Справа № 520/13934/2020
Суддя: Бартош Н.С.
Дата ухвалення: 2021-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2021 р.Справа № 520/13934/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бартош Н.С.,

Суддів: Подобайло З.Г. , Григорова А.М. ,

за участю секретаря судового засідання Щеглової Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду (головуючий І інстанції Шевченко О.В.) від 27.11.2020 року по справі № 520/13934/2020

за позовом ОСОБА_1

до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків)

про визнання протиправним та скасування постанов,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просила визнати протиправними та скасувати чотири постанови від 14.07.2020 р. про накладення штрафу, винесені державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Бакшеєвим С.М. в межах виконавчого провадження № 56298905, стосовно подій, що мали місце 02.07.2020 року, 06.07.2020 року, 07.07.2020 року та 11.07.2020 року.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 27.11.2020 року по справі № 520/13934/2020 позовну заяву залишено без розгляду.

Позивач не погодилася з ухвалою суду першої інстанції та подала апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не подав.

Відповідно до ст. 268 КАС України у справах, визначених, зокрема ст. 287 КАС України, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку. Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду. Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Сторони про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, з урахуванням приписів ст. 268 КАС України.

Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст. 229 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В судовому засіданні позивач підтримала доводи апеляційної скарги.

Протокольною ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 21.01.2021 р., яка внесена до протоколу судового засідання, відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_2 про вступ у справу, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

В ухвалі суду першої інстанції зазначено, що після залишення позовної зави без руху позивачем було подане клопотання про поновлення строку звернення до адміністративного суду, в якому зазначено, що оскаржувані постанови позивачем отриманні 24.09.2020 р., що підтверджується відповідним записом на заяві від 07.09.2020 р. До вказаної дати оскаржувані постанови на адресу позивача не надсилалися, про їх існування позивач не знала та була позбавлена можливості їх оскаржити. Отже, саме 24.09.2020 року є датою коли позивач дізналася про наявність вказаних постанов, з урахуванням приписів ст. 287 КАС України строк звернення до суду сплинув 04.10.2020 року, проте у період з 04.10.2020 року по 08.10.2020 року позивач знаходилась за кордоном, що підтверджується відповідними доказами, що і обумовило звернення до суду саме 08.10.2020 р.

Ухвалою суду від 16.11.2020 року провадження по вказані справі було відкрито та вирішено розглянути клопотання про поновлення строку звернення до суду в судовому засіданні. Окрім того, витребувано у відповідача оригінали виконавчого провадження № 56298905 для огляду в судовому засіданні, але 25.11.2020 р. від Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) до суду надійшли матеріали виконавчого провадження № 56298905 в електронній формі, підписані кваліфікованим електронним підписом представника Шевченківського ВДВС, оскільки матеріали вказаного виконавчого провадження були передані до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) відповідно до постанови начальника Управління від 17.11.2020 року.

Постановляючи ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що про наявність оскаржуваних постанов позивачу стало відомо наприкінці липня на початку серпня 2020 року, тоді як до суду позивач звернулася 08.10.2020 р., тобто з суттєвим порушенням строку звернення до суду, встановленим ст. 287 КАС України.

В доводах апеляційної скарги позивач по справі послалася на те, що згідно витягу з Єдиного державного реєстру, керівником Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) є ОСОБА_3 , а тимчасово виконуючим обов`язки керівника - Бойченко Вадим Віталійович. Жодних записів щодо повноважень головного державного виконавця Бакшєєва С.М., Щепелевої Г.М. (особа, яка здійснювала представництво відповідача в судовому засіданні 27.11.2020 р.) у Єдиному державному реєстрі немає. Вказує, що до відзиву не додано жодного документа і сам відзив не містить посилання на «закон, статут, положення, трудовий договір (контракт)», які передбачають право означених посадовців представляти інтереси відповідача як суб`єкта владних повноважень та окрему юридичну особу в порядку самопредставництва. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази того, що головний державний виконавець Бакшеєв С.М., представник відповідача Щепелева Г.М. має право на здійснення адвокатської діяльності та може діяти на підставі довіреності. В матеріалах справи відсутній документ (наказ), який би встановлював наявність або відсутність обмежень повноважень Глушко А. (особа, що видала довіреність на ім`я Бакшеєва С.М.), Бойченко В.В. як тимчасового керівника (в частині, що стосується видачі довіреностей на право представництва відповідача у суді).

