Справа № 580/4745/20
Суддя: М.А. Білоноженко
Дата ухвалення: 2021-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2021 року справа № 580/4745/20

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Білоноженко М.А. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області про визнання протиправним, скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

26.10.2020р. до Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Черкаській області (далі - відповідач), в якій просило:

- визнати протиправним та скасувати наказ по особовому складу ГУНП в Черкаській області від 03.09.2020 № 299о/с про звільнення підполковника поліції ОСОБА_1 - начальника Золотоніського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області зі служби в поліції;

- поновити ОСОБА_1 на посаді начальника Золотоніського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області зі спеціальним званням підполковник поліції - з 03.09.2020 року;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Черкаській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 03.09.2020 року по день ухвалення судом рішення;

- допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на службі ОСОБА_1 на посаді начальника Золотоніського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області зі спеціальним званням підполковник поліції з дня ухвалення судом рішення;

- допустити негайне виконання рішення суду в частині зобов`язання Головного управління Національної поліції в Черкаській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за один місяць;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Черкаській області на користь ОСОБА_1 10000,00 гривень моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що наказом відповідача від 03.09.2020 року №229 о/с позивача звільнено зі служби в поліції з посади начальника Золотоніського відділу поліції ГУНП в Черкаській області, у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту. Позивач зазначає, що оскаржуваний наказ прийнято на підставі наказу від 15.05.2020 року №1236, який скасовано, рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 07.09.2020р. у адміністративній справі №580/1954/20, в зв`язку із чим оспорюваний наказ є протиправним та підлягає скасуванню. Крім того представник позивача зазначив, що оскаржуваний наказ був прийнятий відповідачем в період перебування позивача на лікуванні, чим істотно порушено конституційні права Позивача, що також є безумовною підставою для скасування зазначеного наказу.

Також, позивач зазначає, що незаконним звільненням йогу завдано моральної шкоди, які полягають в психологічних переживаннях, порушенні звичного способу життя, залишенні позивача без засобів існування внаслідок звільнення в період перебування на лікуванні.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 02.11.2020р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

19.11.2020р., до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник просив у задоволенні позову відмовити повністю, зазначивши при цьому, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.11.2020р. у адміністративній справі №580/1954/20, рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 07.09.2020р. у вказаній справі скасовано, у задоволенні позову - відмовлено, в зв`язку із чим посилання позивача про відсутність підстав для винесення оскаруваного наказу вважає необгрунтованими. Крім того, звернуто увагу, що на час звільнення позивач не повідомляв відповідача про перебування на лікарняному та не здавав листок непрацездатності, відтак відповідач при винесенні оскаржуваного наказу не був обізнаним щодо обставин тимчасової непрацездатності позивача, що виключає наявність ознак протиправності у діях відповідача.

Також вказано, що позивачем не надано доказів неправомірних дій відповідача щодо заподіяння позивачу сильного душевного хвилювання, значних моральних страждань. Також просили відмовити в задоволенні вимоги про стягнення правничої допомоги, оскільки позивачем надано договір про надання правової допомоги, в якому не визначено ні номеру справи в якій адвокат надає правничу допомогу, а ні розміру гонорару адвоката.

Крім того, 19.11.2020р. до суду представником відповідача подано клопотання про залишення позову без розгляду, в обгрунтування якого вказано, що позивачем пропущено строк звернення до суду із даним позовом, оскільки 04.09.2020р. відповідачем було направлено на адресу позивача повідомлення про звільнення зі служби, отже про звільнення зі служби позивач повинен був дізнатися 04.09.2020р., натомість з даним позовом звернувся до суду - 23.10.2020р., тобто з пропуском місячного строку встановленого ч.5 ст. 122 КАС України.

За наслідками розгляду вказаного клопотання, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

У відповідності до ч. 5 ст. 122 КАС України, для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

З аналізу вказаних положень вбачається, що строк звернення із даним позовом до суду обмежується місячним строком, який в свою чергу обчислюється із дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідач вказує, що позивач повинен був дізнатися про звільнення його зі служби - 04.09.2020р., однак суд зазначає, що матеріали справи містять лише докази направлення 04.09.2020р. позивачу повідомлення від 04.09.2020р. №2590/12/11/01-2020 про звільнення позивача зі служби в поліції, натомість докази отримання вказаного повідомлення позивачем, у матеріалах справи відсутні.

При цьому, суд враховує, що матеріали справи містять докази звернення представника позивача - адвоката Орленка В.В. із адвокатським запитом від 15.09.2020р. до ГУНП в Черкаській області якому просив надати інформацію, зокрема, чи працює позивач на дату звернення в органах поліції та чи видавався наказ по особовому складу про звільнення позивача зі служби.

