Справа № 360/1844/20
Суддя: Блохін Анатолій Андрійович
Дата ухвалення: 2021-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2021 року справа №360/1844/20

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Гаврищук Т.Г., Сіваченко І.В., секретар судового засідання Антонюк А.С., за участю представника позивача - Дядько Г.П., представника відповідача - Лактіної О.М., розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2020 року (повний текст складено 23 жовтня 2020 року в м. Сєвєродонецьк) у справі № 360/1844/20 (суддя І інстанції Пляшкова К.О.) за позовом комунального підприємства «Лисичанськтепломережа» до Головного управління ДПС у Луганській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

У С Т А Н О В И В:

07 травня 2020 року Комунальне підприємстве «Лисичанськтепломережа» (далі - позивач, КП «Лисичанськтепломережа») звернулось до суду з позовом до Головного управління ДПС у Луганській області (далі - відповідач, ГУ ДПС у Луганській області), в якому позивачем заявлено вимогу про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення ГУ ДПС у Луганській області від 05 лютого 2020 року № про зобов`язання позивача сплатити штраф у розмірі 1349525,15 грн, застосований за затримку понад 30 календарних днів сплати податку на додану вартість у розмірі 6747625,75 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 14 січня 2020 року відповідачем проведено камеральну перевірку КП «Лисичанськтепломережа» з питань своєчасності сплати податкових зобов`язань з податку на додану вартість за період з грудня 2017 но грудень 2018 року, за наслідками якої складений акт № 25/127-32-50-05/13401321. Перевіркою встановлено несвоєчасність сплати КП «Лисичанськтепломережа» узгодженої суми податкових зобов`язань з податку на додану вартість в сумі 6747625,75 грн.

За наслідками перевірки на підставі зазначеного акта прийнято податкове повідомлення-рішення від 05 лютого 2020 року № , яким до позивача на підставі статті 126 Податкового кодексу України за затримку понад 30 календарних днів сплати податку на додану вартість у розмірі 6747625,75 грн застосовано штраф у розмірі 20 % в сумі 1349525,15 грн.

Позивач з висновками відповідача не згоден, оскільки вважає, що нарахування штрафних санкцій за несвоєчасну сплату податкового боргу, сплату якого розстрочено згідно з рішеннями суду, здійснено відповідачем без врахування положень пункту 102.1 статті 102 Податкового кодексу України щодо граничних строків давності (1095 днів), протягом яких податковий орган може визначати суму грошових зобов`язань. Також відповідно до Порядку розстрочення (відстрочення) грошових зобов`язань (податкового боргу) платників податків, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 10 жовтня 2013 року № 574, на розстрочені (відстрочені) грошові зобов`язання (податковий борг) пеня та штрафи не нараховуються з дати укладання (підписання) договору до закінчення строку дії договору про розстрочення (відстрочення) грошового зобов`язання (податкового боргу).

Крім того, за період з грудня 2007 року по 2018 рік КП «Лисичанськтепломережа» задекларовано податкових зобов`язань з податку на додану вартість у розмірі 7324237,00 грн, сплатило за вказаний період 1430407,00 грн, що не відповідає сумі, вказаній в акті перевірки та оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2020 року у справі № 360/1844/20 позов задоволено частково, внаслідок чого визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Луганській області від 05 лютого 2020 року № в частині зобов`язання Комунального підприємства «Лисичанськтепломережа» сплатити штраф у сумі 471220,73 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що судове рішення про стягнення податкового боргу, яким встановлено порядок його виконання шляхом розстрочення сплати боргу, не звільняє платника податків від відповідальності у вигляді штрафних санкцій, передбачених статтею 126 Податкового кодексу України.

