Справа № 520/14060/19
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2021-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2021 р.Справа № 520/14060/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бегунца А.О.,

Суддів: Рєзнікової С.С. , Мельнікової Л.В. ,

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.07.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Бідонько А.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 20.07.20 року по справі № 520/14060/19

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Державної податкової служби у Харківській області

про скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби у Харківській області, в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Харківській області №1-2031 від 05.04.2019, яким фізичній особі ОСОБА_1 нарахований земельний податок з фізичних осіб у 2019 році на суму 38343 грн. 56 коп.;

- визнати протиправною та скасувати податкову вимогу ГУ ДПС у Харківській області №124754-57 від 05.09.2019, якою фізичну особу ОСОБА_1 зобов`язано сплатити суму податкового зобов`язання у вигляді земельного податку з фізичних осіб у сумі 38343,56 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що податковий орган під час прийняття податкового повідомлення - рішення здійснив нарахування податкового зобов`язання з земельного податку без врахування того, що позивач не є власником або користувачем земельної ділянки, а є власником нежитлових приміщень. Також зазначив, що у позивача відсутній обов`язок сплати з земельного податку з фізичних осіб, оскільки фізичні особи-підприємці, які перебувають на спрощеній системі оподаткування, не є платниками земельного податку лише за земельні ділянки, що використовуються ними для провадження підприємницької діяльності, і доходи від провадження якої оподатковуються єдиним податком. Крім того, податкове зобов`язання розраховане відповідачем за відсутності даних державного земельного кадастру у формі витяту або довідки, як це передбачено Податковим кодексом України. Також позивачем вказано, що податковим органом порушено порядок направлення податкового повідомлення-рішення № 1-2031 від 05.04.2019.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 13.07.2020 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням, позивачем ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.07.2020 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначає, що особа, яка володіє нерухомим майном, що розташоване на земельній ділянці, права на яку не оформлені, не можна вважати платником земельного податку.

В судове засідання сторони не з`явились, про день, час та місце судового засідання повідомлені своєчасно та належним чином. Від позивача до Другого апеляційного адміністративного суду надійшла заява про розгляд справи без його участі

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, неявка сторін або інших учасникв справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що на підставі договору купівлі-продажу серії АЕР №263302 від 03.04.2002 позивау ОСОБА_1 , належать на праві приватної власності частина нежитлових приміщень в літ. "А-2" загальною площею 387,4 кв.м., які розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Головним управлінням ДПС у Харківській області на підставі п.п.54.3.3 п.54.3 ст.54 Податкового кодексу України та відповідно до п. 286.5 ст.286 розділу ХІІІ Податкового кодексу України відносно позивача прийнято податкове повідомлення-рішення №1-2031 від 05.04.2019, яким визначено податкове зобов`язання за платежем земельний податок з фізичних осіб в розмірі 38343,56 грн. та податкова вимога №124751-57 від 05.09.2019.

Податкове повідомлення-рішення направлено рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу позивача, яка зазначена в облікових даних платника податків, а саме АДРЕСА_2 . Поштове відправлення повернулося до Головного управління ДПС у Харківській області з відміткою "за закінченням терміну зберігання".

Позивачем зазначено, що про нарахування земельного податку дізнався лише через Електронний кабінет платника, а за допомогою засобі поштового зв`язку отримана вже податкова вимога Головного управління ДПС у Харківській області №124751-57 від 05.09.2019.

З матеріалів справи встановлено, що позивач звернувся з заявою від 17.09.2019 до Головного управління ДПС у Харківській області із проханням надати відповідні роз`яснення щодо нарахування земельного податку у 2019 році у сумі 38343,56 гривень, а також надати належним чином засвідчений відповідний документ (повідомлення, рішення, лист тощо) про нарахування вказаної суми податку.

Листом №2681/ФОП/20-40-57-06-20 від 16.10.2019 позивачем отримано відповідь Головного управління ДПС у Харківській області, зокрема, щодо порядку нарахування земельного податку у 2019 році та вказано, що до листа додасться копія податкового повідомлення рішення ГУ ДПС у Харківській області №1-2031 від 05.04.2019. Проте, як зазначає позивач, вказане податкове повідомлення рішення відсутнє. У зв`язку з чим позивач повторно звернувся до Головного управління ДПС у Харківський області із заявою про видачу наручно копії податкового повідомлення-рішення.

Копію податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області №1-2031 від 05.04.2019 отримана наручно представником позивача 06.11.2019.

20.09.2019 року позивачем за допомогою засобів поштового зв`язку отримана податкова вимога Головного управління ДПС у Харківській області №124754-57 від 05 вересня 2019 року якою ОСОБА_1 зобов`язано сплатити земельний податок (борг) у сумі 38343,56 гривень, як узгоджений.

Позивачем податкова вимога ГУ ДПС у Харківській області №124754-57 від 05 вересня 2019 року оскаржена в адміністративному порядку до контролюючого органу вищого рівня Державної податкової служби України

Позивачем після отримання податкового повідомлення рішення №1-2031 від 05.04.2019, надані додаткові пояснення та документи до вищевказаної скарги із проханням визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області №1-2031 від 05.04.2019.

За результатами оскарження податкової вимоги у адміністративному порядку позивачем 11.12.2019 отримане рішення Державної податкової служби України про результати розгляду скарги №11564/6/99-00-10-05-15 від 02.12.2019, яким податкова вимога Головного управління ДПС у Харківській області №124754-57 від 05 вересня 2019 року залишена без змін, а скарга в цій частині - без задоволення.

