Справа № 200/7631/20-а
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2021-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2021 року справа №200/7631/20-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Гаврищук Т.Г.

суддів: Блохіна А.А.

Сіваченка І.В.

за участю секретаря судового засідання Кобець О.А.,

за участю сторін по справі:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Смикалов В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду (суддя Логойда Т.В.) від 17 вересня 2020 року (повний текст складено 17 вересня 2020 року у м.Слов`янську) по справі №200/7631/20-а за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Курахівська теплова електрична станція" до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг про визнання протиправною та скасування постанови в частині, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних про визнання протиправним та скасування п. 2 постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 12 серпня 2020 року №1536; визнання протиправним та скасування п. 3 постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 12 серпня 2020 року №1536 в частині, що стосується товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Курахівська теплова електрична станція»; визнання протиправним та скасування абз. 3 та абз. 4 постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 02 вересня 2020 року №1661.

16 вересня 2020 року позивач також подав заяву про забезпечення адміністративного позову, в якій просив забезпечити його позов наступним шляхом:

- зупинити дію постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 12 серпня 2020 року №1536 «Про внесення змін до деяких постанов НКРЕКП та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов НКРЕКП» в частині: «Зобов`язати ТОВ «ДТЕК Курахівська теплова електрична станція» надати до НКРЕКП: у термін до 01 листопада 2020 року (включно) документи, що підтверджують правонаступництво ТОВ «ДТЕК Курахівська ТЕС» за борговими зобов`язаннями ТОВ «ДТЕК Східенерго» перед НАК «Нафтогаз України»; у термін до 30 грудня 2020 року (включно) копію акта приймання-передачі об`єкта оренди (далі Акт), що засвідчує фактичну передачу ТОВ «ДТЕК Курахівська ТЕС» цілісного майнового комплексу Курахівської ТЕС відповідно до договору оренди від 30 квітня 2020 року № 184-ТРП. Ця постанова набирає чинності з дня її прийняття, крім пункту 1, який набирає чинності з 01 січня 2021 року, та підлягає визнанню такою, що втратила чинність, у разі ненадання до НКРЕКП Акта та Документів у терміни, встановлені пунктом 2 цієї постанови.»;

- зупинити дію постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 02 вересня 2020 року № 1661 «Про скасування деяких постанов Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» в частині: «Скасувати постанови Національної комісії що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг: від 30 червня 2020 року № 1255 «Про видачу ліцензії з виробництва електричної енергії ТОВ «ДТЕК Курахівська ТЕС»; від 30 червня 2020 року № 1256 «Про видачу ліцензії з виробництва теплової енергії ТОВ «ДТЕК Курахівська ТЕС».

Заяву обґрунтовував тим, що очевидними є ознаки протиправності постанов суб`єкта владних повноважень від 12 серпня 2020 року №1536 та від 02 вересня 2020 року № 1661 в оскарженій частині, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням. На очевидну протиправність оскаржуваних постанови, на думку позивача, свідчать:

- відсутність у Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі НКРЕКП) повноважень на: відтермінування строків видачі ліцензії; на витребування документів та покладення обов`язків з правонаступництва, не передбачених ліцензійними умовами; на витребування документів не передбачених ліцензійними умовами; на скасування постанов, вимоги за якими були виконанні;

- обмеження прав позивача на провадження господарської діяльності.

Також зазначав, що, на його думку, відповідачем не враховано те, що Порядок ліцензування видів господарської діяльності, державне регулювання яких здійснюється Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, що затверджений постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, 03 березня 2020 року № 548, передбачає лише три варіанти за результатами розгляду заяви про видачу ліцензії: рішення про видачу ліцензії; залишення заяви без розгляду; відмову у видачі ліцензії. Рішення про видачу ліцензії приймається лише за умови відсутності підстав для залишення заяви без розгляду та відмови у видачі ліцензії.

Також не враховано і те, що вказаний Порядок після прийняття рішення про видачу ліцензії передбачає щодо неї вичерпний перелік наступних дій: переоформлення; зупинення; анулювання.

Крім того, станом на 30 червня 2020 року, тобто при прийнятті постанов № 1255, 1256 про видачу ліцензії позивачу, всі вказані в обґрунтуванні до постанови від 12 серпня 2020 року №1536 обставини вже існували. Відповідачем при прийнятті оскаржених постанов не було враховано, що проведення перевірки (про що відповідач зазначав в обґрунтуванні), стосується іншої юридичної особи - ТОВ «ДТЕК Східенерго»; відкладення строків проведення такої перевірки сталося з незалежних від позивача обставин; діюче законодавство не пов`язує видачу ліцензії з проведенням перевірки попереднього користувача цілісного майнового комплексу; позивач не є учасником правовідносин, які виникли між ТОВ «ДТЕК Східенерго» та АТ «НАК Нафтогаз України», і не може впливати на них.

