Справа № 264/6307/20
Суддя: Пустовойт Т. В.
Дата ухвалення: 2021-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 264/6307/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" січня 2021 р. м. Маріуполь

Іллічівський районний суд м.Маріуполя Донецької області в особі судді Пустовойт Т.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти №2 батальйону №1 Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції рядового поліції Барабаша Романа Григоровича, Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

У С Т А Н О В И В:

У вересні 2020 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому вказав, що 17 вересня 2020 року його було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. Постанову по справі про адміністративне правопорушення винесено за те, що 17 вересня 2020 року о 18-53 годин ОСОБА_1 керуючи автомобілем «Toyota Solara» державний номерний знак НОМЕР_1 , не виконав вимогу дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено» та здійснив зупинку в зоні дії знаку, чим порушив п.33 Правил дорожнього руху України. Із постановою не згоден і просить її скасувати. В обґрунтування своїх вимог вказав, що ПДР України не порушував, дійсно перебував за кермом вказаного автомобілю, проте не керував ним та не зупиняв його в зоні дії знаку 3.34 ПДР. При цьому зазначив про невідповідність дійсності даних внесених поліцейським у постанову, а саме невірно вказано місце події, місце розгляду справи та адресу його проживання. Постанова, на його думку, винесена з процесуальними порушеннями, зокрема ст.268 КУпАП, оскільки було порушено його право на захист, а також при розгляді справи не прийняли від нього письмові пояснення. Вважає, що інспектор упереджено та не об`єктивно поставився до з`ясування обставин справи, незаконно визнав його винним у вчиненні адміністративного правопорушення та піддав стягненню, тому просить постанову посадової особи про притягнення його до адміністративної відповідальності скасувати, а судові витрати щодо сплати судового збору стягнути з відповідачів.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його присутності в письмовому провадженні, позовні вимоги викладені у адміністративному позові підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити.

Представник відповідача Михайленко І.С., який діє на підставі довіреності від 29.12.2020 року, вимоги не визнав, надіслав до суду відзив, в якому зазначив про законність дій інспектора Барабаша Р.Г., оскільки позивачем було допущено порушення правил дорожнього руху, а саме п.8.4-в та п.33, та за скоєне правопорушення його було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в сумі 255 грн. за ч.1 ст.122 КУпАП. У підтвердження доводів, надав диск з відеозаписом. На підставі цього просив відмовити у задоволенні адміністративного позову в повному обсязі. 15.01.2021 року до судового засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі.

Співвідповідач поліцейський Барабаш Р.Г. надав аналогічний відзив на позовну заяву, згідно якого наполягав на законності своїх дій. 15.01.2021 року до судового засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі.

Оскільки обидві сторони у справі в судове засідання не з`явилися, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, для розгляду справи немає перешкод, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами на підставі ч.3 ст.194, ч.9 ст.205 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, у тому числі наданий відеозапис, суд приходить до наступного висновку.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Судом встановлено, що 17 вересня 2020 року постановою у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАМ №3151527 поліцейським роти №2 батальйону №1 Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції рядовим поліції Барабашем Р.Г. було притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, зокрема за те, що він 17 вересня 2020 року о 18-53 годин, керував автомобілем «Toyota Solara» державний номерний знак НОМЕР_1 та здійснив зупинку транспортного засобу за адресою м.Маріуполь, пр.Миру, буд.76, тобто в зоні дії знаку 3.34 «Зупинку заборонено», чим порушив п.33 Правил дорожнього руху України. Вказане порушення тягне за собою відповідальність, передбачену ч.1 ст.122 КУпАП, за скоєння якого накладено штраф в сумі 255 грн.

Відповідно до ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За вимогами ст.251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ч.1 ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі письмових, речових і електронних доказів, висновків експертів, показань свідків.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Пунктами 1.3 та 1.9 ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливим. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно законодавства.

Пунктом 8.4-в Правил дорожнього руху України передбачено, що дорожні знаки поділяються на групи, зокрема, на заборонні знаки, що запроваджують або скасовують певні обмеження в русі.

Згідно приписів Правил дорожнього руху України, знак 3.34 «Зупинку заборонено» забороняє зупинку і стоянку транспортних засобів, крім таксі, що здійснює посадку або висадку пасажирів (розвантаження чи завантаження вантажу).

Не поширюється дія знаку:

- на транспортні засоби, що рухаються за встановленими маршрутами;

- за наявності під ним таблички 7.18 «Крім інвалідів» на водіїв з інвалідністю, що керують мотоколяскою або автомобілем, позначеними розпізнавальним знаком «Водій з інвалідністю», на водіїв, які перевозять пасажирів з інвалідністю, за умови наявності документів, що підтверджують інвалідність пасажира (крім пасажирів з явними ознаками інвалідності).

Зона дії вказаного знака від місця встановлення до найближчого перехрестя за ним, а в населених пунктах, де немає перехресть, до кінця населеного пункту. Дія знака не переривається в місцях виїзду з прилеглих до дороги територій і в місцях перехрещення (прилягання) з польовими, лісовими та іншими дорогами без покриття, перед якими не встановлено знаки пріоритету.

Дія знака поширюється лише на той бік дороги, на якому він встановлений.