Відповідно до матеріалів справи, відповідь на адвокатський запит надано відповідачем листом від 24.09.2020р. №0-29аз/01/12/11-2020 до якого, серед іншого, додано витяг із наказу, що слугує предметом оскарження в даній справі.

З урахуванням встановлених обставин, беручи до уваги, що даний позов подано до суду - 24.10.2020р. (згідно відмітки відділення Укрпошти на поштовому конверті), суд доходить висновку, що його подано в межах строків встановлених КАС України, в зв`язку із чим підстави для залишення даного позову без розгляду - відсутні, відтак у задоволенні заявленого клопотання належить відмовити.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Суд встановив, що згідно послужного списку позивача, останній згідно наказу №188 о-с від 27.09.2003р. проходив службу в органах внутрішніх справ та з 07.11.2015р. Національної поліції України (згідно наказу НПУ від 07.11.2015р. №67 о/с).

Відповідно до наказу ГУНП в Черкаській області, позивач з 05.08.2019р. призначений на посаду начальника Золотоніського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області.

Наказом ГУНП в Черкаській області від 15.05.2020р. №1236 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності" відповідно до статті 11, 12, 13, 19 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, за вчинення дисциплінарного проступку, що виразилося у порушенні вимог п.1, 2 ч. 1 ст. 2, ст. 3, ч.1 ст. 6, ч.5 ст.7, ч.1 ст. 8, ч. 1 ст.12, п.1, 2 ч. 1, ч.3 ст.18, п.1-3, 10 ч. 1 ст. 23, ч. 2, 3 ст.30 Закону України "Про Національну поліцію", ст. 38 та ст.39 Закону України "Про запобігання корупції", п.1-3, 6, 7, 11, ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, абзацами 1, 2, 6-8, 10 ч. 1 1 та абзацами 2 ч.2 розділу ІІ абзаців 1, 2 ч.2 та ч. 3,4 розділу IV, абзацу 2 ч. 4 розділу V Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 №1179, Присяги поліцейського начальника Золотоніського відділу поліції ГУНП в Черкаській області підполковника поліції ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Відповідно до витягу з наказу ГУНП в Черкаській області від 03.09.2020р. №229 о/с, позивача - підполковника поліції ОСОБА_1 відповідно до п. 6 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту) ч. 1 ст. 77 ЗУ «Про Національну поліцію» звільнено зі служби в поліції з 04.09.2020р.

Вважаючи своє звільнення незаконним, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд виходить з такого.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України "Про Національну поліцію" від 2 липня 2015 року № 580-VIII (далі - Закон №580-VIII).

Згідно із пунктом 1 частини 1 та частиною 2 статті 18 Закону № 580-VIII поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського.

Поліцейський на всій території України незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу доби в разі звернення до нього будь-якої особи із заявою чи повідомленням про події, що загрожують особистій чи публічній безпеці, або в разі безпосереднього виявлення таких подій зобов`язаний вжити необхідних заходів з метою рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, і повідомити про це найближчий орган поліції.

Відповідно до частини 1, 2 стаття 19 Закону № 580-VIII у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження визначає Дисциплінарний статут Національної поліції України, затверджений Законом України від 15 березня 2018 року № 2337-VIII (далі - Дисциплінарний статут).

Статтею 11 Дисциплінарного статуту визначено, що за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

За вчинення адміністративних правопорушень поліцейські несуть дисциплінарну відповідальність відповідно до цього Статуту, крім випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Поліцейських, яких в установленому порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або цивільно-правової відповідальності, одночасно може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно з цим Статутом.

Статтею 12 Дисциплінарного статуту передбачено, що дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Відповідно до частин 1, 2 та пунктів 6, 7 частини 3 статті 13 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.

До поліцейських можуть застосовуватися, серед інших, такі види дисциплінарних стягнень: звільнення з посади; звільнення із служби в поліції.

Відповідно до п.6 ч.1 ст. 77 Закону №580-VIII, поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Відповідно до частини 3 статті 22 Дисциплінарного статуту, дисциплінарні стягнення у виді звільнення з посади, пониження у спеціальному званні на один ступінь та звільнення із служби в поліції виконуються (реалізуються) шляхом видання наказу по особовому складу.

При вирішенні даного спору по суті, суд зазначає наступне.

Як уже встановлено вище судом, наказом ГУНП в Черкаській області від 15.05.2020р. №1236 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності" позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції.

В подальшому, у відповідності до п.6 ч.1 ст. 77 Закону №580-VIII у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, відповідачем прийнято оскаржуваний наказ про звільнення позивача зі служби в поліції.

Як вбачається із підстав позову, позивач вважає протиправним оскаржуваний наказ, оскільки його прийнято на підставі наказу від 15.05.2020 року №1236, який скасовано, рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 07.09.2020р. у адміністративній справі №580/1954/20.

