Справа № 120/3884/18-а
Суддя: Альчук Максим Петрович
Дата ухвалення: 2021-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА
про відмову у встановленні способу виконання судового рішення

м. Вінниця

21 січня 2021 р. Справа № 120/3884/18-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді:Альчука М.П.,

за участю секретаря судового засідання: Бабія М.С.

представника відповідача: Копитка О.В.

державного виконавця: Плахотнюк В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву про встановлення способу і порядку виконання судового рішення у справі

за позовом: ОСОБА_1

до: Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області

про: визнання протиправним та скасування рішення, поновлення на роботі та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького окружного адміністративного суду знаходиться адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області про визнання протиправним та скасування рішення, поновлення на роботі та зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 14.01.2019 року відмовлено у задоволені адміністративного позову.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 02.04.2019 року рішення суду першої інстанції частково скасоване.

В скасованій частині прийнято постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено, а саме зобов`язано Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області надати ОСОБА_1 роботу, яку вона може виконувати.

На виконання постанови апеляційної інстанції Вінницьким окружним адміністративним судом 23.05.2019 року видано виконавчі листи.

До Вінницького окружного адміністративного суду державним виконавцем з урахуванням уточненої заяви, подано заяву про встановлення способу і порядку виконання постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду 02.04.2019 року.

Відповідно до ухвали суду від 09.06.2020 року заяву державного виконавця призначено до розгляду у судовому засіданні із повідомленням учасників справи.

Позивач у судове засідання не з`явилась, хоча була повідомлена завчасно та належним чином, заяв та клопотань не подавала.

Державний виконавець та представник відповідача у судовому засіданні підтримали подану заяву та просили її задовольнити.

Визначаючись стосовно вказаної заяви суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 378 Кодексу адміністративного судочинства України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Стаття 129 Конституції України передбачає, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Принцип обов`язковості судових рішень, як один з визначальних принципів здійснення правосуддя в Україні, полягає в обов`язковому виконанні на всій території України судових рішень, що набрали законної сили, а також у встановлені відповідальності за невиконання таких рішень.

Вказаний принцип обов`язковості судових рішень поряд із Конституцією України знайшов своє відображення і в Кодексі адміністративного судочинства України, а саме у статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України - судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини (пункт 40 Рішення від 19.03.1997 року у справі "Горнсбі проти Греції") право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов`язкового судового рішення на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 Конвенції детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію (рішення у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom) від 21.02.1975 року). Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

Як зазначив Європейський Суд з прав людини у Рішенні від 15.03.2001 року у справі "Піалопулос та інші проти Греції", якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 Конвенції гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс.

Згідно з пунктом 66 Рішення Європейського Суду у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії" (Immobiliare Saffi v. Italy) ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

Також в Рішенні від 29.06.2004 року у справі "Войтенко проти України" Європейський суд з прав людини констатував, що саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися.

Отже, суд приходить до висновку, що невиконання боржником судового рішення, що набрало законної сили, може свідчити про порушення права особи, гарантованих пунктом 1 статті 6, статті 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод.

Відповідно до частини третьої статті 378 Кодексу адміністративного судочинства України, підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Тобто, із змісту даної норми встановлено, що стаття 378 Кодексу адміністративного судочинства України визначає підстави та порядок відстрочення і розстрочення виконання, зміни чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення в адміністративній справі з метою створення оптимальних умов для належного та якісного його виконання у процесі виконавчого провадження.

Наведена норма не містить виключного переліку обставин, що є підставою для вирішення питання про зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення.

Під зміною способу та порядку виконання рішення слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у порядку і способом, раніше встановленим судом.

Відтак, встановлення способу виконання рішення не повинно змінювати (зачіпати) суті самого судового рішення.

Під порядком виконання рішення слід розуміти законодавчу послідовність і зміст виконавчих дій державним виконавцем, а також права і обов`язки суб`єктів виконавчого провадження під час їх вчинення.

Під обґрунтованими підставами слід розуміти наявність обставин, які є об`єктивно непереборними, тобто такими, що ускладнюють або унеможливлюють виконання рішення суду у раніше встановлений судом спосіб. Наявність таких обставин має бути підтверджено належними та допустимими доказами.

Як встановлено з досліджених доказів, Жмеринським міськрайонним судом Вінницької області вчиняються активні дії щодо виконання постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду та покладених нею зобов`язань стосовно працевлаштування ОСОБА_1 за фахом, тобто на роботу, для виконання якої необхідна повна вища юридична освіта.

Відповідачем на підставі наказу керівника апарату Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 09.11.2020 року № 81 о/д, оголошено добір з призначення на вакантну посаду державної служби категорії "В" - секретаря судового засідання Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області. Рішення про необхідність призначення на вакантну посаду разом з оголошенням про добір 09.11.2020 року розміщено на Єдиному порталі вакансій державної служби. ОСОБА_1 також була повідомлена про оголошення добору на вакантну посаду, що підтверджується наявними матеріалами справи.

Однак у зазначений термін позивач не виявила бажання взяти участь у доборі на призначення на вакантну посаду, яка відповідає її фаху, як у свій час не виявила бажання працевлаштуватися на запропоновані посади: водія, помічника адвоката, провідного спеціалісті командування ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зазначені обставини свідчать про те, що відповідач не відмовляється від виконання постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду, а навпаки вчиняє можливі дії для її виконання. Крім того виконуючи рішення суду, відповідач не зобов`язаний впливати на волю та бажання позивача.

Таким чином зазначенні обставини не вказують на неможливість виконання судового рішення у цій справі саме через спосіб захисту, застосований судом при його ухваленні, та не надають достатніх правових підстав для застосування процесуального інституту встановлення порядку і способу виконання судового рішення, регламентованого статтею 378 КАС України.

Отже, у контексті спірних правовідносин, обставини, якими обґрунтовується необхідність зміни способу і порядку виконання судового рішення, не можуть бути підставами для такої зміни, оскільки обраний позивачем спосіб захисту порушеного права не може бути змінений на стадії виконання судового рішення і поза межами судового розгляду позову по суті.

Враховуючи наведені вище обставини в їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви державного виконавця.

Керуючись ст.ст. 243, 248, 256, 378 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні заяви про встановлення способу і порядку виконання постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 02.04.2019 року у даній справі.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення та може бути оскаржена.
Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Альчук Максим Петрович