На підставі цього вказує, що відзив та додані до нього документи були подані державним виконавцем Бакшеєвим С.М., тобто особою, чиї повноваження на здійснення представництва юридичної особи як у порядку самопредставництва, так і представництва, не підтверджені належним чином, а відзив підписаний особою, яка не мала права його підписувати, а отже, не можуть вважатися поданими відповідачем, та, відповідно, мали бути повернуті судом та не прийматися до уваги при вирішенні питання про поновлення строку на оскарження постанов.

Також апелянт вказує, що наявна в матеріалах справи електронна копія виконавчого провадження № 56298905 зроблена і надана невідомо ким та не містить ЕЦП (електронного цифрового підпису), що підтверджується матеріалами справи, отже, ці документи не можуть вважатися належними та допустимими доказами по справі.

Апелянт також вказала, що судом першої інстанції не було встановлено дати, коли вона дізналася або мала дізнатися про порушення мого права, а лише вказано про те, що «про наявність оскаржуваних постанов позивачу стало відомо наприкінці липня - на початку серпня 2020 року», що не є тотожними поняттями, та не може розцінюватися як її обізнаність про обставини прийняття постанов відповідачем. Зазначила, що 14.07.2020 р. відповідачем було винесено одразу 8 постанов про накладення на мене штрафу на суму 3400, грн. стосовно подій, що мали місце у різні дати: 21.06.20, 22.06.20, 23.06.20, 26.06.20, 02.07.20, 06.07.20, 07.07.20, 11.07.20, про що зазначалося позивачем в заяві про поновлення строку, в письмових та усних поясненнях для суду, та вказано в ухвалі від 27.11.2020 р. Про винесення постанов та про їх зміст позивач не знала і не могла знати з огляду на легітимність своєї поведінки та чинність на той час ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 07.04.2020 р., якою було скасовано постанову від 03.05.2018 р. про відкриття виконавчого провадження № 56298905, а отже це виконавче провадження мало бути закінчено та виконавчі дії не повинні були вчинятися відповідачем.

З приводу наведених вище доводів апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що відзив та додані до нього документи були подані державним виконавцем Бакшеєвим С.М., тобто особою, чиї повноваження на здійснення представництва юридичної особи як у порядку самопредставництва, так і представництва, не підтверджені належним чином, а відзив підписаний особою, яка не мала права його підписувати, а отже, не можуть вважатися поданими відповідачем, та, відповідно, мали бути повернуті судом та не прийматися до уваги при вирішенні питання про поновлення строку на оскарження постанов, а також інших доводів, які стосуються процесуальної дієздатності представників відповідача у справі, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 55 КАС України сторона, третя особа в адміністративній справі, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Юридична особа незалежно від порядку її створення, суб`єкт владних повноважень, який не є юридичною особою, беруть участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її (його) імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи, суб`єкта владних повноважень), або через представника.

Приписами Закону України № 1401, що набрав чинності 30 вересня 2016 року, Конституцію України доповнено статтею 131-2, у якій передбачено, що виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення. Законом можуть бути визначені винятки щодо представництва в суді у трудових спорах, спорах щодо захисту соціальних прав, щодо виборів та референдумів, у малозначних спорах, а також стосовно представництва малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена.

