Справа № 804/1290/16
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2021-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

20 січня 2021 року м. Дніпросправа № 804/1290/16

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Мельника В.В. (доповідач),

суддів: Божко Л.А., Чепурнова Д.В.,

за участю секретаря судового засідання Царьової Н.П.,

розглянувши у відкритому

судовому засіданні в м. Дніпрі

апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль"

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2020 року (головуючий суддя Ніколайчук С.В.) в адміністративній справі

за позовом Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль"

до Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області

про визнання протиправним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» (далі Позивач) звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області (далі Відповідач), в якому просило визнати протиправним та скасувати рішення від 24.02.2016 року № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на суму 665 085,84 грн.

В обґрунтування адміністративного позову Позивач, зокрема, зазначив, що підприємством «Криворізька теплоцентраль» було правомірно здійснено сплату єдиного внеску за період з 22.09.2015 року по 13.01.2016 року разом із виплатою заробітної плати. В спірному рішенні не вказано за що конкретно накладений штраф (за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску), з якої суми розрахований штраф, яка гранична дата сплати цієї суми.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2020 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено (а.с.245-248, т.1).

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції, зокрема, зазначив, що оскаржуване рішення за змістом та формою в повному обсязі відповідає вимогам інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, оскільки разом із зазначеним рішенням Позивачу було направлено розрахунок штрафних санкцій, з якого вбачаються підстави нарахування штрафних санкцій.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Позивач оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі Позивач, із посиланням на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано, зокрема, тим, що оскільки абзацом другим ч.12 ст. 9 Закону №2464-VI виплату заробітної плати визнано пріоритетним зобов`язанням платника, а абзацем 2 ч. 8 ст.9 Закону №2464-VI встановлено, що сплата єдиного внеску повинна відбуватись одночасно з видачею сум, на які нарахований єдиний внесок, рішення Позивача щодо перерахування коштів в оплату єдиного соціального внеску не раніше ніж виплата заборгованості по заробітній платі, є правомірним.

19 січня 2021 року до суду апеляційної інстанції надійшло клопотання від АТ «Криворізька теплоцентраль» про відкладення розгляду справи з огляду на велике навантаження та неможливістю прибуття до м. Дніпро представника Позивача, оскільки останній 20.01.2021 присутній у судових засіданнях в місцевих районних судах м. Кривого Рогу.

Колегія суддів, порадившись на місці, ухвалила відмовити в задоволенні клопотання Позивача про відкладення розгляду справи на іншу дату, з огляду на те, що останній не надав жодних доказів на підтвердження доводів вказаного клопотання. При цьому, явка сторін в судове засідання суду апеляційної інстанції не визнавалась обов`язковою, а наданих сторонами матеріалів достатньо для прийняття рішення у справі. Крім того, суд апеляційної інстанції при розгляді даної справи має дотримуватись строків, передбачених ч. 1 ст. 309 КАС України.

Учасники справи, які були належним чином сповіщені про місце, дату та час розгляду справи в судове засідання своїх представників не направили, про причини їх неявки суд не сповістили.

За таких обставин, колегія суддів ухвалила розглянути справу без участі представників учасників справи та без фіксування судового засідання технічними засобами у відповідності до ч. 4 ст. 229, ч. 2 ст. 313 КАС України.

Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла таких висновків.

Судом встановлено, що Криворізькою північною об`єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Дніпропетровській області 24 лютого 2016 року винесено рішення №, яким до державного підприємства «Криворізька теплоцентраль» застосовано штрафні санкції у розмірі 440 477,80 грн. за період з 22.09.2015 року по 13.01.2016 року та нараховано пеню у розмірі 224 608,04 грн. за несплату (неперерахування) єдиного внеску.

Вказане рішення було сформовано на підставі даних з інформаційно-облікової картки платника, наданої представником Відповідача як додаток до заперечень на позовну заяву від 12.05.2016 року, з якої відомо, що 16.05.2019 року Позивачем подано звіт про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску № з граничним терміном сплати по 21.09.2015 року.

Сума нарахована єдиного внеску, визначена звітом, складає 2202389,03 грн.

