Справа № 260/929/20
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2021-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2021 рокуЛьвівСправа № 260/929/20 пров. № А/857/13897/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Гудима Л.Я., Гуляка В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2020 року (головуючого судді Дору Ю.Ю., ухвалене у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження о 11 год. 48 хв. в м. Ужгород повний текст рішення складено 12.10.2020) у справі № 260/929/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ужгород П.С.Ю.» до Головного управління ДПС у Закарпатській області про скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

ТзОВ «Ужгород П.С.Ю.» 09.04.2020 звернулося в суд з позовом до Головного управління ДПС у Рівненській області в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 20.01.2020.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2020 року задоволено позов.

Не погодившись з прийнятим рішенням Головне управління ДПС у Закарпатській області оскаржило його в апеляційному порядку, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 20.01.2020 в сумі 103833,99 грн. штрафних санкцій, апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права.

Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розгляд справи в апеляційному порядку здійснено в порядку письмового провадження за правилами статті 311 КАС України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

28.12.2020 до апеляційного суду надійшло доповнення до апеляційної скарги в якому відповідач зазначає, що податкове повідомлення-рішення № від 20.01.2020 скасоване (відкликане), винесено нове податкове повідомлення-рішення від 16.12.2020 та просить скасувати рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2020 року в частині податкового повідомлення-рішення № від 20.01.2020 в сумі 103833,99 грн. штрафних санкцій.

Відповідно до частини 1 статті 303 КАС України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження, обґрунтувавши необхідність таких змін чи доповнень.

Колегія суддів дійшла висновку щодо відмови для врахування доповнення апеляційної скарги направленого до апеляційного суду 23.12.2020, оскільки таке подане з пропуском строку на апеляційне оскарження, обґрунтування зводиться до скасування податкового повідомлення-рішення № від 20.01.2020, однак також апелянт просить скасувати податкове повідомлення-рішення № від 20.01.2020 в сумі 103833,99 грн. штрафних санкцій.

Колегія суддів вказує, що оскільки судове рішення щодо відмови в задоволенні частини позовних вимог не оскаржується позивачем, тому згідно із положеннями частини 1 статті 293 КАС України воно не підлягає апеляційному перегляду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що за результатами камеральної перевірки щодо дотримання встановлених законодавством граничних термінів реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних з податку на додану вартість за березень, серпень та вересень 2019 року.

Згідно інформації, наявної в комп`ютерних базах даних та автоматизованих інформаційних системах ДПС за результатами перевірки складено акт перевірки від 26.12.2019 №1831/04-01/701/32953730, яким встановлено порушення ТОВ «Ужгород П.С.Ю.» пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України (далі ПК України) - реєстрація податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням граничних строків, а саме: 17.04.2019 ГОВ « ОСОБА_1 » зареєструвало податкову накладну від 31.03.2019 №654 (ПДВ в сумі 333,33 грн.) із затримкою реєстрації на 2 календарні дні (граничний термін реєстрації - 15.04.2019); 26.09.2019 зареєструвало податкову накладну від 16.08.2018 №119 (ПДВ в сумі 168,42 грн.) із затримкою реєстрації на 11 календарних днів (граничний термін реєстрації - 15.09.2019) та 16.10.2019 зареєструвало податкові накладні від 20.09.2019 №239 (ПДВ в сумі 98316,04 грн.), від 21.09.2019 №242 (ПДВ - 110869,09 грн.), від 22.09.2019 №245 (ПДВ 107906,70 грн.), від 23.09.2019 №271 (ПДВ 109244,89 грн.), від 24.09.2019 №295 (ПДВ 106134,01 грн.), від 25.09.2019 №306 (ПДВ - 101837,36 грн.), від 26.09.2019 №319 (ПДВ 101971,99 грн.), від 27.09.2019 №327 (ПДВ - 103779,43 грн.), від 28.09.2019 №362 (ПДВ 104557,02 грн.), від 29.09.2019 №365 (ПДВ - 93723,36 грн.) із затримкою реєстрації на 1 календарний день (граничний термін реєстрації - 15.10.2019).