Вказаним Законом розділ XV «Перехідні положення» Конституції України було доповнено пунктом 16-1, у підпункті 11 якого визначено, що представництво відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 та статті 131-2 цієї Конституції виключно прокурорами або адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 01 січня 2017 року; у судах апеляційної інстанції з 01 січня 2018 року; у судах першої інстанції з 01 січня 2019 року.

Представництво органів державної влади та органів місцевого самоврядування в судах виключно прокурорами або адвокатами здійснюється з 01 січня 2020 року.

Представництво в суді у провадженнях, розпочатих до набрання чинності Законом № 1401, здійснюється за правилами, які діяли до набрання ним чинності, до ухвалення у відповідних справах остаточних судових рішень, які не підлягають оскарженню.

Приписами ч. 2 ст. 57 КАС України визначено, що у справах незначної складності та в інших випадках, визначених цим Кодексом, представником може бути фізична особа, яка відповідно до частини другої статті 43 цього Кодексу має адміністративну процесуальну дієздатність.

Повноваження представників сторін та інших учасників справи можуть бути підтверджені довіреністю фізичної або юридичної особи (пункт 1 частини першої статті 59 КАС України).

З матеріалів справи вбачається, що відзив на позовну заяву (разом із додатками) був поданий до суду першої інстанції та підписаний представником відповідача Бакшєєвим С.М., повноваження якого підтверджені належним чином завіреною копією довіреності № 12 від 08.01.2020 р. (а.с. 144).

Із системного аналізу наведених положень чинного законодавства вбачається, що представництво органів державної влади і органів місцевого самоврядування під час розгляду адміністративної справи має здійснюватися адвокатом з 01 січня 2020 року в справах, провадження у яких відкрито після 30 вересня 2016 року. Якщо провадження розпочате до 30 вересня 2016 року, то представництво у судах апеляційної інстанції може здійснюватися представниками, які не мають статусу адвоката.

Винятком з цього правила є окремі категорії справ, до яких віднесені трудові спори, спори щодо захисту соціальних прав, щодо виборів та референдумів, малозначні справи, а також стосовно представництва малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена.

Судова колегія зазначає, що за визначенням п. 20 ч. 1 ст. 4 КАС України адміністративна справа незначної складності (малозначна справа) це адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 12 КАС спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Згідно з ч. 4 ст. 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом; 2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності; 4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ці ж категорії справ зазначено і в ч. 4 ст. 12 КАС України, згідно з якою вони розглядаються виключно за правилами загального позовного провадження.

З матеріалів справи судом встановлено, що предметом спору у цій справі є визнання протиправними та скасування чотирьох постанов від 14.07.2020 р. про накладення штрафу, які винесені державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Бакшеєвим С.М. в межах виконавчого провадження № 56298905.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця передбачені положеннями ст. 287 КАС України.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 287 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 КАС України у справах, визначених статтями 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, заявами по суті справи є позовна заява та відзив на позовну заяву (відзив).

У зв`язку з цим, колегія суддів зазначає, що відзив на позовну заяву (а також додані до нього засвідчені копії документів) поданий та підписаний уповноваженою особою, оскільки ця категорія справ не розглядається виключно за правилами загального позовного провадження, натомість така відноситься до термінових справ, у яких не вимагається проведення підготовчого засідання, а кількість заяв по суті справи є обмеженою, що вказує на її малозначність.

Аналогічні правові висновки з подібного питання викладені в постановах Верховного Суду від 28.04.2020 р. у справі № 640/22160/19 та від 04.06.2020 р. у справі № 640/17721/19.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, враховує вказані висновки Верховного Суду щодо застосування норм права.