Позивачем сплачувались суми єдиного внеску, проте з порушенням граничного строку сплати, а саме після 21.09.2015 року платіжними дорученнями: №270 від 21.12.2015 року на суму 56941,49 грн., №295 від 21.12.2015 року на суму 49597,78 грн., №290 від 21.12.2015 року на суму 68347 грн., №263 від 21.12.2015 року на суму 95019 грн., №310 від 22.12.2015 року на суму 400,08 грн., №300 від 22.12.2015 року на суму 122024,40 грн., №344 від 22.12.2015 року на суму 19000 грн., № 319 від 22.12.2015 року на суму 210 грн., № 325 від 22.12.2015 року на суму 3400,68 грн., № 343 від 22.12.2015 року на суму 494116,93 грн., №330 від 22.12.2015 року на суму 6054,55 грн., № 392 від 23.12.2015 року на суму 1453,46 грн., №397 від 23.12.2015 року на суму 257 грн., № 419 від 24.12.2015 року на суму 219002,32 грн., №446 від 25.12.2015 року на суму 300 грн., №310 від 22.12.2015 року на суму 657,12 грн., №498 від 29.12.2015 року на суму 1006,97 грн., №499 від 29.12.2015 року на суму 10366,31 грн., №518 від 30.12.2015 року на суму 368,67 грн., №519 від 30.12.2015 року на суму 3795,25 грн., №563 від 06.01.2016 року на суму 2046,18 грн., №562 від 06.01.2016 року на суму 60 грн., №588 від 06.01.2016 року на суму 7955,82 грн., №588 від 11.01.2016 року на суму 606,57 грн., №583 від 11.01.2016 року на суму 25858,98 грн., №584 від 11.01.2016 року на суму 266206,79 грн., №616 від 12.01.2016 року на суму 180,39 грн., №626 від 12.01.2016 року на суму 184 грн., №617 від 12.01.2016 року на суму 1857 грн., №627 від 12.01.2016 року на суму 1894,22 грн., №621 від 12.01.2016 року на суму 278,84 грн., №622 від 12.01.2016 року на суму 2870,52 грн., №611 від 12.01.2016 року на суму 447,54 грн., №612 від 12.01.2016 року на суму 4607,25 грн., №606 від 12.01.2016 року на суму 64876,92 грн., №607 від 12.01.2016 року на суму 667879,36 грн., №645 від 13.01.2016 року на суму 280,71 грн., №646 від 13.01.2016 року на суму 1978,93 грн.

З 21.09.2015 року і по момент фактичної сплати Позивачу нараховувалась пеня та штрафна санкція у розмірі 20% від сплаченої суми.

Остаточна сума до сплати була визначена оскаржуваним рішенням від 24.02.2016 року №.

Підставою для несвоєчасної сплати сум єдиного внеску стало те, що головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області Макушевим Євгенієм Петровичем 26 жовтня 2015 року в рамках зведеного виконавчого провадження №8902686 винесено постанову, якою суду накладено арешт на всі кошти Позивача, що знаходяться на банківських рахунках.

Таким чином, Позивач вважає, що арешт коштів Позивача на банківських рахунках є достатньою підставою для визнання поважними та об`єктивно незалежними від Позивача обставинами несвоєчасної сплати єдиного внеску.

Процедура нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування страхувальниками, визначеними Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів Державною фіскальною службою України та її територіальними органами визначена Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженою наказом Міністерства фінансів України № 449 від 20.04.2015 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 07 травня 2015 року за № 508/26953.

Суд першої інстанції при прийнятті рішення виходив з норм законодавства, які діяли на момент винесення оскаржуваного рішення.

Форма рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску затверджена в додатку 12 до вказаної Інструкції.

Судом встановлено, що оскаржуване рішення Криворізької північної об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області за змістом та формою в повному обсязі відповідає вимогам Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, оскільки разом із зазначеним рішенням Позивачу було направлено розрахунок штрафних санкцій, з якого вбачаються підстави нарахування штрафних санкцій.

Згідно пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

В силу пункту 1 частини першої статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою-підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Пунктом 1 частини другої статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначено, що платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Частиною 8 статті 9 вказаного Закону визначено, що платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

При цьому платники, зазначені у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов`язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі). Винятком є випадки, якщо внесок, нарахований на ці виплати, вже сплачений у строки, встановлені абзацом першим цієї частини, або за результатами звірення платника з органом доходів і зборів за платником визнана переплата єдиного внеску, сума якої перевищує суму внеску, що підлягає сплаті, або дорівнює їй. Кошти перераховуються одночасно з отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення), у тому числі в безготівковій чи натуральній формі. При цьому фактичним отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення) вважається отримання відповідних сум готівкою, зарахування на рахунок одержувача, перерахування за дорученням одержувача на будь-які цілі, отримання товарів (послуг) або будь-яких інших матеріальних цінностей у рахунок зазначених виплат, фактичне здійснення з таких виплат відрахувань згідно із законодавством або виконавчими документами чи будь-яких інших відрахувань.

Відповідно до частини дванадцятої статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника. За наявності у платника єдиного внеску одночасно із зобов`язаннями із сплати єдиного внеску зобов`язань із сплати податків, інших обов`язкових платежів, передбачених законом, або зобов`язань перед іншими кредиторами зобов`язання із сплати єдиного внеску виконуються в першу чергу і мають пріоритет перед усіма іншими зобов`язаннями, крім зобов`язань з виплати заробітної плати (доходу).