Щодо постанови відповідача від 02 вересня 2020 року № 1661, то вважав, що правові підстави для її прийняття в частині, що стосується позивача, були відсутні, оскільки позивач у встановлений строк виконав вимоги п. 2 постанов відповідача від 30 червня 2020 року № 1255 та № 1255, а саме 01 вересня 2020 року надав відповідачу копію акту приймання-передачі об`єкта оренди - цілісного майнового комплексу Курахівської ТЕС, що засвідчує фактичну передачу ТОВ «ДТЕК Курахівська ТЕС» цілісного майнового комплексу Курахівської ТЕС відповідно до договору оренди від 30 квітня 2020 № 184-ТРП.

Щодо наслідків невжиття заходів забезпечення позову, то вважав, що відтермінування видачі ліцензії з виробництва електричної та теплової енергії з 01 вересня 2020 року на більш пізній строк призведе до ризику зупинення роботи цілісного майнового комплексу - Курахівської теплоелектростанції, оскільки зазначений цілісний майновий комплекс відповідно до договору оренди від 30 квітня 2020 № 184-ТРП вже переданий позивачу згідно з актом приймання-передачі об`єкта оренди від 01 вересня 2020 року, однак здійснення виробничої діяльності без виданих відповідачем ліцензій стане неможливим, через що на контрольованій Україною території Донецької області може виникнути дефіцит електричної потужності. Цей дефіцит спричинить знеструмлення та відмову в роботі систем життєзабезпечення 1 млн. мешканців регіону (припинення водопостачання, газопостачання, освітлення, зупинення підприємств та транспорту), будуть відключені сотні дитячих садків та шкіл, десятки медичних закладів, без теплової енергії залишаться всі споживачі м. Курахове. Крім того, знеструмлення діючих шахт регіону призведе до безповоротної втрати (затоплення) балансових запасів вугілля енергетичних марок, а також гірничо-шахтної інфраструктури. Відключення енергоблоків товариства призведе до каскадного розвитку аварійної ситуації та відключення від Донецького енерговузла ОЕС України з частковим його знеструмленням. Ліквідація наслідків надзвичайної ситуації вимагатиме значних витрат, що спричинить значне навантаження на державний бюджет через відсутність таких коштів в обласному та місцевому бюджетах.

Важливість упередження таких наслідків обумовлюється також тим, що теплоелектростанція знаходиться в безпосередній близькості до території проведення операції об`єднаних сил та в повному обсязі сприяє діяльності підрозділів ВСУ, здійснюючи забезпечення енергетичними ресурсами.

Викладені обставини також підтверджуються зверненнями до НКРЕКП депутатів Курахівської міської ради від 11 серпня 2020 року.

Враховуючи наведене вважав, що для відновлення прав, свобод та інтересів заявника та великого кола інших осіб необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а у випадку неможливості здійснення діяльності, зупиниться виробництво та відпуск в регіоні електричної та теплової енергії, що фактично призведе до виникнення аварійної ситуації в регіоні.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 17 вересня 2020 року заяву про забезпечення адміністративного позову задоволено, зупинено дію пункту 2 та пункту 3 постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 12 серпня 2020 року №1536 в частині, що стосується товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Курахівська теплова електрична станція»; зупинено дію постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 02 вересня 2020 року №1661 в частині, що стосується товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Курахівська теплова електрична станція».

При прийнятті наведеної ухвали судом першої інстанції було встановлено наявність очевидних ознак протиправності постанов суб`єкта владних повноважень в оскаржених частинах (що стосуються позивача), та порушення ними прав позивача. Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся, а для відновлення прав, свобод та інтересів заявника та великого кола інших осіб необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, адже у випадку неможливості здійснення діяльності позивача зупиниться виробництво та відпуск в регіоні електричної та теплової енергії, що фактично призведе до виникнення аварійної ситуації.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення про відмову в задоволенні заяви про забезпечення адміністративного позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права. Відповідач зазначив, що судом першої інстанції не було враховано те, що заходи забезпечення позову застосовуються судом лише у виключних, виняткових випадках за наявності для цього умов та підстав, передбачених процесуальним законом, при цьому, такі заходи повинні відповідати критеріям адекватності та співмірності. Відповідач вважає, що суд фактично розглянув справу по суті стверджуючи про відсутність повноважень у регулятора на вчинення конкретних дій, коли дані обставини підлягають з`ясування під час розгляду справи по суті. Відповідач також зазначив, що з ухвали Донецького окружного адміністративного суду від 17.09.2020 року не вбачається жодних підстав, які б вказували на необхідність забезпечення позову саме у такий спосіб та даних, які б свідчили про очевидну небезпеку заподіяння шкоди правам та інтересам позивача або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без життя таких заходів, або ж для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат. Крім того, суд першої інстанції прямо не зазначив про існування очевидних ознак протиправності рішень або дій НКРЕКП.