Крім того, згідно з ч. 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Що стосується доводів апелянта про те, що в матеріалах справи відсутній документ (наказ), який би встановлював наявність або відсутність обмежень повноважень Глушко А. (особа, що видала довіреність на ім`я Бакшеєва С.М.), колегія суддів зазначає, що долучена до матеріалів справи копія довіреності засвідчена належним чином, оскільки містить назву посади особи, яка її засвідчила, прізвище та ініціали цієї особи, дату засвідчення, її особистий підпис, відмітку «Згідно з оригіналом» та «Копія», а також є засвідченою гербовою печаткою Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), а тому є належним доказом підтвердження повноважень особи, якій ця довіреність видана та не викликає сумнівів у достовірності цього документу. З аналогічних мотивів, повноваження особи, яка представляла інтереси відповідача в судовому засіданні 27.11.2020 р. ( ОСОБА_4 ) також підтверджені належним чином завіреною копією довіреності (а.с. 123).

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що наявна в матеріалах справи електронна копія виконавчого провадження № 56298905 зроблена і надана невідомо ким та не містить ЕЦП (електронного цифрового підпису), що підтверджується матеріалами справи, отже, ці документи не можуть вважатися належними та допустимими доказами по справі, колегія суддів зазначає наступне,

Положеннями ч. ч. 7, 8, 10 ст. 44 КАС України встановлено, що документи (в тому числі процесуальні документи, письмові та електронні докази тощо) можуть подаватися до суду, а процесуальні дії вчинятися учасниками справи в електронній формі з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, за винятком випадків, визначених цим Кодексом.

Процесуальні документи в електронній формі мають подаватися учасниками справи до суду з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи шляхом заповнення форм процесуальних документів відповідно до Положення про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему.

Якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в електронній формі, такі документи скріплюються електронним цифровим підписом учасника справи (його представника). Якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в паперовій формі, такі документи скріплюються власноручним підписом учасника справи (його представника).

За правилом абз. 2 ч. 8 ст. 18 КАС України особи, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, подають процесуальні та інші документи, письмові та електронні докази, вчиняють інші процесуальні дії в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, з використанням власного електронного цифрового підпису, прирівняного до власноручного підпису відповідно до Закону України Про електронний цифровий підпис, якщо інше не визначено цим Кодексом.

Водночас суд вважає за потрібне зауважити, що Закон України Про електронний цифровий підпис, який визначав статус електронного цифрового підпису, втратив чинність 07.11.2018 на підставі Закону України Про електронні довірчі послуги від 05.10.2017 № 2155-VIII.

Отже, на час розгляду справи, порядок використання електронного цифрового підпису врегульований Законом України Про електронні довірчі послуги, який набрав чинності 07.11.2018 р.

Відповідно до ч. 2 ст. 17 Закону України Про електронні довірчі послуги електронна взаємодія фізичних та юридичних осіб, яка потребує відправлення, отримання, використання та постійного зберігання за участю третіх осіб електронних даних, аналоги яких на паперових носіях повинні містити власноручний підпис відповідно до законодавства, а також автентифікація в складових частинах інформаційних систем, в яких здійснюється обробка таких електронних даних та володільцями інформації в яких є органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації державної форми власності, повинні здійснюватися з використанням кваліфікованих електронних довірчих послуг.

В свою чергу, абз. 1 ч. 1 ст. 18 Закону України Про електронні довірчі послуги передбачено, що кваліфікована електронна довірча послуга створення, перевірки та підтвердження кваліфікованого електронного підпису чи печатки надається кваліфікованим постачальником електронних довірчих послуг та включає надання користувачам електронних довірчих послуг засобів кваліфікованого електронного підпису чи печатки для генерації пар ключів та/або створення кваліфікованих електронних підписів чи печаток, та/або перевірки кваліфікованих електронних підписів чи печаток, та/або зберігання особистого ключа кваліфікованого електронного підпису чи печатки.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» від 22.05.2003 року № 851-IV (далі - Закон № 851) електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис (ч. 1 ст. 6 Закону № 851).

За правилами ч. 1 ст. 7 Закону № 851 оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги».

Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа (ч. 2 ст. 6 Закону № 851).