В судовому засіданні в режимі відеоконференції представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, проти чого заперечував представник позивача, наполягаючи на законності і обґрунтованості рішення суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла наступного.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що КП «Лисичанськтепломережа», код за , зареєстровано як юридичну особу 20 квітня 1991 року, 15 червня 2005 року, місцезнаходження: 93113, Луганська область, місто Лисичанськ, вулиця Тепла, будинок 17, перебуває на обліку як платник податків у ДПІ в м. Лисичанську ГУ ДПС у Луганській області (том 1 арк. спр. 161).

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 01 березня 2011 року в справі № 2а-1244/11/1270 стягнуто заборгованість перед бюджетом з податку на додану вартість, визначену платником податку у деклараціях за листопад-грудень 2010 року, у сумі 1279814,00 грн за рахунок коштів, які перебувають у власності, з рахунків КП «Лисичанськтепломережа», та встановлено порядок виконання рішення суду у спосіб сплати даної заборгованості протягом 120 календарних місяців рівними частками, починаючи з 01 березня 2011 року по 01 березня 2023 року включно, в розмірі 10665,00 грн щомісячно, зі сплатою останнього платежу в розмірі 10679,00 грн (том 1 арк. спр. 72-75).

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 30 травня 2011 року в справі № 2а-3842/11/1270 стягнуто з КП «Лисичанськтепломережа» на користь Державного бюджету України суму податкового боргу з податку на додану вартість, визначену платником податку у деклараціях за січень-березень 2011 року, у розмірі 1751183,79 грн, встановлено порядок виконання рішення суду шляхом сплати податкового боргу рівними частками, починаючи з 01 червня 2011 року по 01 червня 2021 року включно, щомісячно по 14616,79 грн (том 1 арк. спр. 83-84).

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2011 року в справі № 2а-11365/11/1270 стягнуто з КП «Лисичанськтепломережа» заборгованість з податку на додану вартість, визначену платником податку у деклараціях червень-вересень 2011 року, у сумі 482040 грн з рахунків платника податків, обслуговуючих такого платника податку, встановлено порядок виконання рішення суду шляхом сплати податкового боргу рівними частками, починаючи з 01 січня 2012 року по 31 грудня 2021 року, у розмірі 4017,00 грн щомісячно (том 1 арк. спр. 76-77).

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2012 року в справі № 2а/1270/1188/2012 стягнуто кошти КП «Лисичанськтепломережа» з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника податків, за податковим боргом з податку на додану вартість, визначеним платником податку у деклараціях за жовтень-грудень 2011 року, у розмірі 1531762,00 грн на користь Державного бюджету України, розстрочено сплату податкового боргу з податку на додану вартість у сумі 1531762,00 грн строком на 240 календарних місяців, починаючи з березня 2012 року по лютий 2032 року включно, шляхом сплати щомісяця з березня 2012 року по січень 2032 року по 6382,00 грн, а у лютому 2032 року 6464,00 грн (том 1 арк. спр. 85-87).

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 03 травня 2012 року у справі № 2а/1270/2628/2012 встановлено спосіб і порядок виконання постанови Луганського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2012 року в справі № 2а/1270/2628/2012 шляхом надання КП «Лисичанськтепломережа» розстрочення виконання судового рішення строком на 240 календарних місяців шляхом сплати рівними частинами, починаючи з 01.05.2012 по 31.04.2032 включно у розмірі 5860,85 грн щомісячно (том 1 арк. спр. 88-89).

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 25 червня 2012 року в справі № 2а/1270/4474/2012 стягнуто в доход Державного бюджету України кошти КП «Лисичанськтепломережа» в сумі 1336151,00 грн з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника податків, за податковим боргом з податку на додану вартість, розстрочено сплату заборгованості з податку на додану вартість в розмірі 1336151,00 грн строком на двадцять років починаючи з липня 2012 року рівними частинами по 5567,00 грн щомісячно, крім червня 2032 року, в якому до сплати підлягає 5638,00 грн (том 1 арк. спр. 78-82).

