залишені за їх згодою та в інтересах справи на службі. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві виплатити ОСОБА_1 різницю між фактично отриманою та належною до сплати сумами пенсії за період з 01.11.2006 року до дати здійснення перерахунку.

Згідно листа Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 06.01.2016 року №229/12/В-316/12 загальна сума нарахованої, але не виплаченої позивачу суми пенсійної заборгованості за період з 01.11.2006 року по 31.12.2015 року склала 332 016, 63 грн.

Згідно листа Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 27.01.2016 року В-345, 10.12.2015 року, згідно даних Реєстру рішень, виконання яких гарантується державою, означеним органом виконавчої служби був прийнятий до обліку виконавчий лист №10/247, виданий 29.08.2012 року Окружним адміністративним судом м. Києва про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити нарахування та виплату коштів.

На виконання вищезазначеного рішення суду боржником, відповідно до вимог п. 10 Порядку №440, здійснено нарахування (перерахунок) та надано до довідку, в якій зазначено, що сума заборгованості становить 332 016,63 грн.

09.10.2015 рішення суду передано до Головного управління Державної казначейської служби України в м. Києві згідно акту приймання-передавання №12 за 4 квартал 2015 року (перша черга). (а.с.10)

При цьому, зі змісту листа Головного управління Державної казначейської служби України в м. Києві (відповідача у даній справі) від 07.03.2017 № 5-08/376-2544, вбачається, що ними 06.01.2016 року згідно акту приймання-передавання №12 за 4 квартал 2015 року (перша черга) отримано виконавчий лист №10/247, виданий 29.08.2012 року Окружним адміністративним судом м. Києва про стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на користь позивача коштів пенсійної заборгованості в сумі 332 016,63 грн.

В подальшому, відповідно до платіжного доручення від 20.09.2018 року №298454, Головним управлінням Державної казначейської служби України виплачена заборгованість по недоплаті пенсії за період з 01.11.2006 року по 31.12.2015 року в розмірі 332 016, 63 грн ОСОБА_1 .

У вересні 2018 року позивач звернувся до Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві щодо здійснення нарахування та виплати компенсації у розмірі трьох відсотків річних за порушення строку перерахування коштів за рішення суду про стягнення коштів з державного органу.

Листом від 16.10.2018 року №14-08.10/2109-10348 Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві повідомило позивача, що згідно з Порядком №845 Головне управління Казначейства не наділено повноваженнями щодо нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати. При цьому, виплата компенсації здійснюється за рахунок передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень та виконавчих документів за черговістю надходження таких стягувачів та після погашення заборгованості за рішеннями суду відповідно до пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

04.11.2019 позивач звернувся до Державної казначейської служби України із заявою про нарахування та виплату компенсації за порушення строків перерахування коштів за рішенням суду, за наслідками розгляду якої Державна казначейська служба України листом від 06.12.2019 року №5-11-11/21576 відмовила позивачеві провести нарахування та виплату компенсації у розмірі трьох відсотків річних від суми, оскільки постанова суду по справі №10/247 має зобов`язальний характер, компенсація у зазначеній категорії справ не нараховується.

Незгода позивача з діями відповідача щодо несвоєчасності перерахування грошових коштів, обумовила позивача звернутися до суду з даним адміністративним позовом за захистом своїх прав.

Вищенаведені обставини, встановлені судом першої інстанції, перевірені і знайшли своє підтвердження при апеляційному розгляді справи, і не є спірними.

Відповідно до ч.1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 3 Закону України від 21.04.1999 №606-XIV «Про виконавче провадження» (чинного на момент виникнення спірних правовідносин; втратив чинність 05.01.2017) передбачено, що у випадках, передбачених законом, рішення судів та інших органів щодо стягнення коштів виконуються органами доходів і зборів, банками та іншими фінансовими установами. Рішення зазначених органів можуть виконуватися відповідно до закону також іншими органами, установами, організаціями, посадовими особами та громадянами.

Рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Органи, установи, організації та особи, зазначені в частинах першій і другій цієї статті, не є органами примусового виконання, крім органів та посадових осіб, які виконують рішення про притягнення до кримінальної або адміністративної відповідальності.

Разом з тим, Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05.06.2012 №4901-VI (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин; далі -Закон №4901-VI) встановлені гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження».

Частиною 1 статті 2 Закону №4901-VI встановлено, що держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є державний орган.

За приписами статті 3 Закону №4901-VI виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Перерахування коштів стягувачу здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів та відомостей.

За приписами частин 1, 2 статті 5 Закону № 4901-VI у разі якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом трьох місяців не перерахував кошти за рішенням суду про стягнення коштів, крім випадку, зазначеного в частині четвертій статті 4 цього Закону, стягувачу виплачується компенсація в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Компенсація за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу нараховується центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Відповідно до пункту 3 Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2014 №440 рішення подаються до органів державної виконавчої служби за місцезнаходженням боржника для проведення їх обліку, інвентаризації заборгованості та подальшої передачі до органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, для погашення заборгованості.