Судовим розглядом встановлено, що ухвалою суду першої інстанції від 16.11.2020 року провадження по вказані справі було відкрито та вирішено розглянути клопотання про поновлення строку звернення до суду в судовому засіданні. Крім того, судом витребувано у відповідача оригінали виконавчого провадження № 56298905 для огляду в судовому засіданні.

Разом з тим, 25.11.2020 р. від Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) до суду надійшли матеріали виконавчого провадження № 56298905 в електронній формі, які підписані кваліфікованим електронним підписом представника Шевченківського ВДВС, оскільки матеріали вказаного виконавчого провадження були передані до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) відповідно до постанови начальника Управління від 17.11.2020 року. Підтвердженням факту підписання цих документів кваліфікованим електронним підписом є протоколи створення та перевірки КЕП, які містяться на звороті цих документів (а.с. 124-138, зворотня сторона).

В свою чергу, колегія суддів зазначає, що в доводах апеляційної скарги позивач по справі послалася на те, що станом на дату часткового ознайомлення із матеріалами ВП № 56298905 - 31.07.2020 р. матеріали томів 3 та 4 не містили оскаржених чотирьох постанов, матеріали не були зшиті нитками, а скріплені лише прищепкою для документів, пронумеровані (навіть не всі матеріали) простим олівцем (який стирається гумкою), що в сукупності свідчить про те, що постанови могли бути в наступному додані до матеріалів ВП, а його аркуші перепронумеровані.

Слід зазначити, що відповідачем у справі не надавалися до суду першої інстанції копії матеріалів виконавчого провадження (щодо чотирьох постанов про накладення штрафу), на яких міститься нумерація аркушів, яка б могла свідчити про те, що під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження 31.07.2020 р. ОСОБА_1 могла достеменно довідатися про існування таких постанов та ознайомитися з їх змістом в частині підстав та мотивів накладення державним виконавцем штрафу.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що відповідачем попри чинність ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 07.04.2020 р. протягом липня-жовтня 2020 року відносно позивача тільки в межах ВП № 56298905 було винесено 31 постанову про накладення штрафів у розмірі 3400,00 грн. по кожній постанові, колегія суддів зазначає наступне.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 07.04.2020 р. скаргу ОСОБА_1 на рішення та дії державного виконавця Шевченківського Відділу ДВС м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області задоволено:

визнано неправомірними дії державного виконавця Шевченківського Відділу ДВС м. Харків Головного територіального управління юстиції в Харківській області Мирної Тетяни Василівни щодо прийняття до виконання виконавчого документу № 638/12278/15-ц, виданого 27.04.2018 р. Дзержинським районним судом м. Харкова, та винесення постанови від 03.05.2018 р. про відкриття виконавчого провадження № 56298905;

скасовано постанову державного виконавця Шевченківського Відділу ДВС м. Харків Головного територіального управління юстиції в Харківській області Мирної Тетяни Василівни від 03.05.2018 р. про відкриття виконавчого провадження № 56298905 з виконання виконавчого документу № 638/12278/15-ц, виданого 27.04.2018 р. Дзержинським районним судом м. Харкова;

визнано неправомірними дії державного виконавця Шевченківського Відділу ДВС м. Харків Головного територіального управління юстиції в Харківській області Мирної Тетяни Василівни щодо складання в межах виконавчого провадження № 56298905 акту від 17.05.2018 р. та винесення постанови від 18.05.2018 р. про накладення штрафу;

скасовано постанову державного виконавця Шевченківського Відділу ДВС м. Харків Головного територіального управління юстиції в Харківській області Мирної Тетяни Василівни від 18.05.2018 р. про накладення штрафу, винесену в межах виконавчого провадження № 56298905.

З посилання на наведену вище ухвалу, апелянт вважає, що це виконавче провадження мало бути закінчено та виконавчі дії не повинні були вчинятися відповідачем.