Зона дії знака може бути зменшена табличкою 7.2.2 «Зона дії» на початку зони дії, а також установленням у кінці його зони дії дублюючого знака з табличкою 7.2.3 «Зона дії».

Згідно постанови серії ЕАМ №3151527 ОСОБА_1 порушив п.33 Правил дорожнього руху України. Порушення зафіксовано відеореєстратором, встановленим на службовому автомобілі, та бодікамерою, закріпленою на форменому одязі інспектора, що є допустимим відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» та «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року №1395.

Вказані докази суд приймає як належні, оскільки відомості про технічний засіб, яким зафіксовано правопорушення міститься в п.7 постанови серії ЕАМ №3151527 від 17.09.2020 року.

Аналогічна правова позиція щодо належності доказу викладена у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 24.01.2019 року у справі №428/2769/17 та від 19.02.2020 року у справі №524/1284/17.

Також постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 18.07.2019 року у справі №216/5226/16-а, зазначено, що доказом порушення ПДР не може бути відеозапис з нагрудної камери поліцейського, якщо він не відображає відомостей про вчинення правопорушення, а лише містить процесуальну послідовність винесення постанови.

Натомість відеозапис, наданий суду відповідачем, містить саме відомості про вчинення позивачем правопорушення.

Згідно діючого законодавства, адміністративне правопорушення - це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 19.02.2020 року у справі №204/8036/16-а.

Відповідно до примітки зазначеної у ст.122 КУпАП, суб`єктом правопорушення в цій статті є особа, яка керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення.

З відеозапису наданого відповідачем (відеофайли №IMG-9802 №) убачається, що автомобіль сірого кольору державних номерний знак НОМЕР_1 зупинений на узбіччі дороги біля кафе, авто стоїть з включеним фарами, під знаком «Зупинку заборонено», що містить додаткову табличку 7.2.3 тобто в зоні дії вказаного дорожнього знаку. Також з відеозапису убачається, що ОСОБА_1 не заперечував факт особистого керування вказаним автомобілем та здійснення саме ним зупинки транспортного засобу у визначеному в постанові місці, проте пояснював, що стояти наміру не мав, лише здійснював маневр розвороту, оскільки заплутався в дорожніх знаках та поїхав не в тому напрямку куди хотів.

З вказаних відеозаписів оптичного диску, вбачається що саме позивач, здійснив зупинку автомобілю «Toyota Solara» державний номерний знак НОМЕР_1 в зоні дії знаку «Зупинку заборонено». Відтак твердження останнього про відсутність доказів щодо його особистого керування та зупинення вищевказаним автомобілем є спростованим.

Відповідальність за порушення пункту 33 Правил дорожнього руху України передбачена ч.1 ст.122 КУпАП.

При цьому, суд не приймає до уваги посилання позивача на порушення інспектором Барабашем Р.Г. його права на захист, оскільки надані суду матеріали містять відомості, що під час складання постанови про притягнення до адміністративної відповідальності відносно ОСОБА_1 , останньому були роз`ясненні його права передбачені ст.268 КУпАП, що підтверджується файлом запису з нагрудної камери інспектора (відеофайл №). При цьому ОСОБА_1 дійсно заявлялось клопотання з приводу реалізації права на захист (відеофайли № та №), проте, як вбачається з відеозапису від 17.09.2020 року, ним було особисто викликано фахівця, на приїзд якого очікували приблизно 30 хвилин та який виявився таким, що не може надавати адвокатські послуги. Згодом позивачем знов заявлено клопотання про призначення йому адвоката вже за рахунок держави, тобто надання безоплатної правової допомоги, посилаючись на незнання законодавства та відсутність знайомих адвокатів, вважав обов`язком поліцейського забезпечити його правовою допомогою, при цьому особисто здійснював дзвінки та отримував консультації за телефоном.

Твердження позивача, щодо наявності невідповідності у зазначені місця події, місця розгляду справи та адреси проживання позивача, суд не приймає до уваги, оскільки як вбачається з наданих відеозаписів, позивачем здійснено зупинку транспортного засобу напроти торцевого боку буд.76 по пр.Миру в м.Маріуполі, біля кафе, яке знаходиться на перехресті пр.Миру та провул.Нахімова в м.Маріуполі, саме в зоні дії знаком «Зупинку заборонено», що підтверджено додатковою табличкою 7.2.3.

При цьому, невідповідність у оскаржуваній постанові адреси проживання позивача не спростовує факту вчинення ним адміністративного правопорушення.

Отже, виходячи з наведеного, суд вважає, що поліцейський Барабаш Р.Г. діяв в межах своїх повноважень, склав постанову при наявності адміністративного правопорушення в діях позивача, за вчинення якого у передбаченому чинним законодавством порядку суб`єктом владних повноважень винесено постанову про накладення адміністративного стягнення, при визначенні розміру якого працівник патрульної поліції врахував особу порушника та конкретні обставини справи, права позивача при цьому порушені не були, у зв`язку з чим, у задоволенні позову відмовляє у повному обсязі.

Керуючись ст.ст.2, 139, 243-246 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до інспектора роти №2 батальйону №1 Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції рядового поліції Барабаша Романа Григоровича, Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з поважних причин.

Суддя: Т.В. Пустовойт