Справа № 520/57/20
Суддя: Гомада В. А.
Дата ухвалення: 2021-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

22.01.2021
Справа №520/57/20
Провадження 2-а/642/12/21
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

Суддя Ленінського районного суду міста Харкова Гомада В.А. розглянувши матеріали справи 520/57/20, яка надійшла до Ленінського районного суду міста Харкова за встановленою юрисдикцією з Другого апеляційного адміністративного суду за позовом ОСОБА_1 до Департаменту реєстрації та цифрового розвитку Харківської міської ради, Державного реєстратора Департаменту реєстрації та цифрового розвитку Харківської міської ради Венглюк Тетяна Василівна треті особи Державний реєстратор Департаменту реєстрації та цифрового розвитку Харківської міської ради Вєлєва Анастасія Олексіївна, Державний реєстратор Департаменту реєстрації та цифрового розвитку Харківської міської ради Дейнеко Тетяна Вікторівна, ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення, скасування записів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулась до Харківського окружного адміністративного суду із позовом, у якому з урахуванням заяви про уточнення (збільшення) позовних вимог просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту реєстрації та цифрового розвитку Харківської міської ради про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 48013352 від 30.07.2019 15:26:17 (дата, час державної реєстрації: 19.07.2019 14:04:00), ОСОБА_3 , Департамент реєстрації та цифрового розвитку Харківської міської ради (колишня назва Департамент реєстрації Харківської міської ради), Харківська обл.;

- скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна:101) записи про право власності, внесені на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 48013352 від 30.07.2019 15:26:17,15:38:14 (дата, час державної реєстрації: 19.07.2019 14:04:00), ОСОБА_3 , Департамент реєстрації та цифрового розвитку Харківської міської ради (колишня назва Департамент реєстрації Харківської міської ради), Харківська обл., а саме: запис про право власності актуальна інформація про об`єкт нерухомого майна /номер запису: 32610476, форма власності: приватна, розмір частки: 1, власники: ОСОБА_2 /; запис про право власності деталізована інформація про право власності /номер запису: 24872041, внесений на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 39715870 від 16,02.2018 11:47:16, Дейнеко Тетяна Вікторівна, Департамент реєстрації та цифрового розвитку Харківської міської ради (колишня назва Департамент реєстрації Харківської міської ради), Харківська обл./ - в частині зміни розміру частки з "1" на "0" власники: ОСОБА_1 та в частині додаткові відомості: право власності припинено;

- скасувати в Реєстрі прав власності на нерухоме майно (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 10520977) записи про право власності, внесені на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 48013352 від 30.07.2019 15:26:17,15:38:14 (дата, час державної реєстрації: 19.07.2019 14:04:00), ОСОБА_3 , Департамент реєстрації та цифрового розвитку Харківської міської ради (колишня назва Департамент реєстрації Харківської міської ради), Харківська обл., а саме: у розділі відомості про об`єкт нерухомого майна запис "інформація про деталізацію" стан: запис активний дата прийняття рішення: 18.04.2005; у розділі відомості про об`єкт нерухомого майна запис про ОНМ в Реєстрі прав на нерухоме майно погашено 30.07.2019 15:40:08 на підставі рішення № 48013352 від 30.07.2019 перенесено до новоствореного ОНМ № 101.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 30.07.2020 в задоволенні позову відмовлено.

Позивач, не погодившись з даним рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 04.11.2020 апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволено частково. Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.07.2020 року по справі № 520/57/20 скасовано. Провадження по справі №520/57/20 - закрито. Роз`яснено позивачу право на звернення з цим позовом до суду в порядку цивільного судочинства.

На адресу Другого апеляційного адміністративного суду надійшла заява від представника позивача про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що зазначена заява підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

За змістом вимог ч. 1 ст. 239 КАС України якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.

Згідно ч. 3 ст. 319 КАС України у разі закриття судом апеляційної інстанції провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 238 цього Кодексу суд за заявою позивача в порядку письмового провадження постановляє ухвалу про передачу справи до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. У разі наявності підстав для підсудності справи за вибором позивача у його заяві має бути зазначено лише один суд, до підсудності якого відноситься вирішення спору.

Юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, порядок здійснення цивільного судочинства, визначає Цивільний процесуальний кодекс України (далі - ЦПК).

Частиною першою статті 23 ЦПК визначено, що усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції, крім справ, визначених частинами другою - четвертою цієї статті.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Відповідно до ч. 2 ст. 27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Водночас статтею 30 ЦПК встановлено виключну підсудність справ, відповідно до частини першої якої позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Частиною восьмою цієї норми визначено, що вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій розглядаються судом, визначеним за правилами підсудності щодо розгляду спору, похідними від якого є такі вимоги.

За приписами статті 181 Цивільного кодексу України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

У даному випадку, позов у цій справі виник з приводу нерухомого майна (квартири), а тому такий спір повинен вирішуватись місцевим загальним судом за місцезнаходженням цього майна.

