Справа № 825/167/17
Суддя: Гончарова І.А.
Дата ухвалення: 2021-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2021 року

м. Київ

справа № 825/167/17

адміністративне провадження № К/9901/23402/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Гончарової І.А.,

суддів: Олендера І.Я., Ханової Р.Ф.,

здійснивши попередній розгляд касаційної скарги фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2017 року (головуючий суддя - Клопот С.Л.)

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 17 травня 2017 року (колегія суддів: головуючий суддя - Сорочко Є.О., судді - Межевич М.В., Земляна Г.В.)

у справі №825/167/17

за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

до Чернігівської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області

про визнання протиправними та скасування податкових вимог і рішень,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2017 року фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач, платник, ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Чернігівської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області (далі - відповідач, контролюючий орган, Чернігівська ОДПІ), в якому просив визнати протиправними та скасувати:

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 01 листопада 2016 року № Ф-4094-17у;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 05 жовтня 2016 року № Ф-;

- податкове повідомлення - рішення від 05 жовтня 2016 року №;

- рішення від 05 жовтня 2016 року №;

- рішення від 05 жовтня 2016 року №001771305.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив про правильність формування даних податкової звітності у періоді, що перевірявся, та протиправність оскаржуваних актів індивідуальної дії контролюючого органу.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2017 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 17 травня 2017 року, у задоволенні адміністративного позову відмовлено у повному обсязі. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій виходили з того, що позивачем не надано необхідних первинних документів на підтвердження правомірності формування даних податкового обліку у періоді, що перевірявся. Вказали, що надані ФОП ОСОБА_2 документи не дають можливості встановити зміст і обсяг господарських операцій платника, а також не підтверджують, що понесені позивачем витрати у розмірі 78382,64 грн та 134599,74 грн, є такими, що безпосередньо пов`язані з господарською діяльністю платника. За таких обставин, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що оскаржувані акти індивідуальної дії контролюючого органу прийняті відповідачем у межах його повноважень та у спосіб, встановлений законом.

Не погодившись із вказаними рішеннями судів попередніх інстанцій, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, просив їх скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити у повному обсязі. На обґрунтування вимог касаційної скарги зазначає про правомірність віднесення до складу витрат понесених ним витрат на придбання пакувальних матеріалів, необхідного демонстраційного обладнання та на здійснення ремонту орендованого приміщення, в якому планувалося розміщення товару з огляду на те, що такі витрати безпосередньо пов`язані з господарською діяльністю ФОП ОСОБА_2 та відповідно до підпункту 138.10.3 пункту 138.10 статті 138 Податкового кодексу України є витратами на збут, оскільки пов`язані з реалізацією товарів.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 11 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою позивача.

Від відповідача відзиву на касаційну не надійшло, що не перешкоджає розгляду справи.

Підпунктом 4 пункту першого Розділу VІІ "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України; в редакції, що діє з 15 грудня 2017 року) передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

15 лютого 2018 року касаційну скаргу передано до Верховного Суду в порядку, передбаченому Розділом VII Перехідних положень КАС України (в редакції від 03.10.2017).

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як вірно встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи, посадовими особами відповідача проведено документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2013 по 31.12.2015, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011 по 31.12.2015, за результатами якої складено акт від 21.09.2016 №226/13/ НОМЕР_1 .

Контролюючий орган дійшов висновку про порушення позивачем вимог, зокрема:

- пункту 177.10 статті 177 Податкового кодексу України, а саме: ФОП ОСОБА_1 на перевірку не надана Книга обліку доходів та витрат;

- пункту 177.2 статті 177 Податкового кодексу України, а саме позивачем занижено суму загального оподатковуваного доходу за 2013 рік на 78382,64 грн через невіднесення до його складу виручки, яка надійшла на розрахунковий рахунок платника;

- пункту 138.2 статті 138, пункту 177.2 статті 177 Податкового кодексу України, зокрема, платником завищено суму витрат, пов`язаних з провадження господарської діяльності за 2014 рік, на 134599,74 грн;

- статті 177 Податкового кодексу України, а саме позивачем занижено чистий оподаткований дохід за 2013 рік на суму 78382,64 грн через невіднесення до складу доходу виручки, яка надійшла на розрахунковий рахунок, та за 2014 рік на суму 134599,74 грн через невіднесення до складу чистого доходу знятих з розрахункового рахунку (як чистий дохід підприємця) коштів та неправомірного віднесення їх до складу витрат.

- підпункту 2 пункту 1 статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхання», зокрема, ФОП ОСОБА_1 занижено суму доходу, на яку нараховується єдиний внесок за 2011 рік на 2541,00 грн, за 2013 рік на 78063,26 грн, за 2014 рік на 84817,74 грн з урахуванням мінімальної та максимальної величини бази нарахування єдиного внеску;

- пункту 2 частини 1 статті 7, частини 11 статті 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», внаслідок чого платником занижено суму єдиного соціального внеску за період з 01.01.2011 по 31.12.2015 у розмірі 57401,40 грн.

Усього позивачу донараховано: податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, у розмірі 32051,71 грн, зокрема, за 2013 рік - 11757,40 грн, за 2014 рік - 20294,31 грн; єдиного соціального внеску, нарахованого з чистого оподатковуваного доходу, у розмірі 34,7% - 57401,40 грн.