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2012 року в справі № 2а/1270/7018/2012 стягнуто в доход Державного бюджету України кошти КП «Лисичанськтепломережа» в сумі 599471,00 грн з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника податків, за податковим боргом з податку на додану вартість, визначеним платником податків у деклараціях за квітень-травень 2012 року, та розстрочено КП «Лисичанськтепломережа» сплату в доход Державного бюджету України заборгованості з ПДВ у розмірі 599471,00 грн строком на п`ять років (шістдесят місяців), починаючи з 01 жовтня 2012 року рівними частинами щомісяця (том 1 арк. спр. 90-93).

Також КП «Лисичанськтепломережа» до ДПІ у м. Лисичанську ГУ ДФС у Луганській області подано податкові декларації: від 18 січня 2017 року № , від 17 лютого 2017 року № , від 20 березня 2017 року № , від 19 квітня 2017 року № , від 19 травня 2017 року № , від 19 червня 2017 року № , від 19 вересня 2017 року № , від 17 листопада 2017 року № , від 19 грудня 2017 року № , від 19 січня 2018 року № та уточнюючі розрахунки від 29 березня 2018 року № , від 27 грудня 2018 року № , в яких самостійно визначено суми грошових зобов`язань з податку на додану вартість (том 1 арк. спр. 20-25, 143-154).

Посадовою особою ГУ ДПС у Луганській області на підставі підпунктів 19-1.1.1 та 19-1.1.2 пункту 19-1.1 статті 19-1, підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 75.1.1 пункту 75.1 статті 75, пунктів 76.1 та 76.3 статті 76 Податкового кодексу України проведено камеральну перевірку КП «Лисичанськтепломережа» з питань своєчасності сплати податкових зобов`язань з податку на додану вартість за період з грудня 2017 року по грудень 2018 року, за наслідками проведення якої складено акт від 14 січня 2020 року № 25/12-32-50-04/13401321 (арк. спр. 15-16).

Згідно акта від 14 січня 2020 року № 25/12-32-50-04/13401321, при перевірці використано вищевказані рішення суду, податкові декларації з податку на додану вартість та бази даних ДПС України.

Дані камеральної перевірки КП «Лисичанськтепломережа» свідчать про несвоєчасну сплату узгодженої суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість у сумі 6747625,75 грн при затримці понад 30 днів за період з грудня 2017 року по грудень 2018 року.

На підставі акта від 14 січня 2020 року № 25/12-32-50-04/13401321 ГУ ДПС у Луганській області винесено податкове повідомлення-рішення від 05 лютого 2020 року № , яким за затримку понад 30 календарних днів сплати грошового зобов`язання в сумі 6747625,75 грн КП «Лисичанськтепломережа» зобов`язано сплатити штраф у розмірі 20 % у сумі 1349525,15 грн (том 1 арк. спр. 6).

Детальний розрахунок нарахованої штрафної санкції із зазначенням документа, на підставі якого виникло зобов`язання, дати погашення зобов`язання, кількості днів протермінування сплати, суми погашеного боргу та суми нарахованої штрафної санкції наведено у розрахунку штрафної санкції до податкового повідомлення-рішення від 05 лютого 2020 року № (том 1 арк. спр. 7-14).

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.

Підпунктом 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до підпункту 14.1.175. пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Згідно з підпунктом 14.1.265 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України штрафна санкція (фінансова санкція, штраф) - плата у вигляді фіксованої суми та/або відсотків, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи, а також штрафні санкції за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

У відповідності із пунктом 49.18 статті 49 Податкового кодексу України податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює:

- календарному місяцю (у тому числі в разі сплати місячних авансових внесків) - протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця (підпункт 49.18.1);

- календарному кварталу або календарному півріччю (у тому числі в разі сплати квартальних або піврічних авансових внесків) - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу (півріччя) (підпункт 49.18.2);

- календарному року, крім випадків, передбачених підпунктами 49.18.4 та 49.18.5 цього пункту - протягом 60 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) року (підпункт 49.18.3);

- календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - до 1 травня року, що настає за звітним (підпункт 49.18.4);

- календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб підприємців протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) року (підпункт 49.18.5).

