Справа № 460/8697/20
Суддя: Т.О. Комшелюк
Дата ухвалення: 2021-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
20 січня 2021 року м. Рівне № 460/8697/20
Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Комшелюк Т.О., розглянувши матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Управління соціального захисту населення Сарненської районної державної адміністрації про зобов`язання вчинення певних дій,
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі - відповідач 1), Управління соціального захисту населення Сарненської районної державної адміністрації (далі - відповідач 2), в якому просить суд:
1) зобов`язати відповідача 1 провести з 01 січня по 02 серпня 2014 року перерахунок та виплату щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, як постраждалому внаслідок Чорнобильської катастрофи, виходячи із розміру 75 % мінімальної пенсії за віком, відповідно до статті 50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (а саме встановленої мінімальної пенсії на даний час);
2) зобов`язати відповідача 1 провести з 01 січня по 02 серпня 2014 року перерахунок та виплату недоотриманої суми державної пенсії, в розмірі не менше 8 мінімальних пенсій за віком, згідно зі статтями 44, 49, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (а саме встановленої мінімальної пенсії на даний час);
3) зобов`язати відповідача 1 нарахувати та виплатити допомогу до пенсії відповідно до статті 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", як непрацюючому пенсіонеру, який проживає в зоні посиленого радіоекологічного контролю, у розмірі двох мінімальних заробітних плат за період з 01 січня по 02 серпня 2014 року;
4) зобов`язати відповідача 2 провести перерахунок та виплату згідно зі статтею 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі 5 мінімальних плат за 2013 - 2019 роки.
Ухвалою суду від 01 грудня 2020 року позовна заява залишалася без руху та позивачу встановлювався строк для усунення її недоліків шляхом подання до суду заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду в частині вимог, заявлених до відповідача 2, із зазначенням підстав для його поновлення, а також доказів поважності причин його пропуску.
На виконання вказаної ухвали позивач подав до суду заяву про поновлення строку звернення до суду.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість причин пропуску позивачем строку звернення до суду, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Згідно із частиною другою статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
При цьому, пунктом 9 частини четвертої статті 169 КАС України встановлено, що позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.
В свою чергу, приписами частини другої статті 123 КАС України регламентовано, що якщо заяву про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду не буде подано особою в десятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення позову без руху або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Суд звертає увагу, що Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-XII (далі - Закон № 796) не встановлює спеціального строку звернення до суду за захистом порушеного права на отримання щорічна допомога на оздоровлення, передбаченої статтею 48 вказаного Закону.
Також, суд роз`яснює, що щорічна допомога на оздоровлення, передбачена статтею 48 Закону № 796, спрямована компенсувати шкоду, заподіяну здоров`ю, особам, які стали особами з інвалідністю внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інших ядерних аварій, ядерних випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, сім`ям у зв`язку із втратою з названих причин. Тобто, вказана допомога не відноситься до соціальних виплат та допомог, що є основним джерелом існування.
З огляду на наведене вище, при вирішенні цього спору в частині щорічної допомоги на оздоровлення, встановленої статтею 48 Закону № 796, не можуть застосовуватися строки звернення до суду, передбаченні чинним законодавством для вирішення спорів пов`язаних з отриманням соціальних виплат та допомог, що є основним джерелом існування, як от заробітна плата, пенсія та інші.
А відтак у спірних правовідносинах в частині виплати щорічної допомоги на оздоровлення, передбаченої статтею 48 Закону № 796, застосуванню підлягає шестимісячний строк звернення до суду, визначений частиною другою статті 122 КАС України, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Як слідує з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з даним позовом 26 листопада 2020 року, що стверджується відбитком штампу вхідної кореспонденції суду.
При цьому, позовні вимоги про провести перерахунок та виплату щорічної допомоги на оздоровлення, передбаченої статтею 48 Закону № 796, у розмірі 5 мінімальних плат за 2013 - 2019 роки заявлені поза межами шестимісячного строку звернення до суду.
В обґрунтування заяви про поновлення строку звернення до суду в названій вище частині позовних вимог позивач покликається на те, що він не має юридичної освіти та не знає особливостей законодавства в сфері соціального забезпечення, у зв`язку з чим не міг знати про порушення його прав та інтересів відповідачем 2. Крім того, позивач зауважив, що Конституційний Суд України в рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 прямо зазначив про неможливість обмеження будь-яким строком звернення особи до суду з позовом щодо стягнення, окрім іншого, усіх виплат, на які особа має право відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством. Також позивач звертає увагу на те, що несвоєчасне звернення до суду з даним позовом було зумовлене обмеженнями, встановленими у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).