На підставі Акта перевірки, відповідач прийняв:

- податкове повідомлення - рішення від 05.10.2016 № 5, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, на загальну суму 40064,64 грн, зокрема, за основним платежем - 32051,71 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями - 8012,93 грн;

- рішення від 05.10.2016 № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким позивачу донараховано 57401,40 грн єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та застосовано штрафні санкції у розмірі 7226,79 грн;

- рішення від 05.10.2016 № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (перерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, яким до позивача застосовано штраф у розмірі 209,27 грн та нарахована пеня за 2013 рік у розмірі 70,43 грн;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 05.10.2016 № Ф-, згідно з якою за позивачем рахується сума недоїмки зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 57401,40 грн;

- пвимогу про сплату боргу (недоїмки) від 02.11.2016 № Ф-4094-17/у, згідно з якою за позивачем рахується борг (недоїмка) з єдиного внеску в розмірі 64907,74 грн.

Вважаючи зазначені податкове повідомлення - рішення, рішення та вимоги протиправними, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Податковий кодекс України (далі - ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Підпунктом 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 ПК України встановлено, що витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Згідно з пунктом 138.1 статті 138 ПК України витрати, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Пунктом 138.2 статті 138 ПК України встановлено, що витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку (підпункт 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України).

Пунктом 177.1 статті 177 ПК України встановлено, що доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 177.2 статті 177 ПК України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Відповідно до пункту 177.5 статті 177 ПК України фізичні особи - підприємці подають до контролюючого органу податкову декларацію за місцем своєї податкової адреси за результатами календарного року у строки, встановлені цим Кодексом для річного звітного податкового періоду, в якій також зазначаються авансові платежі з податку на доходи.

Згідно з частиною 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, посадовими особами контролюючого органу виявлено розбіжності між сумою задекларованого та сумою фактично триманого платником доходу за період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2015 року.

Під час проведення посадовими особами контролюючого органу перевірки позивач не надав Книгу обліку доходів і витрат та банківські виписки по розрахунковим рахункам, відкритим в ПАТ «Полтава-банк», про що відповідачем було складено акт ненадання документів № 17/13 від 14 вересня 2016 року. Натомість, позивач надав пояснення від 13 вересня 2016 року вх. № 5693/В, в яких зазначив, що при перевезенні документів з орендованого приміщення частина документів, зокрема, Книга обліку доходів і витрат була пошкоджена та зіпсована погодними умовами.

З метою встановлення розміру фактично отриманого позивачем доходу у періоді, що перевірявся, Чернігівською ОДПІ було надіслано до ПАТ «Полтава-банк» відповідний запит від 12 вересня 2016 року № 5009/10/25-22-13-05-14, відповідь на який на дату завершення перевірки не надійшла.

Згідно з наданим позивачем на перевірку банківськими виписками по розрахунковому рахунку № НОМЕР_2 , відкритому в ЧРУ ПАТ КБ «Приватбанк», протягом 2013 року на рахунок позивача надійшло 2383849,96 грн (без ПДВ) доходу від продажу товарів та надання послуг.

При цьому у податковій декларації за 2013 рік ФОП ОСОБА_1 задекларовано дохід у розмірі 2305467,32 грн (2383849,96-2305467,32=78382,64).

Крім того, під час перевірки посадовими особами контролюючого органу встановлено, що ФОП ОСОБА_1 протягом 2014 року з розрахункового рахунку № НОМЕР_3 , відритого у ПАТ «КБ «Глобус», зняв кошти у розмірі 151376,74 грн з призначенням платежу «Чистий дохід підприємця».

При цьому відповідно до поданої платником податкової декларації про майновий стан та доходи за 2014 рік сума задекларованого платником чистого доходу складає 16777,00 грн (151376,74-16777,00=134599,74).

Скаржник у своїй касаційній скарзі посилається на те, що кошти у розмірі 78382,64 грн та 134599,74 грн є витратами, що пов`язані з його господарською діяльністю. Зокрема зазначає, що зазначені кошти були витрачені ним на придбання пакувальних матеріалів, демонстраційного обладнання та здійснення ремонту орендованого приміщення.

На підтвердження фактичного понесення витрат позивач надав копії актів на списання товарних запасів, відомостей про облік доходів та пакувальних матеріалів і тари та видаткових накладних.

Колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що надані позивачем первинні документи не підтверджують правомірності віднесення ФОП ОСОБА_1 до складу витрат коштів у розмірі 78382,64 грн та 134599,74 грн, оскільки позивачем не надано суду належних і достатніх доказів на підтвердження фактичного понесення відповідних витрат, а також того, що такі витрати прямо пов`язані з господарською діяльністю ФОП ОСОБА_1 .

Крім того, відповідно до пункту 2 частини 1 статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону єдиний внесок нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім`ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Враховуючи вищевикладене, а також те, що надані позивачем первинні документи не спростовують висновків контролюючого органу про порушення платником вимог податкового законодавства, зокрема щодо безпідставності віднесення до складу витрат коштів у розмірі 78382,64 грн, 134599,74 грн та заниження позивачем суми чистого оподаткованого доходу, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Згідно з частиною першою статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Відповідно до частини третьої статті 343 КАС України суд касаційної інстанції, здійснивши попередній розгляд справи, залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Розглянувши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи та здійснивши системний аналіз долучених до справи доказів, правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм законодавства, колегія суддів вважає, що доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів попередніх інстанцій, а тому касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій -без змін.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 343, 350, 356 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 17 травня 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

СуддіІ.А. Гончарова І.Я.Олендер Р.Ф. Ханова