Статтею 203 Податкового кодексу України визначено, що податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця (пункт 203.1).

Згідно з пунктом 54.1 статті 54 Податкового кодексу України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України передбачено, що контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Відповідно до пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 57.3 статті 57 Податкового кодексу України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Пунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу України визначено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Згідно з підпунктом 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.

Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.

Відповідно до абзацу 2 пункту 76.3 статті 76 Податкового кодексу України камеральна перевірка з інших питань проводиться з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу.

Пунктом 102.1 статті 102 Податкового кодексу України визначено, що контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

У разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації контролюючий орган має право визначити суму податкових зобов`язань за такою податковою декларацією протягом 1095 днів з дня подання уточнюючого розрахунку.

Відповідно до пункту 126.1 статті 126 Податкового кодексу України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:

- при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу;

- при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Судом встановлено, що позивачем самостійно визначені грошові зобов`язання з податку на додану вартість шляхом подання податкових декларацій за період листопад-грудень 2010 року, січень-грудень 2011 року, січень-травень 2012 року.

Цей податковий борг стягнутий з позивача за судовими рішеннями Луганського окружного адміністративного суду в справах від 01 березня 2011 року № 2а-1244/11/1270, від 23 грудня 2011 року № 2а-11365/11/1270, від 25 червня 2012 року № 2а/1270/4474/2012, від 27 вересня 2012 року № 2а/1270/7018/2012, від 30 травня 2011 року № 2а-3842/11/1270, від 14 лютого 2012 року № 2а/1270/1188/2012, від 03 травня 2012 року № 2а/1270/2628/2012.

При цьому, цими судовими рішеннями визначений порядок їх виконання шляхом розстрочення КП «Лисичанськтепломережа» сплати податкового боргу.

Сплата податкового боргу за судовими рішенням у справі № 2а-1244/11/1270 у спірному періоді відбулася за платіжними дорученнями від 06 грудня 2017 року № 2253, від 03 січня 2018 року № 2, від 29 січня 2018 року № 163, від 26 лютого 2018 року № 401, від 26 березня 2018 року № 610, від 20 квітня 2018 року № 788, від 17 травня 2018 року № 948, від 13 червня 2018 року № 116, від 10 липня 2018 року № 1233, від 06 серпня 2018 року № 1394, від 03 вересня 2018 року № 1611, від 01 жовтня 2018 року № 1782, від 26 жовтня 2018 року № 1983, від 22 листопада 2018 року № 2178, від 19 грудня 2018 року № 2376 (том 2 арк. спр. 113-119, 246);

у справі № 2а-11365/11/1270 у спірному періоді відбулася за платіжними дорученнями від 03 січня 2018 року № 3, від 29 січня 2018 року № 164, від 28 лютого 2018 року № 426, від 30 березня 2018 року № 645, від 27 квітня 2018 року № 816, від 29 травня 2018 року № 1001, від 27 червня 2018 року № 1177, від 30 липня 2018 року № 1366, від 27 серпня 2018 року № 1551, від 26 вересня 2018 року № 1747, від 26 жовтня 2018 року № 1984, від 26 листопада 2018 року № 2188, від 21 грудня 2018 року № 2405 (том 2 арк. спр. 120-126);

у справі № 2а/1270/4474/2012 у спірному періоді відбулася за платіжними дорученнями від 01 грудня 2017 року № 2216, від 03 січня 2018 року № 4, від 30 січня 2018 року № 169, від 01 березня 2018 року № 440, від 02 квітня 2018 року № 654, від 27 квітня 2018 року № 817, від 30 травня 2018 року № 1009, від 27 червня 2018 року № 1178, від 30 липня 2018 року № 1367, від 28 серпня 2018 року № 1555, від 27 вересня 2018 року № 1771, від 29 жовтня 2018 року № 1988, від 26 листопада 2018 року № 2189, від 26 грудня 2018 року № 2415 (том 2 арк. спр. 127-134);