За результатом розгляду акту перевірки від 26.12.2019 №1831/04-01/701/32953730 Головне управління ДПС у Закарпатській області 20.01.2020 прийняло податкове повідомлення рішення №, яким на підставі підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54, пункту 201.10 статті 201, пункту 120-1.1 статті 120-1 ПК України застосовано штраф у розмірі 103884,16 грн. за затримку реєстрації податкових накладних на 15 і менше календарних днів.

Позивач не погоджується із винесеним податковим повідомленням-рішенням тому звернувся з даним позовом до суду.

Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Згідно статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Підпунктом 14.1.60 пункту 14.1 статті 14 ПК України встановлено, що єдиний реєстр податкових накладних - реєстр відомостей щодо податкових накладних та розрахунків коригування, який ведеться центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, в електронному вигляді згідно з наданими платниками податку на додану вартість електронними документами.

Згідно із підпунктом 20.1.4. пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

За нормами пункту 75.1 статті 75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

У відповідності до підпункту 75.1.1. пункту 75.1. статті 75 ПК України, камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.

Згідно статті 76 ПК України камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) такого органу або направлення на її проведення.

Отже, з наведеного слідує, що предметом камеральної перевірки охоплюються питання своєчасності сплати податкових зобов`язань. Виявлення контролюючим органом цього порушення не потребує наявності будь-яких документів платника податку або необхідності витребувати такі в останнього, достатніми є дані Єдиного реєстру податкових накладних, дані податкових декларацій та дані системи електронного адміністрування податку на додану вартість.

У відповідності до пункту 201.10 ПК України, при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків: для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені; - для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені.

У відповідності до пункту 201.16 статті 201 ПК України реєстрація податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних може бути зупинена у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2010 №1246 затверджено Порядок ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2010 року № 1246 (далі Порядок № 1246) згідно пункту 2 якого встановлено, що операційний день - це частина дня, протягом якої здійснюються прийняття від платників податку податкових накладних та/або розрахунків коригування та реєстрація або зупинення реєстрації, а податкова накладна - електронний документ, який складається платником податку на додану вартість відповідно до вимог ПК в електронній формі у затвердженому в установленому порядку форматі (стандарті) та надсилається для реєстрації.

Згідно пункту 3 Порядку №1246, операційний день триває в робочі дні з 8-ї до 20-ї години; технічне обслуговування та регламентні роботи, що потребують зупинки Реєстру, не проводяться протягом операційного дня, крім аварійних випадків; якщо 15 число або останній день місяця припадають на вихідний, святковий або неробочий день, такий день вважається операційним днем.

Відповідно до пункту 11 Порядку №1246 після накладення електронного цифрового підпису платник податку здійснює шифрування податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронній формі та надсилає їх ДФС за допомогою засобів інформаційних, телекомунікаційних, інформаційно-телекомунікаційних систем з урахуванням вимог Законів України «Про електронний цифровий підпис», «Про електронні документи та електронний документообіг» та Порядку обміну електронними документами з контролюючими органами, затвердженого в установленому порядку. Примірник податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронній формі зберігається у платника податку.

Згідно з пунктом 12 Порядку №1246 після надходження податкової накладної та/або розрахунку коригування до ДФС в автоматизованому режимі здійснюється їх розшифрування та проводяться перевірки: відповідності податкової накладної та/або розрахунку коригування затвердженому формату (стандарту); чинності електронного цифрового підпису, порядку його накладення та наявності права підписання посадовою особою платника податку таких податкової накладної та/або розрахунку коригування; реєстрації особи, що надіслала на реєстрацію податкову накладну та/або розрахунок коригування, платником податку на момент складення та реєстрації таких податкової накладної та/або розрахунку коригування; дотримання вимог, установлених пунктом 192.1 статті 192 та пунктом 201.10 статті 201 Кодексу; наявності помилок під час заповнення обов`язкових реквізитів відповідно до пункту 201.1 статті 201 Кодексу; наявності суми податку на додану вартість відповідно до пунктів 200-1.3 і 200-1.9 статті 200-1 Кодексу (для податкових накладних та/або розрахунків коригування, що реєструються після 1 липня 2015 р.); наявності в Реєстрі відомостей, що містяться у податковій накладній, яка коригується; факту реєстрації/зупинення реєстрації/відмови в реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування з такими ж реквізитами; наявності підстав для зупинення реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування; дотримання вимог Законів України «Про електронний цифровий підпис», «Про електронні документи та електронний документообіг» та Порядку обміну електронними документами з контролюючими органами, затвердженого в установленому порядку.