З цього приводу колегія суддів зазначає, що наведений вище довід позивача стосується суті заявлених позовних вимог та стосується правомірності чи неправомірності прийнятих винесених державним виконавцем постанов, які є предметом спору у цій справі і наявність цієї ухвали суду не впливає на вирішення питання щодо дотримання строку звернення до суду.

Крім того, на момент винесення спірних постанов від 14.07.2020 р. вказана ухвала не набрала законної сили, а в подальшому, постановою Харківського апеляційного суду від 22.09.2020 р. ухвалу Дзержинського районного суду міста Харкова від 07 квітня 2020 року змінено шляхом скасування в частині задоволення скарги ОСОБА_1 на рішення та дії державного виконавця Шевченківського Відділу ДВС м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області щодо визнання неправомірними дії державного виконавця Шевченківського Відділу ДВС м. Харків Головного територіального управління юстиції в Харківській області Мирної Тетяни Василівни прийняття до виконання виконавчого документу № 638/12278/15- ц, виданого 27.04.2018 р. Дзержинським районним судом м. Харкова, винесення постанови від 03.05.2018 р. про відкриття виконавчого провадження № 56298905 та скасування постанови державного виконавця Шевченківського Відділу ДВС м. Харків Головного територіального управління юстиції в Харківській області Мирної Тетяни Василівни від 03.05.2018 р. про відкриття виконавчого провадження № 56298905 з виконання виконавчого документу № 638/12278/15-ц, виданого 27.04.2018 р. Дзержинським районним судом м. Харкова.

Що стосується висновку суду першої інстанції про пропуск строку звернення до суду, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина 3 вказаної вище статті).

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 287 КАС України, позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод та інтересів.

Аналогічні строку оскарження рішень державного виконавця визначені приписами ч. 5 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження».

Судовим розглядом встановлено, що 14.07.2020 р. відповідачем прийнято постанови про накладення штрафу на позивача стосовно подій, що мали місце 02.07.2020 року, 06.07.2020 року, 07.07.2020 року та 11.07.2020 року, які є предметом оскарження у справі, в цього ж дня відповідачем прийнято ще чотири постанови про накладення штрафу на позивача стосовно подій, що мали місце в інші дні.

04.08.2020 р. ОСОБА_1 звернулася до відповідача із заявою, в якій повідомила державного виконавця про те, що накладені штрафи на підставі восьми постанов від 14.07.2020 р., винесених в межах ВП № 56298905 на загальну суму 27200 грн. сплачені. Також заявник повідомив державного виконавця, що вона має намір оскаржити ці постанови в судовому порядку.

Колегія суддів зазначає, що факт сплати позивач накладених державним виконавцем штрафів не є безумовним свідченням того, що позивач знала про порушення своїх прав, з огляду на наступне.

В силу положень ч. 5 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Колегія суддів зазначає, що за змістом зазначеної норми, законодавець виходить не тільки з факту безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про ці факти, зокрема, бути обізнаною з підставами та мотивами накладення штрафу на боржника, що можливо лише при безпосередньому ознайомленню особи зі змістом рішень державного виконавця.

Також судова колегія зазначає, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення її прав, свобод чи інтересів.

Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Посилання суду першої інстанції про те, що про наявність оскаржуваних постанов позивачу стало відомо наприкінці липня на початку серпня 2020 року колегія суддів вважає помилковими, оскільки судом першої інстанції по-перше не встановлено конкретної дати ознайомлення позивача з оскаржуваними постановами, а по-друге, не надано оцінки тій обставині, що позивачем не було отримано копій цих постанов, що об`єктивно перешкоджало праву особі знати про підстави та мотиви накладення штрафів.

Колегія суддів зазначає, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (частини перша, друга статті 55 Конституції України).