Надавши оцінку вказаній обставині, суд зазначає наступне.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 07.09.2020р. у адміністративній справі №580/1954/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області про визнання протиправними та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, адміністративний позов задоволено частково, визнано протиправним та скасовано наказ ГУНП в Черкаській області від 15.05.2020р. №1236 про притягнення начальника Золотоніського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції.

В подальшому, за наслідками апеляційного розгляду адміністративної справи №580/1954/20, Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.11.2020р. рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 07.09.2020р. - скасовано, у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовлено.

З урахуванням встановлених обставин, судом вбачається, що наказ від 15.05.2020р. №1236 про притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача був чинним станом на 03.09.2020р. (дата наказу про звільнення) та залишається чинним та не скасованим станом на дату розгляду даної справи. Таким чином, оскільки оскаржуваний наказ прийнято відповідачем у відповідності до п.6 ч.1 ст. 77 Закону №580-VIII, у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення, суд доходить висновку про необгрунтованість доводів позивача у цій частині.

Стосовно посилань представника позивача на обставину винесення оскаржуваного наказу відповідачем в період перебування позивача на лікуванні, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що згідно листка непрацездатності серії АДЯ №548800, виданого КНП "Черкаська міська консультативно-діагностична поліклініка" позивач перебував на амбулаторному лікуванні з 31.08.2020р. до 04.09.2020р., з 05.09.2020р. до 09.09.2020р., з 10.09.2020р. до 17.09.2020р., з 18.09.2020р. до 24.09.2020р.

З даного приводу суд зазначає, що наказом Міністерства охорони здоров`я України №455 від 13 листопада 2001 року затверджено Інструкцію про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян (далі - Інструкція № 455).

Відповідно до п. 1.1 Інструкції №455, тимчасова непрацездатність працівників засвідчується листком непрацездатності.

Згідно п. 2.5-2.6 Інструкції №455, листок непрацездатності у разі захворювання, травми, в тому числі й побутової, видається в день установлення непрацездатності, крім випадків лікування в стаціонарі.

Особам, які звернулися за медичною допомогою та визнані непрацездатними по завершенні робочого дня, листок непрацездатності може видаватись, за їх згодою, з наступного календарного дня.

Як вбачається з матеріалів справи, листок непрацездатності серії АДЯ №548800, видано КНП "Черкаська міська консультативно-діагностична поліклініка" - 31.08.2020р., у перший день встановлення непрацездатності позивача.

Разом з тим, суд враховує, що позивачем у адміністративному позові не заявлено жодних посилань та не надано доказів щодо повідомлення відповідача про втрату позивачем працездатності з 31.08.2020р.

Обставина неповідомлення позивачем про втрату працездатності підтверджуються довідкою управління кадрового забезпечення ГУНП в Черкаській області від 17.11.2020р., згідно якої листки непрацездатності стосовно перебування на лікуванні позивача у період з 27.02.2020р. до дати складення довідки до управління кадрового забезпечення ГУНП в Черкаській області для узагальнення та обліку не надходили.

З урахуванням встановлених обставин, доводи позивача про те, що відповідач, при винесенні оскаржуваного наказу, діяв протиправно, так як позивач перебував на лікарняному, судом не може бути взято в якості належної підстави для скасування наказу про звільнення, оскільки, як було встановлено в ході розгляду даної справи, вказаний вище листок непрацездатності не було надано позивачем відповідачу, а було надано лише до матеріалів даної справи.

На підставі вищевикладеного, беручи до уваги, що відповідач не був повідомлений про обставину тимчасової непрацездатності позивача, а також те, що оскаржуваний наказ винесено у відповідності до п.6 ч.1 ст. 77 Закону №580-VIII, у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення, суд доходить висновку, що відповідач при винесенні наказу про звільнення позивача діяв у межах та на підставі наданих йому повноважень, в зв`язку із чим відсутні підстави вважати оскаржуваний наказ протиправним, відтак позовні вимоги в цій частині суд вважає необгрунтованими, в задоволенні яких належить відмовити.

Суд також зазначає, що позовні вимоги про поновлення позивача на службі в поліції та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачк грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 03.09.2020 року по день ухвалення судом рішення, а також про стягнення моральної шкоди, є похідними від позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу від 03.09.2020 № 299о/с, відтак з огляду на встановлену, в ході розгляду даної справи, обґрунтованість наказу від 03.09.2020 № 299о/с, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову в іншій частині позовних вимог.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог належить відмовити.

Відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 14, 72, 76, 90, 241-246, 255, 295 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову - відмовити.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України через суд першої інстанції до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу VII Перехідних положень, частини 3 Розділу VI Прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.А. Білоноженко