Справа № 640/31687/20
Суддя: Шейко Т.І.
Дата ухвалення: 2021-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 січня 2021 року м. Київ №640/31687/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шейко Т.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомМіністерства фінансів України
до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України
провизнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу
встановив:

Міністерство фінансів України звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови Відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 27 листопада 2020 року №62376522 про накладення на Міністерство фінансів України штрафу у розмірі 10 200 грн.

Свої позовні вимоги позивач мотивував наявністю об`єктивних причин, що унеможливлюють виконання рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2020 року по справі №540/1537/19, яким зобов`язано Міністерство фінансів України прийняти рішення про перерахування субвенції КП «Міський водоканал» в порядку та на умовах, передбачених постановою Кабінету Міністрів України №332 від 18 травня 2017 року, договорами №17 від 24 листопада 2017 року на суму 3 436 945,95 грн; №28 від 19 грудня 2017 року на суму 825 798,82 грн, на загальну суму 4 262 744,77 грн та довести до відома Державної казначейської служби України.

Так, бюджетний період 2017 року закінчився і відповідно до Бюджетного кодексу України всі бюджетні призначення втрачають чинність після закінчення бюджетного періоду. Постанова Кабінету Міністрів України від 18 травня 2017 року №332 передбачала механізм прийняття рішення Міністерством фінансів України тільки на 2017 рік.

Згідно із положеннями статті 48 Бюджетного кодексу України зобов`язання, взяті учасником бюджетного процесу без відповідних бюджетних асигнувань, не вважаються бюджетними зобов`язаннями.

Ураховуючи норми бюджетного законодавства, не профінансовані за 2017 рік договори про організацію взаєморозрахунків вважаються такими, що втратили чинність.

Відповідно до статей 23 та 116 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України. Взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань та здійснення видатків з перевищенням бюджетних призначень є порушенням бюджетного законодавства.

За таких обставин, на думку позивача, застосування відповідачем штрафних санкцій оскаржуваною постановою є протиправним.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 грудня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 19 січня 2021 року.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти задоволення позову, вказавши на правомірність своїх дій та прийнятого рішення щодо накладення на позивача штрафу за невиконання рішення суду. При цьому відповідач наголосив, що пунктом 2 постанови про відкриття виконавчого провадження №62376522 від 19 червня 2020 року зобов`язано боржника виконати рішення суду протягом 10 робочих днів, а у відповідності до частини четвертої статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що зумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи. Однак боржником вимоги державного виконавця залишені поза увагою та відповідного реагування.

У судове засідання 19 січня 2021 року прибули представник позивача Гуцева Л.О. та представник відповідача Юлдашев Ю.М.

У судовому засіданні представник позивача Гуцева Л.О. підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити, оскільки вважала, що для невиконання рішення суду у позивача були об`єктивні поважні причини, про які зазначено в адміністративному позові.

Представник відповідача Юлдашев Ю.М. позов не визнав з підстав, викладених у відзиві на позов та просив залишити позовні вимоги без задоволення.

Суд, заслухавши доводи та заперечення сторін, дослідивши матеріали справи, наявні в ній докази, за згодою присутніх учасників справи вирішив завершити розгляд справи у порядку письмового провадження, в якому дійшов наступних висновків.

Як вбачається із матеріалів справи та було встановлено судом рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2020 року у справі №540/1537/19, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 30 квітня 2020 року та постановою Верховного Суду від 17 вересня 2020 року, задоволено позов Комунального підприємства «Міський водоканал» до Міністерства фінансів України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Державна казначейська служба України, Головне управління Державної казначейської служби України у Херсонській області, Міністерство розвитку громад та територій України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Зазначеним рішенням визнано протиправною бездіяльність Міністерства фінансів України щодо неприйняття рішення про перерахування субвенції КП «Міський водоканал» в порядку та на умовах, передбачених постановою Кабінету Міністрів України №332 від 18 травня 2017 року, договорами №17 від 24 листопада 2017 року на суму 3 436 945,95 грн; №28 від 19 грудня 2017 року на суму 825 798,82 грн, на загальну суму 4 262 744,77 грн та доведення його до відома Державної казначейської служби України.

Зобов`язано Міністерство фінансів України прийняти рішення про перерахування субвенції КП «Міський водоканал» в порядку та на умовах, передбачених постановою Кабінету Міністрів України №332 від 18 травня 2017 року, договорами №17 від 24 листопада 2017 року на суму 3 436 945,95 грн; №28 від 19 грудня 2017 року на суму 825 798,82 грн, на загальну суму 4 262 744,77 грн та довести його до відома Державної казначейської служби України.

Задля примусового виконання рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2020 року цим судом 25 травня 2020 року було видано виконавчий лист №540/1537/19, на підставі якого державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України 19 червня 2020 року прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №62376522.

Пунктом 2 вказаної постанови зобов`язано боржника виконати рішення суду протягом 10 робочих днів та невідкладно повідомити державного виконавця з наданням підтверджуючих документів.

З матеріалів виконавчого провадження №62376522 вбачається, що у зв`язку з невиконанням рішення суду у встановлений державним виконавцем строк та неповідомленням боржником про причини такого невиконання 31 серпня 2020 року державним виконавцем винесено постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 5100,00 грн. та знову зобов`язано боржника виконати рішення суду протягом 10 робочих днів та невідкладно повідомити державного виконавця з наданням відповідних документів. При цьому попереджено про відповідальність, передбачену статтею 75 Закону України «Про виконавче провадження» та статтею 382 Кримінального кодексу України.