Відповідно до пункту 14 Порядку № 1246, квитанція про прийняття або неприйняття, або зупинення реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронній формі надсилається платнику податку протягом операційного дня та є підтвердженням прийняття або неприйняття, або зупинення реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування.

Так, відповідно до пункту 15 Порядку №1246 у квитанції зазначаються дата та час її формування, реквізити податкової накладної та/або розрахунку коригування та результат перевірки. Якщо у податковій накладній та/або розрахунку коригування за результатами проведення перевірок, визначених пунктом 12 цього Порядку (крім абзацу десятого), виявлено порушення, платнику податку надсилається квитанція про неприйняття податкової накладної та/або розрахунку коригування із зазначенням причини такого неприйняття.

Системний аналіз наведених норм дає підстави вважати, що в процедурі внесення інформації (відомостей щодо податкових накладних та розрахунків коригування) до Єдиного реєстру податкових накладних є дві окремі стадії: 1) надання платником податку на додану вартість податкової накладної (розрахунку коригування); 2) прийняття/неприйняття податкової накладної (розрахунку коригування) та внесення відомостей щодо неї (нього) безпосередньо до Єдиного реєстру податкових накладних. Перша із цих стадій залежить від платника податку на додану вартість і є результатом його дій, тоді як друга - це результат виконання роботи програмного забезпечення, що контролюється ДФС, та/або безпосередніх дій працівників ДФС, на яку (які) платник податку не має впливу.

Пунктом 120-1.1. статті 120-1. ПК України передбачено, що порушення платниками податку на додану вартість граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю), складеної на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою) тягне за собою накладення на платника податку на додану вартість, на якого відповідно до вимог статей 192 та 201 цього Кодексу покладено обов`язок щодо такої реєстрації, штрафу в розмірі: 10 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації до 15 календарних днів; 20 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 16 до 30 календарних днів; 30 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 31 до 60 календарних днів; 40 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 61 до 365 календарних днів; 50 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації на 366 і більше календарних днів.

Судом встановлено, що позивачем було складено податкові накладні №239 від 20.09.2019, №242 від 21.09.2019, №245 від 22.09.2019, №271 від 23.09.2019, №295 від 24.09.2019, №306 від 25.09.2019, №319 від 26.09.2019, №327 від 27.09.2019, №362 від 28.09.2019, №365 від 29.09.2019 та 15 жовтня 2019 року о 19:55 год. направлено їх для реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних за допомогою платного програмного забезпечення М.е.doc., використовуючи ІТЄ «Єдине вікно подання електронної звітності».

Однак, квитанцій про реєстрацію або відмову в реєстрації вказаних податкових накладних, у встановлений законодавством строк, позивачу не надійшло.