Позивач проти доводів апеляційної скарги заперечував, вважає, що ухвала є законною та обґрунтованою, ухвалена судом відповідно до норм матеріального та процесуального права на підставі повного і всебічного з`ясування обставин в адміністративній справі.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача та представника відповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, відзив на скаргу, дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Положеннями частини першої та другої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно з пунктом 1 частини першої та частиною другою статті 151 КАС України, позов може бути забезпечено зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта. Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що забезпечення адміністративного позову це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи визначених законом заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому постанови суду, якщо її буде прийнято на користь позивача. Тобто, положення цієї статті покликані гарантувати виконання рішення суду і спрямовані на забезпечення принципу обов`язковості судових рішень.

Заявник обов`язково повинен обґрунтувати своє клопотання і з цією метою подати докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язує застосування певного заходу забезпечення позову. Доказами у даному випадку вважатимуться будь-які відомості, що вказують на ймовірне порушення чиїхось прав (свобод, інтересів) під час провадження у справі. При цьому тягар доказування при розгляді клопотання покладається виключно на заявника.

У свою чергу суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Судом першої інстанції при прийнятті спірної ухвали було встановлено наявність очевидних ознак протиправності постанов відповідача в оскаржених частинах, що стосуються позивача, та порушення ними прав позивача.

Проте, колегія суддів вважає, що у межах розгляду заяви позивача про забезпечення позову, судом не може даватись оцінка доводам заявника про очевидну протиправність рішення відповідача, адже встановлення ознак протиправності рішення, у даному випадку, без розгляду справи по суті, є неприпустимим, оскільки саме під час розгляду спору по суті, учасниками справи надаються відповідні докази на підтвердження своєї правової позиції, забезпечується принципи змагальності та рівності учасників справи.

Окрім того, на переконання суду, очевидна протиправність рішень суб`єкта владних повноважень - це прийняття ним таких рішень, які не передбачені законодавством України, або прийняття рішень суб`єктами, які не наділені компетенцією у відповідній сфері.

Суд апеляційної інстанції не вбачає достатніх підстав, які б вказували на необхідність забезпечення позову саме у такий спосіб та даних, які б свідчили про очевидну протиправність оскаржуваних рішень.

При прийнятті спірної ухвали суд першої інстанції також дійшов висновку про те, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся, а для відновлення прав, свобод та інтересів заявника та великого кола інших осіб необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, адже у випадку неможливості здійснення діяльності позивача зупиниться виробництво та відпуск в регіоні електричної та теплової енергії, що фактично призведе до виникнення аварійної ситуації.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 14 травня 2020 року у справі №826/16269/17 зазначив наступне: «…В ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування: або обставин, що свідчать про істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі. А також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними.

При розгляді заяви про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх доводів, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам».

Отже, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також, вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними.

При прийнятті спірної ухвали суд першої інстанції дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача, адже у випадку неможливості здійснення діяльності позивача зупиниться виробництво та відпуск в регіоні електричної та теплової енергії, що фактично призведе до виникнення аварійної ситуації.

Про те, в ухвалі судом першої інстанції не наведено жодного обґрунтування цього висновку.

Перевіривши зазначені в заяві про забезпечення позову доводи на предмет їх відповідності вищевикладеним нормам та обставинам, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, оскільки, запропонований заявником спосіб забезпечення адміністративного позову, у даному випадку, є передчасним, заява не містить посилання на беззаперечні мотиви, з яких заявник вважає, що захист прав, свобод та інтересів буде неможливим без вжиття відповідних заходів і для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль.

Колегія суддів вважає, що вказані в заяві доводи не містять тих положень, реалізація яких може мати саме невідворотні наслідки для самого позивача, що слугують підставою для вжиття заходів забезпечення позову.

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку, що станом на час розгляду вказаної заяви про забезпечення позову, позивач не надав доказів очевидної протиправності дій суб`єкта владних повноважень та не доводить, що невжиття заходів забезпечення позову може значно ускладнити або взагалі унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог, а тому відсутні підстави для задоволення заяви про забезпечення позову.

Враховуючи наведені обставини в сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що порушення наведених норм процесуального права є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції та прийняття нової ухвали про відмову в задоволені заяви про забезпечення позову.

Керуючись статтями 23, 33, 139, 292, 308, 310, 315, 317, 320, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 17 вересня 2020 року по справі №200/7631/20-а - задовольнити.

Ухвалу Донецького окружного адміністративного від 17 вересня 2020 року по справі №200/7631/20-а - скасувати.

У задоволені заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Курахівська теплова електрична станція» про забезпечення адміністративного позову відмовити.

Вступна та резолютивна частина постанови прийнята у нарадчій кімнаті та проголошена у судовому засіданні 19 січня 2021 року.

Постанова у повному обсязі складена у нарадчій кімнаті 22 січня 2021 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з 19 січня 2021 року та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Т.Г. Гаврищук

Судді: А.А. Блохін

І.В. Сіваченко