Пунктами 13-15 Порядку №440 передбачено, що передача рішень до органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, здійснюється окремо щодо кожної черги щокварталу до 10 числа місяця, що настає за звітним періодом.

До органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, передаються рішення, які надійшли до 1 числа місяця, що настав за звітним періодом. Відповідальна особа додає до рішень, які передаються до органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, реквізити для перерахування коштів заявнику. У разі часткового виконання рішення до нього додаються підтверджувальні документи. До рішень зобов`язального характеру додаються оригінали документів про здійснення нарахування виплат за цим рішенням, підписані уповноваженою особою і завірені гербовою печаткою.

Передача рішень здійснюється відповідальною особою на підставі акта приймання-передавання (додаток). Акти приймання-передавання складаються окремо щодо кожної черги погашення заборгованості.

Відповідно до пункту 19 Порядку №440 бюджетні асигнування на погашення заборгованості визначаються законом про Державний бюджет України на відповідний рік.

Пунктом 20 Порядку №440 передбачено, що погашення заборгованості здійснюється Казначейством в межах бюджетних асигнувань, визначених законом про Державний бюджет України на відповідний рік, за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду на підставі рішень, поданих органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, згідно з Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 №845.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - рішення про стягнення коштів), прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, передбачений Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин; далі - Порядок №845).

Пунктом 3 Порядку №845 передбачено, що рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Пунктом 33 Порядку №845 передбачено, що у разі коли судове рішення стосується спорів фізичних осіб із суб`єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг або судове рішення неможливо виконати протягом двох місяців з дня надходження документів, зазначених у пункті 6 цього Порядку, орган Казначейства для виконання рішення про стягнення передає до Казначейства документи та відомості згідно з підпунктом 1 пункту 47 цього Порядку. При цьому органом Казначейства відновлюється проведення платежів боржника.

Підпунктом 1 пункту 47 Порядку №845 передбачено, що безспірне списання коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів, здійснюється Казначейством на підставі поданих: органом Казначейства: документів та відомостей, надісланих стягувачами та боржником; інформації про неможливість виконання безспірного списання коштів з рахунків боржника.

Відповідно до пункту 48 цього Порядку для забезпечення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 47 цього Порядку в Казначействі відкривається в установленому порядку відповідний рахунок.

Перерахування коштів стягувачу здійснюється Казначейством у тримісячний строк з дня надходження необхідних документів та відомостей.

З матеріалів справи, зокрема, з листа відповідача, вбачається, що 06.01.2016 Головним управлінням Державної казначейської служби України у м. Києві взято на облік до виконання виконавчий лист Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.08.2012 №10/247 вже про стягнення коштів у сумі 332016,63 грн на користь гр. ОСОБА_1 , який був включений в бюджетну програму КПКВК 3504040 «Заходи щодо виконання рішення суду, що гарантовані державою».

Однак, виплата коштів на виконання виконавчого документу мала місце лише 24.09.2018, тобто майже через 32 місяці з моменту отримання від органів державної виконавчої служби пакету документів.

При цьому, незважаючи на те, що судові рішення мають обов`язковий характер, Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" створено додатковий механізм їх гарантування.

Враховуючи вищенаведене та факт прострочення виконання судового рішення, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позову про зобов`язання Державної казначейської служби України нарахувати та виплатити позивачу з державного бюджету України компенсацію у розмірі трьох відсотків річних від несплаченої у встановлений строк суми стягнення.

При прийнятті даного рішення колегією суддів враховувалися висновки Верховного Суду, викладених в постанові від 24.04.2020 року у справі № 818/918/18, від 09.08.2019 у справі №809/713/17.

Доводи апеляційної скарги про те, що судове рішення зобов`язального характеру, а тому мало виконуватись у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», колегія суддів вважає безпідставними, оскільки відповідно до частини першої статті 7 Закону №4901-VI виконання рішень суду зобов`язального характеру здійснюється з урахуванням особливостей, установлених цим Законом, у тому числі з урахуванням приписів частини першої статті 5 вказаного Закону. Також органом казначейства було прийнято до виконання виконавчий документ відповідно до вимог Порядку №845.

Інші доводи апеляційної скарги також не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

На підставі вищезазначеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відсутні підстави для його скасування.

Відповідно до частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Так, згідно ч. 1 ст. 260 КАС України питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності.

Судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Постанову складено 21.01.2021.

Керуючись ст. ст. 242, 292, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 жовтня 2020 р. - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 жовтня 2020 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: О.В. Карпушова

Л.В. Губська

О.В. Епель