Справа № 480/5130/19
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2021-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2021 р.Справа № 480/5130/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бегунца А.О.,

Суддів: Мельнікової Л.В. , Рєзнікової С.С. ,

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.,

представника позивача Бехало С.М.,

представника відповідача Савченко С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 26.05.2020 року, головуючий суддя І інстанції: С.М. Гелета, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40021, повний текст складено 01.06.20 року по справі № 480/5130/19

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Сумській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Сумській області (далі - відповідач, контролюючий орган, ГУ ДПС в Сумській області) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 30.06.2017 № 51070-0000 на суму 45719,93 грн.; від 27.08.2018 № 20147-00-1811 на суму 45719,93 грн.; від 30.06.2019 № 7-1811 на суму 45719,93 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірні рішення є протиправними, оскільки позивач зареєстрований як фізична особа - підприємець, перебуває на спрощеній системі оподаткування, використовує земельну ділянку у власній господарській діяльності, тому у нього відсутній обов`язок сплати земельного податку.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 26 травня 2020 року вказаний позов задоволено. Скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Сумській області від 30.06.2017 № 51070-0000 на суму 45719,93 грн.; від 27.08.2018 № 20147-00-1811 на суму 45719,93 грн.; від 30.06.2019 № 7-1811 на суму 45719,93 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, згідно з якою апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом при вирішенні справи норм матеріального права, а саме вимог: пп. 14.1.34, пп.14.1.147 п.14.1 ст.14, п. 63.3 ст.63, пп.270.1.1, пп.270.1.2 п.270.1 ст.270, п.286.5 ст.286 Податкового кодексу України. Також, апелянт вважає, що при ухваленні судового рішення судом порушено норми процесуального права, а саме: пунктів 1, 3 частини 1 статті 244 та частин 1, 2, 3 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України щодо встановлення обстави, які мають значення для правильного вирішення справи, правильного вибору правової норми, яку належить застосувати до цих правовідносин та щодо законності і обґрунтованості судового рішення.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції 13.01.2021 представники сторін підтримали свої правові позиції по справі.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги рішення суду першої інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що на підставі пункту 286.5 статті 286 Податкового кодексу України, контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 30.06.2017 № 51070-0000 на суму 45719,93 грн.; від 27.08.2018 № 20147-00-1811 на суму 45719,93 грн.; від 30.06.2019 № 7-1811 на суму 45719,93 грн., якими позивачу визначено суму податкового зобов`язання за платежем: земельний податок з фізичних осіб у розмірі 45719,93 грн. за кожен рік окремо.

Фактичною підставою для збільшення суми грошового зобов`язання згідно оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, з приводу правомірності якого виник спір у цій справі, стали висновки контролюючого органу щодо наявності обов`язку сплати позивачем земельного податку за 2017-2019 р.р. у зв`язку з належністю йому на праві власності відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, нежитлового приміщення за адресою АДРЕСА_1 .

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірності оскаржуваних рішень.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до підпункту 14.1.72 пункту 14.1. статті 14 Податкового кодексу України, земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів.

Згідно пункту 269.1 статті 269 Податкового кодексу України, платниками податку є: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв), землекористувачі.

Таким чином, платниками земельного податку є власники земельної ділянки та/або землекоритувачі.

Статтею 270 Податкового кодексу України встановлено, що об`єктами оподаткування є: - земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; - земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Пунктом 291.2 ст. 291 Податкового кодексу України передбачено, що спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених п. 297.1. ст. 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою (гл. 1 розділу XIV цього Кодексу), з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Згідно із п.п. 4 п.297 ст.297 Податкового кодексу України платники єдиного податку звільняються від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з таких податків і зборів податку на майно (в частині земельного податку), крім земельного податку за земельні ділянки, що не використовуються платниками єдиного податку першої - третьої груп для провадження господарської діяльності та платниками єдиного податку четвертої групи для ведення сільськогосподарського товаровиробництва.

Колегія суддів зазначає, що наявність двох умов надання пільги, а саме використання позивачем власного нежилого приміщення у своїй господарській діяльності та наявність у нього статусу платника єдиного податку першої - третьої груп, обумовлює звільнення його від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з податку на майно (в частині земельного податку), що доводить протиправність спірного податкового повідомлення-рішення.

Дана позиція повністю узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 26.06.2018 року у справі № 826/14081/16 та від 08.08.2018 року у справі №820/5485/17.

Стосовно посилання апелянта на те, що судом першої інстанції не було враховано положення п. 63.3. ст. 63 Податкового Кодексу України щодо необхідності реєстрації платника податку за місцем знаходження нерухомого майна, колегія суддів зауважує, що перебування позивача (чи її відсутність) на обліку в податковій інспекції за місцем знаходження майна, не може бути підставою для підтвердження висновків контролюючого органу щодо невикористання майна в господарській діяльності, враховуючи те, що позивач перебуває на обліку в ГУ ДПС в Сумській області, як є платник податків, а неподання звітності до структурного підрозділу податкового органу, зокрема у Охтирському відділенні ГУ ДПС в Сумській області, не може бути беззаперечним доказом невикористання майна в господарській діяльності.

