Справа № 400/212/21
Суддя: Малих О.В.
Дата ухвалення: 2021-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

22.01.2021 р. Справа № 400/212/21

м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Малих О.В., розглянув в порядку письмового провадження заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрдебт Плюс" про заміну сторони виконавчого провадження

за заявою:Товаристово з обмеженою відповідальністю "Укрдебт Плюс", пр-т Степана Бандери, 28-А, БЦ "SP-HALL", м. Київ, 04073
до відповідача (боржника):ОСОБА_1 , АДРЕСА_1
зацікавлена особа (стягувач):Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк", вул. Коновальця, 36-Б, м. Київ, 01133
про:заміну стягувача у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса від 24.12.2014 № 1923,
ВСТАНОВИВ:

24.12.2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ярощук Вікторією Юріївною складено виконавчий напис № 1923 про звернення стягнення на майно ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк".

13.01.2021 року від Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрдебт Плюс" надійшла заява про заміну сторони виконавчого провадження, в якій заявник просить суд? замінити стягувача у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого припису нотаріуса № 1923 від 24.12.2014 року з Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю "Укрдебт Плюс".

Про дату, час і місце розгляду заяви сторони повідомлені належним чином.

На підставі ч. 2 ст. 379 КАС України неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду.

Розглянувши заяву ТОВ "Укрдебт Плюс", суд заначає наступне:

У відповідності до вимог ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є захист прав свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового оскарження.

Звернення до адміністративного суду реалізовується шляхом пред`явлення відповідного адміністративного позову, відкриття провадження у адміністративній справі та прийняттям адміністративним судом рішення, яке після набрання законної сили, підлягає примусовому виконанню шляхом видачі виконавчого листа та пред`явлення його до примусового виконання.

Розділом IV Кодексу адміністративного судочинства України регламентовані процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах.

Так, згідно ч. 1 ст. 379 КАС України встановлено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою заінтересованої особи суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.

Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження (ч. 4 ст. 379 КАС).

Аналізуючи вказані норми, суд робить висновок, що положення ст. 379 КАС України щодо заміни сторони виконавчого провадження застосовуються лише у разі, якщо таке виконавче провадження спрямоване на виконання судового рішення, прийнятого у відповідній адміністративній справі, яке набрало законної сили та за яким видано виконавчий лист, а положення ч. 4 цієї статті застосовуються лише у разі необхідності заміни боржника або стягувача саме у виконавчому листі.

Як вбачається зі змісту заяви та доданих до неї доказів, заявник просить замінити стягувача у виконавчому провадженні з примусового виконання напису нотаріусу № 1923 від 24.12.2014 року до суду не надав.

Так, відповідно до п. 19 ст. 34 Закону України "Про нотаріат" від 02.09.1993 року № № 3425-XII (далі - Закон України № 3425) вчинення нотаріусом виконавчого напису є нотаріальною дією.

Згідно з приписами ст. 87 Закону України № 3425 для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів.

У відповідності до ст. 88 Закону України № 3425 нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Отже, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права кредитора на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна.

Статтею 90 Закону України № 3425 встановлено, що стягнення за виконавчим написом провадиться в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 року № 1404-VIII (далі - Закон України № 1404), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 3 Закону України № 1404 передбачено, що підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; судові накази; ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом; виконавчих написів нотаріусів; посвідчень комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій; постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди; постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами; рішень Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України; рішень (постанов) суб`єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень.

З аналізу наведених норм вбачається, що виконавчі листи та виконавчі написи нотаріуса є різними видами виконавчих документів.

Відповідно до ч. 5 ст. 15 Закону України № 1404 в разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Так, виконавчий напис № 1923 від 24.12.2014 року може бути пред`явлений для виконання до відділу (підрозділу) державної виконавчої служби або приватного виконавця для примусового виконання відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України № 1404 протягом трьох років з дня його вчинення.

Тобто, виконавчий напис нотаріуса підлягає зверненню до примусового виконання та тільки після відкриття виконавчого провадження кредитор набуває статусу стягувача у виконавчому провадженні.

Заявник, звертаючись до суду з даною заявою у порядку ст. 379 КАС України, просить замінити стягувача у виконавчому провадженні. Разом з тим, заявником не наведено у заяві та не надано доказів існування відкритого виконавчого провадження на підставі виконавчого напису нотаріусу № 1923 від 24.12.2014 року.

Врахрвуючи викладене, суд відмовляє заявнику у задоволенні його заяви.

Керуючись ст.ст. 248, 379 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрдебт Плюс" про заміну сторони виконавчого провадження - відмовити.

2. Копію ухвали направити сторонам.

Ухвала може бути оскаржена.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею в порядку ст. 256 КАС України.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення в порядку, визначеному ст. 295-297 з урахуванням п. 15.5 Перехідних положень КАС України.

Суддя О.В. Малих