27 листопада 2020 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України за невиконання без поважних причин рішення суду на боржника Міністерство фінансів України накладено штраф у розмірі 10200,00 грн, про що винесено оскаржувану постанову.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним Законом, що здійснює регулювання правовідносин, які склалися в процесі судового провадження і примусового виконання судових рішень та рішень інших органів є Закон України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02 червня 2016 року.

Частиною першою статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Рішення, що підлягають примусовому виконанню на підставі виконавчих документів визначені статтею 3 Закону України «Про виконавче провадження».

Частиною першою статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: за заявою стягувача про примусове виконання рішення; за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді; якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом.

Пунктом 1 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

При цьому, відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

В даному спорі рішення, на примусове виконання якого видано Херсонським окружним адміністративним судом виконавчий лист №540/1537/19 від 25 травня 2020 року, у відповідності з положеннями статті 129-1 Конституції України є обов`язковим до виконання.

Згідно з частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини шостої статті 26 цього Закону за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, встановлений статтею 63 Закону України «Про виконавче провадження».

Так, відповідно до частини першої статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність (частина друга статті 63 Закону України «Про виконавче провадження»).

З наведеної статті слідує, що покладення на боржника негативних наслідків у вигляді грошового стягнення (штрафу) може бути застосовано виконавцем у разі невиконання рішення без поважних причин у встановлений виконавцем строк.

«Поважність причин» це оціночне поняття.

Поважні причини - це обставини, що діють на волю суб`єкта, з яким законодавець пов`язує звільнення цього суб`єкта від виконання покладених на нього обов`язків або від визначених законодавством негативних наслідків його поведінки.

До поважних причин можуть бути віднесені будь-які обставини навколишнього світу. Це можуть бути як дії фізичних або юридичних осіб, так і явища, які не залежать від волі людини. Такі обставини мають впливати на волю суб`єкта відповідних правовідносин. Саме внаслідок дії цих обставин, що виникли раптово або закономірно, він не має змоги належним чином виконувати покладені на нього обов`язки.

Обставини, що визначаються законом як поважні причини, звільняють суб`єкта цих правовідносин від виконання покладених на нього обов`язків або негативних для нього наслідків.

У позовній заяві позивач в якості поважних причин, які унеможливлюють виконання рішення суду вказав на те, що бюджетний період 2017 року закінчився і відповідно до Бюджетного кодексу України всі бюджетні призначення втрачають чинність після закінчення бюджетного періоду. Постанова Кабінету Міністрів України від 18 травня 2017 року №332 передбачала механізм прийняття рішення Міністерством фінансів України тільки на 2017 рік. Договори про організацію взаєморозрахунків не були профінансовані за 2017 рік, відтак, вважаються такими, що втратили чинність.

На переконання позивача зазначені обставини унеможливлюють виконання позивачем рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2020 року у справі №540/1537/19, а тому застосування постановою державного виконавця ВП №62376522 від 27 листопада 2020 року до позивача штрафу є неправомірним.

Утім таку позицію позивача суд вважає помилковою.

Вкотре слід наголосити, що виконавець вчиняє виконавчі дії у відповідності з положеннями Закону України «Про виконавче провадження» на підставі поданих виконавчих документів, зокрема рішень судів, які набрали законної сили. Рішення суду, які набрали законної сили, у відповідності з положеннями статті 129-1 Конституції України є обов`язковими до виконання.

Херсонський окружний адміністративний суду від 14 лютого 2020 року у справі №540/1537/19, приймаючи рішення про задоволення позову у визначений у цьому рішенні спосіб, до того ж залишене без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 30 квітня 2020 року та постановою Верховного Суду від 17 вересня 2020 року, мав врахувати всі обставини справи, зокрема й ті, на які посилається Міністерство фінансів України.

В той час як виконавець не наділений повноваженнями надавати оцінку судовому рішенню та тлумачити його, а зобов`язаний вчиняти дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження» щодо примусового виконання такого рішення суду.

Як вбачається зі змісту постанови ВП №62376522 від 27 листопада 2020 року про накладення штрафу державним виконавцем 19 червня 2020 року прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №62376522. Пунктом другим зазначеної постанови зобов`язано боржника виконати рішення суду протягом 10 робочих днів та невідкладно повідомити державного виконавця з наданням підтверджуючих документів. Жодних документів, що є підставою для відкладення проведення виконавчих дій чи зупинення вчинення виконавчих дій сторонами виконавчого провадження не надано. Боржник не повідомляв про причини невиконання рішення суду. Таким чином, станом на 27 листопада 2020 року рішення суду боржником не виконано без поважних причин. Тому вказаною постановою на боржника накладено штраф у розмірі 10200,00 грн.

Дану обставину представник позивача не спростував.

Згідно з частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У відповідності з частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Перевіряючи рішення відповідача на його відповідність вимогам частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України суд дійшов висновку, що відповідач, застосовуючи до позивача штрафні санкції оскаржуваною постановою діяв у відповідності до вимог чинного законодавства та наданих повноважень.

В той же час позивачем не доведено обгрунтованість заявленого позову, не спростовано тверджень відповідача, а відтак позов задоволенню не підлягає.

В зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог судові витрати, які підлягають розподілу у відповідності зі статтею 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні.

Керуючись статтями 2, 77, 241-246, 287, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва -

в и р і ш и в:

У задоволенні позовних вимог Міністерства фінансів України до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови Відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 27 листопада 2020 року №62376522 про накладення на Міністерство фінансів України штрафу у розмірі 10 200 грн - відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, встановлені статтями 287, 296 - 297, з урахуванням перехідних положень, Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.І. Шейко