Суд роз`яснює, що строк звернення до суду з позовними вимогами про зобов`язання нарахувати та виплатити щомісячну грошову допомогу у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства необхідно обчислювати з дати, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
При цьому, суд звертає увагу на те, що соціальні виплати, визначені статтею 48 Закону № 796, у вигляді допомоги на оздоровлення, носять щорічний характер (регулярні платежі), тому про порушення свого права позивач мав бути обізнаний на кожне 1 січня календарного року, що настає за роком, у якому виплату такої допомоги здійснено в неналежному розмірі.
Також суд зауважує, що наведені позивачем причини пропуску строку звернення до суду з позовом в названій частині вимог суперечать презумпції знання законодавства, суть якої полягає в тому, що кожен вважається таким, що знає закони.
Суд роз`яснює, що правова основа презумпції знання законодавства - обов`язок кожного неухильно додержуватися Конституції України та законів України.
Цей обов`язок закріплений в частині першій статті 68 Конституції України, за змістом якої кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Разом з тим, обов`язок додержання законів передбачає і обов`язок їх знання. Тобто, закони повинен знати кожний. З цього положення і випливає загальновідомий принцип права: незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності, який міститься в частині другій статті 68 Конституції України.
Відповідно до частини першої статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.
Тотожні положення були закріпленні в статті 6 КАС України в редакції, що була чинною до 15 грудня 2017 року.
Тому, на переконання суду, якщо позивач вважав, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача 2 порушенні його права чи законні інтереси, то враховуючи презумпцію знання законодавства він мав знати, що згідно з приписами КАС України може оскаржити такі рішення, дії чи бездіяльність до суду в межах строку звернення, визначеного цим Кодексом.
Посилання позивача на те, що Конституційний Суд України у рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 прямо зазначив про неможливість обмеження будь-яким строком звернення особи до суду з позовом про стягнення, окрім іншого, усіх виплат, на які особа має право відповідно до державних гарантій встановлених законодавством, суд уважає безпідставними, у зв`язку із тим, що Конституційний Суд України розглядав справу за конституційним зверненням громадянки ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, статей 1, 12 Закону України "Про оплату праці" від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР в частині "належної працівнику заробітної плати" і висновок даного рішення не стосується строків звернення до суду із позовом щодо щорічної допомоги на оздоровлення, передбаченої статтею 37 Закону № 796, яка не є заробітною платою та не визначається (не встановлюється) Кодексом законів про працю України та Законом України "Про оплату праці".
Окрім того, суд критично оцінює покликання позивача на впровадження карантинних обмежень як на причину пропуску строку звернення до суду з даним позовом, оскільки позивачем жодним чином не обґрунтовано та не підтверджено доказами яким чином такі обмеження унеможливили його своєчасне звернення до суду з даним позовом.
Одночасно суд роз`яснює, що правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення таких причин вони повинні бути поважними, реальними або непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки.
Також інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
За таких обставин, наведені позивачем причини пропуску строку звернення до адміністративного суду з даним позовом в частині вимог, що стосується перерахунку та виплати щорічної допомоги на оздоровлення, передбаченої статтею 48 Закону № 796, у розмірі 5 мінімальних плат за 2013 - 2019 роки , не можуть вважатися поважними.
Крім того, суд враховує висновки щодо застосування норм права щодо строків звернення до суду, викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 24 квітня 2019 року в справі № 227/2015/17.
Відтак, враховуючи те, що позивачем пропущений встановлений частиною другою статті 122 КАС України шестимісячний строк звернення до суду з позовними вимогами про зобов`язання нарахувати та виплатити щорічну допомогу на оздоровлення, передбачену статтею 48 Закону № 796, у розмірі 5 мінімальних плат за 2013 - 2019 роки, обґрунтувань обставин та належних доказів на підтвердження поважності причин пропуску вказаного строку звернення до суду із зазначеними позовними вимогами позивачем не наведено та не доведено, тому суд дійшов висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви без розгляду у зазначеній частині позовних вимог відповідно до частини другої статті 123 КАС України.
Додатково суд зазначає, що згідно із частиною другою статті 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Керуючись частиною другою статті 123, пунктом 9 частини четвертої статті 169, статтями 243, 248, 256 КАС України, суд
Позовну заяву ОСОБА_1 в адміністративній справі № 460/8697/20 в частині позовних вимог про зобов`язання Управління соціального захисту населення Сарненської районної державної адміністрації провести перерахунок та виплату згідно зі статтею 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі 5 мінімальних плат за 2013 - 2019 роки, - повернути позивачу без розгляду.
Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Ухвала може бути оскаржена. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Т.О. Комшелюк