Зокрема, згідно квитанції № 1, 16.10.2019 відповідачем прийнято податкову накладну від 20.09.2019 №239 (ПДВ в сумі 98316,04 грн). Проте, згідно протоколу руху документа від 09.01.2020 податкова накладна від 20.09.2019 №239 була відправлена позивачем 15.10.2019 о 19:55:33 (аркуш справи 25); податкова накладна від 21.09.2019 №242 (ПДВ - 110869,09 грн.) згідно квитанції №1 від 16.10.2019 була прийнята відповідачем 16.10.2019 та згідно протоколу руху документа від 09.01.2020 вказана податкова накладна була відправлена позивачем 15.10.2019 о 19:55:34 (аркуш справи 39); податкова накладна від 22.09.2019 №245 (ПДВ 107906,70 грн.) згідно квитанції №1 від 16.10.2019 була прийнята відповідачем 16.10.2019 та згідно протоколу руху документа від 09.01.2020 вказана податкова накладна була зареєстрована позивачем 15.10.2019 о 19:55:34 (аркуш справи 52); податкова накладна від 23.09.2019 №271 (ПДВ 109244,89 грн.) згідно квитанції №1 від 16.10.2019 була прийнята відповідачем 16.10.2019 та згідно протоколу руху документа від 09.01.2020 вказана податкова накладна була відправлена позивачем 15.10.2019 о 19:55:34 (аркуш справи 65); податкова накладна від 24.09.2019 №295 (ПДВ 106134,01 грн.) згідно квитанції №1 від 16.10.2019 була прийнята відповідачем 16.10.2019, проте згідно протоколу руху документа від 09.01.2020 вказана податкова накладна була відправлена позивачем 15.10.2019 о 19:55:35 (аркуш справи 78); податкова накладна від 25.09.2019 №306 (ПДВ - 101837,36 грн.) згідно квитанції №1 від 16.10.2019 була прийнята відповідачем 16.10.2019, проте згідно протоколу руху документа від 09.01.2020 вказана податкова накладна була відправлена позивачем 15.10.2019 о 19:55:35 (аркуш справи 91); податкова накладна від 26.09.2019 №319 (ПДВ 101971,99 грн.) згідно квитанції №1 від 16.10.2019 була прийнята відповідачем 16.10.2019, проте згідно протоколу руху документа від 09.01.2020 вказана податкова накладна була відправлена позивачем 15.10.2019 о 19:55:35 (аркуш справи 104); податкова накладна від 27.09.2019 №327 (ПДВ - 103779,43 грн.) згідно квитанції №1 від 16.10.2019 була прийнята відповідачем 16.10.2019, проте згідно протоколу руху документа від 09.01.2020 вказана податкова накладна була відправлена позивачем 15.10.2019 о 19:55:36 (аркуш справи 118); податкова накладна від 28.09.2019 №362 (ПДВ 104557,02 грн.) згідно квитанції №1 від 16.10.2019 була прийнята відповідачем 16.10.2019, проте згідно протоколу руху документа від 09.01.2020 вказана податкова накладна була відправлена позивачем 15.10.2019 о 19:55:36 (аркуш справи 131); податкова накладна від 29.09.2019 №365 (ПДВ - 93723,36 грн.) згідно квитанції №1 від 16.10.2019 була прийнята відповідачем 16.10.2019, проте згідно протоколу руху документа від 09.01.2020 вказана податкова накладна була відправлена позивачем 15.10.2019 о 19:55:36 (аркуш справи 144).

Проте, податкові накладні №239 від 20.09.2019, №242 від 21.09.2019, №245 від 22.09.2019, №271 від 23.09.2019, №295 від 24.09.2019, №306 від 25.09.2019, №319 від 26.09.2019, №327 від 27.09.2019, №362 від 28.09.2019, №365 від 29.09.2019 були зареєстровані в електронній системі тільки 16.10.2019 року в 12:05 годин, тобто поза межами операційного дня, в який подано податкові накладні.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що позивачем вжито всі залежні від нього дії щодо надання (надіслання) податкових накладних: №239 від 20.09.2019, №242 від 21.09.2019, №245 від 22.09.2019, №271 від 23.09.2019, №295 від 24.09.2019, №306 від 25.09.2019, №319 від 26.09.2019, №327 від 27.09.2019, №362 від 28.09.2019, №365 від 29.09.2019 для реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних у строк, встановлений статтею 201 ПК України, проте квитанцій про прийняття або неприйняття таких накладних протягом операційного дня ним не отримано, останні вважаються такими, що зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, а тому підстави для застосування до позивача штрафних санкцій за порушення граничних строків реєстрації вказаних податкових накладних відсутні.