у справі № 2а-3842/11/1270 у спірному періоді відбулася за платіжними дорученнями від 20 грудня 2017 року № 2369, від 19 січня 2018 року № 119, від 19 лютого 2018 року № 347, від 20 березня 2018 року № 589, від 19 квітня 2018 року № 784, від 21 травня 2018 року № 955, від 18 червня 2018 року № 1131, від 18 липня 2018 року № 1295, від 16 серпня 2018 року № 1507, від 17 вересня 2018 року № 1685, від 16 жовтня 2018 року № 1919, від 15 листопада 2018 року № 2143, від 17 грудня 2018 року № 2352 (том 2 арк. спр. 135-141);

у справі № 2а/1270/1188/2012 у спірному періоді відбулася за платіжними дорученнями від 14 грудня 2017 року № 2325, від 15 січня 2018 року № 83, від 12 лютого 2018 року № 304, від 14 березня 2018 року № 537, від 13 квітня 2018 року № 745, від 14 травня 2018 року № 920, від 12 червня 2018 року № 1092, від 12 липня 2018 року № 1277, від 13 серпня 2018 року № 1453, від 10 вересня 2018 року № 1632, від 10 жовтня 2018 року № 1898, від 09 листопада 2018 року № 2117, від 10 грудня 2018 року № 2289 (том 2 арк. спр. 142-148);

у справі № 2а/1270/2628/2012 у спірному періоді відбулася за платіжними дорученнями від 22 грудня 2017 року № 2436, від 23 січня 2018 року № 139, від 23 лютого 2018 року № 387, від 26 березня 2018 року № 611, від 24 квітня 2018 року № 801, від 24 травня 2018 року № 994, від 25 червня 2018 року № 1166, від 23 липня 2018 року № 1337, від 22 серпня 2018 року № 1535, від 20 вересня 2018 року № 1725, від 22 жовтня 2018 року № 1949, від 20 листопада 2018 року № 2163, від 20 грудня 2018 року № 2392 (том 2 арк. спр. 149-155).

Також у спірному періоді КП «Лисичанськтепломережа» за платіжними дорученнями від 21 лютого 2018 року № 365, від 22 березня 2018 року № 606, від 22 березня 2018 року № 602, від 21 червня 2018 року № 1152, від 23 липня 2018 року № 1336, від 21 серпня 2018 року № 1523, від 27 вересня 2018 року № 1772, від 22 жовтня 2018 року № 1950, від 21 листопада 2018 року № 2171, від 21 грудня 2018 року № 2407 сплачено грошові зобов`язання, визначені позивачем у податкових деклараціях по податку на додану вартість за період січень-грудень 2018 року (том 1 арк. спр. 20-61, 62-70).

За даними витягу з ІКП по податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) (код класифікації доходів бюджету 14010100) за 2017 та 2018 роки встановлено, що сплачені у періоді з грудня 2017 року по грудень 2018 року кошти зараховані контролюючим органом у відповідності з пунктом 87.9 статті 87 Податкового кодексу України в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення, внаслідок чого узгоджені грошові зобов`язання з податку на додану вартість сплачені КП «Лисичанськтепломережа» з порушенням встановлених законодавством строків (том 1 арк. спр. 174-250, том 2 арк. спр. 1-77).

Аналіз наведених положень Податкового кодексу України та встановлені судом обставини свідчать про наявність з боку КП «Лисичанськтепломережа» складу податкового правопорушення, яке полягає у несвоєчасній сплаті позивачем узгодженої суми грошового зобов`язання, що відповідно до пункту 126.1 статті 126 Податкового кодексу України є підставою для притягнення платника податків до відповідальності у вигляді штрафу.

Суд вважає, що нарахування податковим органом штрафних санкцій має відбуватись з урахуванням строків давності, встановлених статтею 102 Податкового кодексу України.