Стосовно посилання апелянта на те, що Охтирське управління ГУ ДПС у Сумській області не володіє інформацією щодо здійснення позивачем іншої діяльності, яка не зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, адже згідно зазначеного реєстру основним видом діяльності ФОП ОСОБА_1 є діяльність у сфері права (КВЕД 69.10), колегія суддів зазначає наступне.

Так, в наданих разом з адміністративним позовом копіях податкових декларацій платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця за 2017 та 2018 роки (копії яких є в матеріалах справи), а саме у графі 09 зазначених декларацій, вказано саме такий вид господарської діяльності як неспеціалізована оптова торгівля (КВЕД 46.90).

Наведене свідчить про необґрунтованість такого аргументу апелянта як здійснення позивачем лише діяльності у сфері права (КВЕД 69.10). Вказані декларації були отримані апелянтом, про що свідчать додані до адміністративного позову квитанції про отримання податкових декларацій.

Також, апелянт зазначає, що в реєстраційних даних платника податків - ОСОБА_1 , зазначено адресу здійснення підприємницької діяльності: АДРЕСА_2 . Ніякої іншої інформації щодо зміни адреси здійснення підприємницької діяльності до Охтирського управління ГУ ДПС у Сумській області не надходило і станом на 01.12.2019 року ФОП ОСОБА_1 не подав звітність форми 20-ОПП, що підтверджує місце здійснення підприємницької діяльності.

Водночас, колегія суддів зазначає, що відповідно до Витягу з реєстру платників єдиного податку № 209/К/18-19-13.02-38 від 15.03.2017 року (а.с.10) місцем провадження господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 зазначено: АДРЕСА_2 та по Україна.

Факт перебування у власності нерухомого майна (в тому числі і складських приміщень) та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , апелянтом не заперечується.

Як вбачається з пояснень позивача, здійснювати неспеціалізовану, оптову торгівлю за адресою: АДРЕСА_2 , фактично не можливо, оскільки це житлова нерухомість, тому даним видом діяльності позивач займався в належних йому на праві приватної власності нежитлових (складських) приміщеннях та на земельній ділянці за адресою: . АДРЕСА_1 .

Отже, матеріалами справи підтверджується, що позивач використовує земельну ділянку на якій розташоване нежитлове приміщення в якості складу у власній господарській діяльності; оподатковується на спрощеній системі та є платником єдиного податку 2 групи з 01.04.2017 року, про що свідчить наявний в матеріалах справи витяг з Реєстру платників єдиного податку. Згідно з витягу з Реєстру платників єдиного податку видом економічної діяльності позивача є крім діяльності у сфері права, є неспеціалізована оптова торгівля, дослідження кон`юнктури ринку та виявлення громадської думки. Таким чином посилання відповідача, як на підставу невикористання майна в господарській діяльності, на те, що основною діяльністю позивача є діяльність у сфері права, є необґрунтованим.

Під час розгляду справи представником позивача та позивачем надавалися суду докази, які свідчать про здійснення ним передбачених видів господарської діяльності, зокрема, щодо використання майна щодо провадження такої діяльності як продаж та постачання зерна, пшениці, ячменю, із приміщень, за адресою АДРЕСА_1 , зокрема відповідні договори поставки, видаткові накладені, прибуткові касові ордери, книга обліку доходів та витрат. Судом також враховується та обставина, що на земельній ділянці знаходиться об`єкт нерухомого майна, зокрема нежитлові будівлі, що належать позивачу на праві приватної власності.

При цьому вказані обставини (здійснення позивачем тих чи інших видів господарської діяльності) залишені контролюючим органом без уваги, не досліджувалося вказане питання і контролюючим органом під час прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Наявність двох умов надання пільги, а саме використання позивачем власної земельної ділянки у своїй господарській діяльності та наявність у нього статусу платника єдиного податку 2 групи, обумовлює звільнення його від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з податку на майно (в частині земельного податку), що доводить протиправність спірних податкових повідомлень-рішень.

Таким чином, оскільки контролюючим органом питання щодо фактичного використання позивачем земельної ділянки для провадження господарської діяльності, не з`ясовувалося, позивачем надано документи, що свідчать про використання майна в господарській діяльності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління ДФС у Сумській області від 30.06.2017 № 51070-0000 на суму 45719,93 грн.; від 27.08.2018 № 20147-00-1811 на суму 45719,93 грн.; від 30.06.2019 № 7-1811 на суму 45719,93 грн.

Констатуючи необґрунтованість інших доводів апеляційної скарги, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя. Зокрема, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 310, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Сумській області залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 26.05.2020 року по справі № 480/5130/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)А.О. Бегунц
Судді(підпис) (підпис) Л.В. Мельнікова С.С. Рєзнікова
Повний текст постанови складено 22.01.2021 року