Згідно з частиною 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Апеляційний суд вважає, що відповідачем належними та допустимими доказами не доведено, що спірні податкові накладні №239 від 20.09.2019, №242 від 21.09.2019, №245 від 22.09.2019, №271 від 23.09.2019, №295 від 24.09.2019, №306 від 25.09.2019, №319 від 26.09.2019, №327 від 27.09.2019, №362 від 28.09.2019, №365 від 29.09.2019 направлялись у інший, відмінний від 15 жовтня 2019 року день.

Між тим, надані позивачем докази протокол руху документа свідчить про своєчасне відправлення позивачем податкових накладних до Єдиного реєстру податкових накладних 15.10.2019 року протягом операційного дня, що робить безпідставними доводи апелянта.

Колегія суддів зазначає, що у спірному випадку, причини, з яких податкові накладні були доставлені та зареєстровані до податкової служби поза межами операційного знаходяться поза волею та можливістю впливу платника податку, оскільки належне ведення та функціонування автоматизованої системи ДФС України не залежить від дій платника податків.

Вказана правова позиція апеляційного суду узгоджується із постановами Верховного Суду від 23.01.2018 у справі №806/832/17, від 27.03.2018 у справі №825/2411/16, від 26.06.2018 у справі №806/2219/16, від 22.11.2018 у справі № 813/815/18, від 12.07.2019 у справі №0940/1600/18, від 03.04.2020 у справі №160/5380/19, які в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховуються апеляційним судом під час вирішення наведеного спору.

Частиною 2 статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

У пункті 110 рішення Європейського суду з прав людини від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» (Vastberga taxi Aktiebolag and Vulic v. Sweden № 36985/97) Суд визначив, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління».

Згідно практики Європейського суду з прав людини, яка сформувалась з питань імперативності правила про прийняття рішення на користь платників податків, встановлено, що у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків платника податків слід віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків (справи «Серков проти України» (заява №39766/05), «Щокін проти України» (заяви №23759/03 та №37943/06).

Предметом регулювання статті 1 Першого протоколу до Конвенції є втручання держави у право на мирне володіння майном. У практиці Європейського суду з прав людини (серед багатьох інших, наприклад, рішення Європейського суду з прав людини у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року. «Булвес АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання у право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а саме: чи є втручання законним; чи має воно на меті «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання у право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним з питань застосування та наслідків дії його норм.

Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу - втручання держави у право на мирне володіння майном може бути виправдано за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Саме національні органи влади мають здійснювати первісну оцінку наявності проблеми, що становить суспільний інтерес, вирішення якої б вимагало таких заходів. Поняття «суспільний інтерес» мас широке значення (рішення від 23 листопада 2000 року в справі «Колишній король Греції та інші проти Греції»). Крім того. Європейський суд з прав людини також визнає, що й саме по собі правильне застосування законодавства, безперечно, становить «суспільний інтерес» (рішення Європейського суду з прав людини від 2 листопада 2004 року в справі «Трегубенко проти України»).

Критерій «пропорційності» передбачає, що втручання у право власності розглядатиметься як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, визначеною для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідного балансу не буде дотримано, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». При цьому з питань оцінки «пропорційності» Європейський суд з прав людини, як і з питань наявності «суспільного», «публічного» інтересу, визнає за державою досить широку «сферу розсуду», за винятком випадків, коли такий «розсуд» не ґрунтується на розумних підставах.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Враховуючи зазначені вище встановлені обставини справи, норми законодавства, які регулюють спірні правовідносини та висновки Верховного Суду, колегія суддів вважає правильним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції, який ухвалив судове рішення з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують викладених у судовому рішенні цього суду висновків, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстав для розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції на підставі статті 139 КАС України у апеляційного суду немає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Закарпатській області залишити без задоволення.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2020 року у справі № 260/929/20 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя Н.В. Ільчишин

Судді Л.Я. Гудим

В.В. Гуляк