Дослідженням розрахунку штрафної санкції до податкового повідомлення-рішення від 05 лютого 2020 року № встановлено, що ГУ ДПС у Луганській області нараховано КП «Лисичанськтепломережа» 471220,73 грн штрафних санкцій без дотримання положень пункту 102.1 статті 102 Податкового кодексу України щодо граничних строків давності (1095 днів), протягом яких податковий орган може визначати суму грошових зобов`язань, а саме: 432370,80 грн за несвоєчасну сплату узгоджених зобов`язань по податковій декларації від 18 січня 2017 року № (граничний строк подання декларації за грудень 2016 року до 20 січня 2017року) та 38849,93 грн за несвоєчасну сплату узгоджених зобов`язань за судовими рішеннями Луганського окружного адміністративного суду в справах від 01 березня 2011 року № 2а-1244/11/1270, від 23 грудня 2011 року № 2а-11365/11/1270, від 25 червня 2012 року № 2а/1270/4474/2012, від 27 вересня 2012 року № 2а/1270/7018/2012, від 30 травня 2011 року № 2а-3842/11/1270, від 14 лютого 2012 року № 2а/1270/1188/2012, від 03 травня 2012 року № 2а/1270/2628/2012, тобто визначених позивачем у податковій звітності по податку на додану вартість за 2010-2012 роки.

Отже, зважаючи на граничний строк подання податкової декларації по податку на додану вартість, суд встановив, що ГУ ДПС у Луганській області податковим повідомленням-рішенням від 05 лютого 2020 року № зобов`язало КП «Лисичанськтепломережа» сплатити штраф у сумі 471220,73 грн поза межами строку, встановленого статтею 102 Податкового кодексу України.

Відповідно, в цій частині податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

В іншій частині оскаржуваним податковим повідомлення-рішенням зобов`язано КП «Лисичанськтепломережа» сплатити штраф, нарахований відповідачем із дотриманням граничного строку, визначеного статтею 102 Податкового кодексу України.

Суд зазначає, що відповідач помилково пов`язує відлік строку давності у 1095 днів із фактичною сплатою КП «Лисичанськтепломережа» узгодженою у минулих роках суми грошового зобов`язання, оскільки норма пункту 102.1 статті 102 Податкового кодексу України пов`язує відлік строку давності саме із останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань.

Правову позицію, що штрафні санкції за несвоєчасну сплату узгоджених грошових зобов`язань можуть бути нараховані в межах строку давності у 1095 днів, відлік якого починається із останнім днем граничного строку подання податкових декларацій та/або сплати грошових зобов`язань неодноразово викладено Верховним Судом у постановах від 05 липня 2019 року в справі № 820/11541/13-а, від 29 січня 2019 року в справі № 820/3543/17, від 05 червня 2018 року в справі № 824/760/17-а, від 10 травня 2018 року в справі № 820/3544/17.

Що стосується тверджень позивача, що постановами Луганського окружного адміністративного суду в справах від 01 березня 2011 року № 2а-1244/11/1270, від 23 грудня 2011 року № 2а-11365/11/1270, від 25 червня 2012 року № 2а/1270/4474/2012, від 27 вересня 2012 року № 2а/1270/7018/2012, від 30 травня 2011 року № 2а-3842/11/1270, від 14 лютого 2012 року № 2а/1270/1188/2012, від 03 травня 2012 року № 2а/1270/2628/2012 визначено інший строк сплати узгоджених грошових зобов`язань за податковими деклараціями з податку на додану вартість, слід зазначити таке.

Відповідно до приписів пункту 32.1 статті 32 Податкового кодексу України зміна строку сплати податку та збору здійснюється шляхом перенесення встановленого податковим законодавством строку сплати податку та збору або його частини на більш пізній строк.

Згідно з пунктом 32.2 статті 32 Податкового кодексу України зміна строку сплати податку здійснюється у формі: відстрочки; розстрочки.