З матеріалів справи встановлено, що квартира розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Із врахуванням вищевикладеного, колегія суддів Другого апеляційного адміністративного суду прийшла до висновку, що даний спір підлягає розгляду Ленінським районним судом м. Харкова, як місцевими загальним судом цивільної юрисдикції.

Тому 02 грудня 2020 року колегія суддів Другого апеляційного адміністративного суду винесла ухвалу, за заявою позивача, про направлення справи 520/57/20 до Ленінського районного суду міста Харкова за встановленою юрисдикцією.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18,01,2021 року справу 520/57/20 передано на розгляд судді Гомаді В.А.

Дослідивши матеріали позовної заяви, суд дійшов до висновку про наявність підстав для залишення її без руху, зважаючи на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 185 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

У разі надходження до суду справи, що підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства, після закриття провадження Верховним Судом чи судом апеляційної інстанції в порядку господарського чи адміністративного судочинства, суд перевіряє наявність підстав для залишення позовної заяви без руху відповідно до вимог цивільного процесуального закону, чинного на дату подання позовної заяви.

Відповідно до ч. 2 ст. 185 ЦПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Так, згідно вимог, передбачених в ст.ст. 3, 174, 175-177, 184-187 ЦПК України, учасники справи, яка розглядається судом у порядку цивільного судочинства викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Позивач, звертаючись з позовом в порядку адміністративного судочинства, аргументував свої вимоги на основі відповідних адміністративно-правових норм. При направленні ж заяви позивача для розгляду у встановленій цивільній юрисдикції, положення та аргументація вимог, викладених у позовній заяві позивача потребує ґрунтовного редагування згідно чинного цивільного та цивільного процесуального законодавства, з посиланням на відповідні норми Цивільного та Цивільного процесуального кодексів України. Суд зауважує, що виклад обставин та обґрунтування позивачем є вкрай важливим для вирішення характеру спірних правовідносин та питання відмежування цивільно-правового спору від публічно-правового спору в розумінні КАС України. Таким чином позивачу слід уточнити зміст позовних вимог.

У зв`язку з викладеним, позивачу необхідно привести позовну заяву у відповідність до норм ЦПК України.

У п. 6 ч. 3 ст. 185 ЦПК України зазначено, що позовна заява повинна містити підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Дослідивши матеріали позовної заяви, суд встановив, що вона не містить підтвердження про те, що позивачем не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Згідно з п. 9 ч.3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

Позовна заява не містить попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку з розглядом справи.

Як встановлено судом, позовну заяву підписано представником позивача гр-ном Сєрим В.В., який представляє інтереси ОСОБА_1 на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 27.11.2018 року ( реєстраційний номер 4455).

Оскільки позовну заяву підписано представником, то у відповідності до ч. 7 ст. 177 ЦПК України, до позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача. За ст. 15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Відповідно до ст.131-2 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура. Незалежність адвокатури гарантується. Засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються законом. Виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення. Законом можуть бути визначені винятки щодо представництва в суді у трудових спорах, спорах щодо захисту соціальних прав, щодо виборів та референдумів, у малозначних спорах, а також стосовно представництва малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена. Згідно з п/п11 п.16-1 Перехідних положень Конституції України представництво відповідно до п.3 ч.1 ст.131-1 та ст.131-2 цієї Конституції виключно прокурорами або адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 01 січня 2017 р.; у судах апеляційної інстанції - з 01 січня 2018 р.; у судах першої інстанції - з 01 січня 2019 р.. Представництво органів державної влади та органів місцевого самоврядування в судах тільки прокурорами або адвокатами здійснюється з 01 січня 2020 р.. Представництво в суді у провадженнях, розпочатих до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», здійснюється за правилами, які діяли до набрання ним чинності, до ухвалення у відповідних справах остаточних судових рішень, які не підлягають оскарженню.

Частиною першою ст.26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору Надання правової допомоги, зокрема здійснення представництва інтересів підприємства в судах особою, що має свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю здійснюється відповідно до вимог Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та процесуальних законів.

Надання правової допомоги адвокатом без укладення договору в письмовій формі, зокрема, лише на підставі доручення, не допускається, окрім випадків, передбачених ч.2 ст.27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», тобто укладення адвокатом договору про надання правової допомоги слід вважати обов`язком адвоката, передбаченим законом.

Згідно ч.2 ст.27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» Договір про надання правової допомоги може вчинятися усно у випадках:

1) надання усних і письмових консультацій, роз`яснень із правових питань з подальшим записом про це в журналі та врученням клієнту документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди);

2) якщо клієнт невідкладно потребує надання правової допомоги, а укладення письмового договору за конкретних обставин є неможливим - з подальшим укладенням договору в письмовій формі протягом трьох днів, а якщо для цього існують об`єктивні перешкоди - у найближчий можливий строк.