Згідно пункту 2 частини одинадцятої статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) сум єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум. На суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу. Нарахування пені, передбаченої цим Законом, починається з першого календарного дня, що настає за днем закінчення строку внесення відповідного платежу, до дня його фактичної сплати (перерахування) включно.

В той же час наведені положення узгоджуються із приписами Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №449 (далі - інструкція), де в розділі VII «Фінансові санкції» серед іншого передбачено, що відповідно до частини одинадцятої статті 25 Закону до платників, визначених підпунктами 1 - 4 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, фіскальні органи застосовують штрафні санкції у таких розмірах: За несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на платників, які допустили зазначене порушення, починаючи з 01.01.2015 та надалі, накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум. При цьому складається рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за формою згідно з додатком 12 до цієї Інструкції. Розрахунок цієї фінансової санкції здійснюється на підставі даних інформаційної системи фіскального органу. При застосуванні штрафів, зазначених у цьому підпункті, приймається одне рішення на всю суму сплаченої (погашеної) недоїмки, незалежно від періодів та кількості випадків сплати за вказані періоди. Для платників, зазначених у підпунктах 1 та 2 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, таким періодом є календарний місяць, для платників, зазначених у підпунктах 3 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 4 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, - календарний рік, для платників, зазначених у підпункті 3 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, які обрали спрощену систему оподаткування, - календарний квартал відповідно.

Аналіз наведених положень Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та Інструкції дає підстави для висновку, що порушення встановлених Законом строків сплати єдиного внеску є підставою для застосування до платника штрафних санкцій та нарахування пені. Роботодавці зобов`язані сплачувати нарахований єдиний внесок у встановлений законодавством строк незалежно від виплати заробітної плати та інших видів виплат, на які нараховується єдиний внесок.

При цьому законодавство не ставить у залежність виконання обов`язку щодо своєчасної сплати нарахованого єдиного внеску від наявності певних умов, у тому числі від фінансового стану платника. Несвоєчасна виплата заробітної плати і несвоєчасне перерахування єдиного внеску є порушенням чинного законодавства, за яке передбачена відповідальність.

Оцінюючи доводи Позивача про неможливість своєчасно сплатити єдиний внесок через арешт коштів на банківських рахунках, суд першої інстанції вірно зазначив, що такі доводи Позивача є необґрунтованими, оскільки в силу положень частини дванадцятої статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника. Жодних обставин, які можуть слугувати підставами для відстрочення сплати єдиного внеску або звільнення платника від нарахування штрафних санкцій та пені за несвоєчасну сплату єдиного внеску, чинним законодавством не передбачено.

Також у контексті необхідності дослідження акту перевірки, на підставі якого було прийнято оскаржуване рішення, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що у відповідності до п.2 ч.2 розділу VІІ «Фінансові санкції» Інструкції №449 згідно з частиною одинадцятою статті 25 Закону до платників, визначених підпунктами 1-4 та 6 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, органи доходів і зборів застосовують штрафні санкції в таких розмірах:

за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на платників, які допустили зазначене порушення у період до 01 січня 2015 року, накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум.

За несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на платників, які допустили зазначене порушення, починаючи з 01 січня 2015 року, накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

При цьому складається рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску за формою згідно з додатком 12 до цієї Інструкції.

Розрахунок цієї фінансової санкції здійснюється на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів.

При застосуванні штрафів, зазначених у цьому підпункті, приймається одне рішення на всю суму сплаченої (погашеної) недоїмки незалежно від періодів та кількості випадків сплати за зазначені періоди.

Таким чином, з аналізу норм Інструкції №449 встановлено, що відповідне рішення приймається на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів, а не на підставі акту перевірки.

Отже, дослідження акту перевірки у цій справі є недоречним, оскільки його складання не передбачено нормами Інструкції №449.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваного рішення Відповідача.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються належними письмовими доказами, які зібрані та досліджені судом під час розгляду даної адміністративної справи, рішення суду першої інстанції у даній справі про відмову у задоволенні адміністративного позову прийнято без порушення норм процесуального та матеріального права, і тому рішення суду першої інстанції у даній адміністративній справі від 04 серпня 2020 року необхідно залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги Позивача спростовуються дослідженими у справі доказами і не можуть бути підставою для скасування рішення суду, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Керуючись статтями 243, 310, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль" - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2020 року у справі №160/1290/16 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

В повному обсязі постанова складена 21 січня 2021 року.

Головуючий - суддя В.В. Мельник

суддя Л.А. Божко

суддя Д.В. Чепурнов