Зміна строку сплати податку не скасовує діючого і не створює нового податкового обов`язку (пункт 32.3 статті 32 Податкового кодексу України).

Частиною першою статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України, у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року, та застосованої Луганським окружним адміністративним судом під час прийняття рішень про розстрочення виконання судових рішень у справах № 2а-1244/11/1270, № 2а-11365/11/1270, № 2а/1270/4474/2012, № 2а/1270/7018/2012, № 2а-3842/11/1270, № 2а/1270/1188/2012, № 2а/1270/2628/2012, було визначено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), особа, яка бере участь у справі, та сторона виконавчого провадження можуть звернутися до адміністративного суду першої інстанції (незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий лист) із заявою про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення.

Аналізуючи положення статі 263 Кодексу адміністративного судочинства України в системному зв`язку із нормами, які гарантують право на судовий захист і передбачають форми й способи його реалізації (статті 105 та 162 Кодексу), суд дійшов висновку, що в контексті спірних правовідносин процедура виконання судового рішення, на підставі якого з платника податків стягуються кошти, є самостійною процедурою, яка регулюється окремими нормами Податкового кодексу України (порядок стягнення податкового боргу платників податків регулюється статтями 95 - 99 Податкового кодексу України).

Суд зазначає, що розстрочення є лише формою розрахунків платника з бюджетом шляхом зміни строків платежу, яка може застосовуватись в тому числі і у процедурі примусового стягнення податкового боргу. Рішення суду про розстрочення сплати податкового боргу є лише процесуальним рішенням, що визначає спосіб виконання судового рішення про стягнення податкового боргу.

Постановлення такого рішення не змінює статус такої заборгованості - податковий борг - несплачена сума узгодженого (самостійно задекларованого) грошового зобов`язання, та не спростовує того факту, що боржник вчинив податкове правопорушення у вигляді несплати такого і таке правопорушення триває до часу погашення боргу в добровільному чи примусовому порядку.

Підсумовуючи вищезазначене, суд зазначає, що судове рішення про стягнення податкового боргу, яким встановлено порядок його виконання шляхом розстрочення сплати боргу, не звільняє платника податків від відповідальності у вигляді штрафних санкцій, передбачених статтею 126 Податкового кодексу України.

Вищезазначений висновок узгоджуєтьсяз правовою позицією викладеною Верховним Судом у постановах від 05 листопада 2018 року в справі № 2а-9232/12/2670, від 20 березня 2018 року в справі № 812/8730/13-а.

Як вже вищевказано, суд вважає, що нарахування податковим органом штрафних санкцій має відбуватись з урахуванням строків давності, встановлених статтею 102 Податкового кодексу України.

Доводи позивача про те, що контролюючий орган неправомірно визначив як погашення податкового боргу подання уточнюючих розрахунків від 29 березня 2018 року № та від 27 грудня 2018 року № , суд відхиляє як безпідставні з огляду на таке.

Підпунктом 14.1.152 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що погашення податкового боргу - зменшення абсолютного значення суми такого боргу, підтверджене відповідним документом.

Згідно з пунктом 57.1 статті 57 та пунктом 203.2 статті 203 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Пунктом 200.1 статті 200 Податкового кодексу України визначено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до підпункту «а» пункту 200.4 цієї статті при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації.

Судом установлено, що КП «Лисичанськтепломережа» в уточнюючих розрахунках від 29 березня 2018 року № та від 27 грудня 2018 року № у рядку 20.1 визначило, що суму від`ємного значення, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 Кодексу на момент подання податкової декларації, зарахувати у зменшення суми податкового боргу з податку на додану вартість (том 1 арк. спр. 153, 154).

Таким чином, платником самостійно у зв`язку з наявністю податкового боргу віднесено суми у зменшення сум податкового боргу за минулий період.