За визначенням ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У свою чергу, ч. 1 ст. 5 КАС України передбачає право кожної особи в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Строк звернення до адміністративного суду регламентовано статтею 122 КАС України, за приписами частин першої, другої якої, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За приписами ч. 3 вказаної статті такий строк, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб. Позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Колегія суддів зазначає, що встановлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Поновлення встановленого процесуальним законом строку для звернення до адміністративного суду здійснюється у розумних межах та лише у виняткових, особливих випадках, виключно за наявності обставин об`єктивного і непереборного характеру (підтверджених доказами), які істотно ускладнили або унеможливили своєчасну реалізацію права звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав, свобод або законних інтересів.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.

Обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011). Такі обмеження направленні на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.

Законодавче обмеження строку звернення до суду з позовом, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду з відповідним позовом.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення від 21 грудня 2010 року у справі Перетяка та Шереметьєв проти України).

Як вказувала позивач, отримання оскаржених постанов протягом серпня-вересня 2020 р. також було утруднено: карантинними заходами, введеними відповідачем у зв`язку із розповсюдженням COVID-19, зокрема: скасування особистих прийомів громадян, забороною відвідування громадянами Шевченківського відділу ДВС, та ненадання у зв`язку з цим для ознайомлення матеріалів ВП; знаходженням державного виконавця Бакшеєва С.М. у щорічній відпустці в серпні 2020 р.; знаходженням ОСОБА_1 в період з 17 серпня по 09 вересня 2020 р. у щорічній відпустці, дотриманням карантинних заходів та знаходженням весь цей час поза межами м. Харкова, з огляду на наявність у неї малолітньої дитини та батьків похилого віку (мати - 71 рік та вітчим - 85 років), які відносяться до основної групи ризику; хворобою малолітньої дитини, ОСОБА_5 в період з 14.09.2020 р. по 20.09.2020 р., на підтвердження чого нею надавалися відповідні докази, але не були враховані судом першої інстанції при вирішенні питання про поновлення строку звернення до суду.

Судовим розглядом також встановлено, що 07.09.2020 р. позивач звернулася до відповідача із заявою про видачу їй оскаржуваних постанов і згідно відмітки на цій заяві, ОСОБА_1 отримала копії спірних постанов нарочно лише 24.09.2020 р., що підтверджується відповідним записом на заяві в матеріалах виконавчого провадження і доданою її копією до матеріалів справи. Належних та допустимих доказів вручення їй зазначених постанов до 24.09.2020 р. відповідачем суду не надано.

Наведене, на думку колегії суддів свідчить про те, що в межах спірних правовідносин, фактичною датою, коли особа дізналася про порушення своїх прав та мала об`єкту можливість знати про підстави та мотиви прийняття спірних постанов про накладення штрафів є 24.09.2020 р. і саме з цього дня слід обчислювати строк у десять робочих днів на їх оскарження.

Оскільки до суду першої інстанції позивач звернулася 08.10.2020 р., про що свідчить відбиток штемпеля на поштовому конверті і цей день є останнім (десятим) робочим днем на оскарження цих постанов. Матеріали справи, надані сторонами докази та наведені позивачем доводи з приводу поважності пропуску такого строку, в їх сукупності свідчать про те, що в межах цих правовідносин позивач мала право на поновлення строку звернення до суду, що не було враховано судом першої інстанції при вирішення цього питання. Крім того, з матеріалів справи судом встановлено, що в період з 04.10.2020 р. по 08.10.2020 р. включно ОСОБА_1 знаходилася за кордоном, що підтверджується відповідними відмітками в закордонному паспорті про виїзд за кордон 04.10.2020 р. та в`їзд до України 08.10.2020 р., а також авіаквитками на ім`я ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Враховуючи наведені вище обставини, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що відсутні підстави для поновлення строку звернення до суду, у зв`язку з чим ухвала суду підлягає скасуванню із направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 27.11.2020 року по справі № 520/13934/2020 скасувати.

Справу № 520/13934/2020 направити до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя (підпис)Н.С. Бартош
Судді(підпис) (підпис) З.Г. Подобайло А.М. Григоров

Повний текст постанови складено 21.01.2021 року