Таким чином, представництво інтересів в судах особами, які мають свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, можливе виключно на підставі договору про надання правової допомоги у відповідності до вимог Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Слід зазначити, що чинні нормативні документи, що регулюють адвокатську діяльність в Україні, в тому числі акти Ради адвокатів України, не містять будь яких інших заборон для адвокатів щодо форм реалізації права на працю. Отже, адвокат може представляти фізичну або юридичну особу, з якою він перебуває у трудових відносинах, за умови укладення з такою юридичною особою договору про правову допомогу у відповідності до вимог Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». У такому випадку представництво інтересів особи здійснюється на підставі договору про правову допомогу та не вважається виконанням працівником обов`язків, передбачених трудовим договором.

В порушення вищенаведеного до матеріалів справи не доданий договір про надання правової допомоги адвокатом , або витяг з цього договору. Не містить посилання на укладений договір і надана представником позивача довіреність.

Також, суд звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутній ордер на надання правничої (правової) допомоги.

Слід зазначити, що ордер про надання правничої допомоги має відповідати «Положенню про ордер на надання правничої (правової) допомоги у новій редакції», що було затверджено Рішенням Національної асоціації адвокатів України Ради адвокатів країни від 12 квітня2019 р. №41. Пунктом другим наведеного положення встановлено, що ордер на надання правової допомоги - письмовий документ, що посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги у випадках і порядку, встановлених Законом України від 05 липня 2012 року N 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" та іншими законами України.

Приймаючи рішення суд враховує положення ч.4 ст.62 ЦПК України, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Проте, вищенаведені судом вимоги ніяким чином не суперечать положенням вказаної ч.4 ст.62 ЦПК України, а лише доповнюють та конкретизують дані, що мають бути зазначені, як обов`язкові, у відповідності до процесуального Закону та Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Зазначене породжує у суду обґрунтовані сумніви щодо наявності у представника ОСОБА_4 повноважень на підписання позовної заяви. За вказаних обставин суд дійшов до висновку, що до позовної заяви всупереч вимогам ч.7 ст. 177 ЦПК України не було додано документа, що підтверджує повноваження представника.

Окрім того, за ч.4 ст. 177 ЦПК України передбачено, що до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку та розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно зі ст. 1 Закону України Про судовий збір судовий збір збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Частиною 1 ст. 4 вказаного Закону встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду,- у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до п.п.2 п. 1 ч.2 ст. 4 Закону України Про судовий збір ставка судового збору за подання до районного суду позовної заяви немайнового характеру встановлюється в сумі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (908 грн).

Статтею 9 Закону України Про судовий збір внормовано, що судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. Суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Додані до позовної заяви квитанції про сплату номер 5130 від 27.12.2019 року та номер 9527 від 30.12.2019 року засвідчують сплату судового збору за позовом позивача до Харківського окружного адміністративного суду. Доказів сплати судового збору за подання позовної заяви до Ленінського районного суду міста Харкова у встановленому розмірі ( 0,4 розміру прожиткового розміру для працездатних осіб) матеріали справи не містять. Відтак суд дійшов висновку, що до позовної заяви не додані докази сплати позивачем судового збору за подання позовної заяви до районного суду.

З наведених підстав позовна заява підлягає залишенню її без руху.

Суд звертає увагу позивача на те, що відповідно до ч.3 ст. 185 ЦПК України позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду та приймається до розгляду, якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.15, 60, 174-177, 183-185 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Департаменту реєстрації та цифрового розвитку Харківської міської ради, Державного реєстратора Департаменту реєстрації та цифрового розвитку Харківської міської ради Венглюк Тетяна Василівна треті особи Державний реєстратор Департаменту реєстрації та цифрового розвитку Харківської міської ради Вєлєва Анастасія Олексіївна, Державний реєстратор Департаменту реєстрації та цифрового розвитку Харківської міської ради Дейнеко Тетяна Вікторівна, ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення, скасування записів залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення недоліків, який становить п`ять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Встановити позивачу спосіб усунення недоліків у позовній заяві шляхом:

-Ґрунтовного редагування та уточнення позивачем своїх вимог, викладених у позовній заяві відповідно до норм Цивільного процесуального кодексу України;

-Поданням до суду документів, що підтверджують повноваження представника та відповідає положенням ст.ст. 15, 60, 62 ЦПК України;

-Доказів сплати ОСОБА_1 судового збору в сумі 908 грн. з зазначенням в призначенні платежу відомостей про те, яка саме позовна заява оплачується судовим збором та за подання до якого суду;

-Подання до суду заяви з попереднім орієнтовним розрахунком судових витрат по справі, які позивач поніс та з яких сум складаються вказані витрати;

-Подання до суду письмової заяви, яка буде містити підтвердження про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Роз`яснити позивачу, що в разі невиконання вказаних в ухвалі вимог, заява буде вважатись не поданою і повернута позивачеві. Повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В.А. Гомада