За наявності податкового боргу у позивача, відповідачем правомірно зараховано зменшення суми податкового боргу з податку на додану вартість, визначеного платником в уточнюючих розрахунках від 29 березня 2018 року № та від 27 грудня 2018 року № , у рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення.

Твердженням позивача щодо порушення відповідачем порядку розподілу сплачених позивачем у спірному періоді коштів, тобто пункту 131.2 статті 131 Податкового кодексу України, суд не надає правової оцінки, як такої, що виходить за межі предмета доказування по даній справі.

Суд вважає, що у разі незгоди платника податків із діями контролюючого органу щодо розподілу сплачених позивачем коштів без дотримання порядку, визначеного Податкового кодексу України, він має право оскаржити такі дії в судовому порядку із дотриманням строку звернення до суду з адміністративним позовом, визначеним частиною другою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, та внесення відповідних змін до ІКП платника податків.

Суд зауважує, що визначення строку звернення до адміністративного суду в системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень в адміністративних справах) та інших осіб того, що зі спливом установленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії в часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Тобто встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.

Загальні норми процедури судового оскарження в рамках розгляду публічно-правових спорів регулюються Кодексом адміністративного судочинства України.

Згідно із частиною першою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до абзацу першого частини другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Зазначена норма встановлює загальний строк звернення до адміністративного суду в публічно-правових спорах.

Частина перша статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає можливість встановлення строків звернення до адміністративного суду іншими законами.

Спеціальним нормативно-правовим актом, який встановлює окремі правила та положення для регулювання відносин оподаткування та захисту прав учасників податкових відносин, в тому числі захисту порушеного права в судовому порядку, є Податковий кодекс України.

Статтею 56 Податкового кодексу України визначено порядок оскарження рішень контролюючих органів. Так, відповідно до пункту 56.1 статті 56 Податкового кодексу України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку. Пунктом 56.18 статті 56 Податкового кодексу України визначено, що з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення. Рішення контролюючого органу, оскаржене в судовому порядку, не підлягає адміністративному оскарженню. Процедура адміністративного оскарження вважається досудовим порядком вирішення спору.

Отже, пунктом 56.18 статті 56 Податкового кодексу України встановлено спеціальний строк у податкових правовідносинах, протягом якого за загальним правилом платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу.

Дослідження змісту аналізованих приписів статей Податкового кодексу України та статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України вказує на те, що на сьогодні норма пункту 56.18 статті 56 Податкового кодексу України, якою встановлено спеціальний строк у податкових правовідносинах, протягом якого за загальним правилом платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу, є спеціальною нормою, яка регулює визначену її предметом групу правовідносин - оскарження податкових повідомлень-рішень та інших рішень контролюючих органів про нарахування грошових зобов`язань.

Спеціальні строки для звернення до суду з позовом про визнання протиправними дій контролюючих органів нормами Податкового кодексу України не визначені.

Отже, для оскарження у судовому порядку дій контролюючих органів абзацом першим частини другої статті 122 КАС України встановлений шестимісячний строк звернення до адміністративного суду, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

У свою чергу, у даній адміністративній справі позивач, стверджуючи про протиправність дій відповідача щодо розподілу сплачених позивачем у період з грудня 2017 року по грудень 2018 року коштів намагається штучно продовжити строк оскарження таких дій відповідача, які зі спливом установленого частиною другою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України проміжку часу набули правової визначеності.

Підсумовуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення ГУ ДПС у Луганській області від 05 лютого 2020 року № щодо зобов`язання КП «Лисичанськтепломережа» сплатити штраф у сумі 471220,73 грн.

В іншій частині оскаржуване податкове повідомлення-рішення відповідає критеріям правомірного рішення, визначеним частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

При викладених обставинах, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позову.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2020 року у справі № 360/1844/20 - залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2020 року у справі № 360/1844/20 - залишити без змін.

Повне судове рішення складено 21 січня 2021 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.А. Блохін

Судді Т.Г. Гаврищук

І.В. Сіваченко