Також рішенням Державної податкової служби України №11351/6/99-00-08-05-04 від 29.11.2019 доповнення позивача до скарги щодо оскарження ППР Головного управління ДПС у Харківській області №1-2031 від 05.04.2019 залишені без розгляду.

Не погоджуючись із вказаним податковим повідомленням-рішенням та податковою вимогою, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Земельні відносини в Україні регулюються Земельним кодексом України, а справляння плати за землю, зокрема, земельного податку здійснюється відповідно до положень Податкового кодексу України, яким визначено порядок оподаткування земельних ділянок і перелік пільг по земельному податку.

Положеннями ст. 206 Земельного кодексу України передбачено, що використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Відповідно до пп. 14.1.72 п.14.1 ст. 14 Податкового кодексу України земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XII цього Кодексу).

При цьому, положеннями п.269.1 ст.269 Податкового кодексу України визначено, що платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Як передбачено п. 270.1 ст.270 Податкового кодексу України об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Відповідно до ст. 271 Податкового кодексу України базою оподаткування є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом, площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.

Згідно з пунктом 271.2 статті 271 Податкового кодексу України рішення рад щодо нормативної грошової оцінки земельних ділянок розташованих у межах населених пунктів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування нормативної грошової оцінки земель або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Згідно із п. 286.1 ст.286 Податкового кодексу України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру. Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, у сфері будівництва щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пп.286.5 ст.286 Податкового кодексу України нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення - рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку визначеному статтею 58 цього Кодексу

Як передбачено приписами п.287.1 ст.287 Податкового кодексу України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році.

Відповідно до п.287.8 ст.287 Податкового кодексу України власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку сплачує до бюджету податок за площі під такими приміщеннями (їх частинами) з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Згідно з положеннями п.286.6 ст.286 Податкового кодексу України на земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у спільній власності кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується з урахуванням прибудинкової території кожному з таких осіб: 1) у рівних частинах - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділена в натурі, або одній з таких осіб-власників, визначеній за їх згодою, якщо інше не встановлено судом; 2) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній частковій власності; 3) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності і поділена в натурі.

Таким чином, обов`язок платника податку сплачувати плату за землю виникає у власників та землекористувачів з дня виникнення права власності або користування земельною ділянкою.

Водночас, право власності та користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до положень Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Колегія суддів зазначає, що питання переходу права власності на земельну ділянку у разі набуття права на житловий будинок, будівлю, споруду, що розміщені на ній, регулюються і положеннями ст.120 Земельного кодексу України та ст. 377 Цивільного кодексу України, якими визначено, що до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності або право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені.

Платником земельного податку є особа, яка володіє відповідним речовим правом на земельну ділянку (правом власності або правом користування).

З моменту набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (нежитлового приміщення), обов`язок зі сплати податку за земельну ділянку, на якій розміщений такий об`єкт, покладається на особу, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду.

З аналізу вищенаведених норм слід дійти висновку, що фізична особа - власник нежилого приміщення (його частини) є платником земельного податку з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Зазначена позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 01.04.2019 у справі №804/5493/16 та від 14.05.2019 у справі №826/13773/1, що враховується судом відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.

Отже, враховуючи обставини того, що позивач є власником нежитлових приміщень загальною площею 387,4 кв.м, розташованих за адресою вул. Самонівська, буд. 54, м. Харків, то незважаючи на те, що останній не зареєстрував право власності чи користування земельною ділянкою під належними йому на праві власності нежитловими приміщеннями, виходячи із принципу пріоритетності норм Податкового кодексу України над нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплений у пункті 5.2 статті5 Податкового кодексу України, обов`язок зі сплати земельного податку виник у позивача з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

При цьому, посилання позивача на обставини протиправності податкового повідомлення - рішення та податкової вимоги зводяться в цілому до відсутності у нього обов`язку стосовно сплати земельного податку з огляду на не оформлення права власності або користування земельною ділянкою.

Щодо твердження позивача стосовно звільнення від нарахування, сплати земельного податку на підставі ст. 297 ПКУ колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 4 ст. 297.1 ст. 297 ПК платники єдиного податку звільняються від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з податку на майно (в частині земельного податку), крім земельного податку на земельні ділянки, що не використовуються платниками єдиного податку першої - третьої груп для провадження господарської діяльності та платниками єдиного податку четвертої групи для ведення сільськогосподарського товаровиробництва.

Тобто умовою несплати земельного податку за зазначеною системою оподаткування є те, що суб`єкт господарювання, який є власником чи користувачем земельної ділянки, використовує цю земельну ділянку для проведення господарської діяльності.

Однак згідно з зареєстрованими за ОСОБА_1 КВЕД - виробництво верхнього одягу, діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту, оптова торгівля одягом і взуттям, роздрібна торгівля одягом у спеціалізованих магазинах, позивач в своїй господарській діяльності використовує саме нежитлове приміщення, а не земельну ділянку, а отже пп.4 ст. 297 ст. 297 ПК не може бути застосований.

Щодо твердження позивача стосовно порушення контролюючим органом порядку направлення оскаржуваного податкового повідомлення - рішення колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі ст. 45 ПК платник податків фізична особа зобов`язаний визначити свою податкову адресу.

Податковою адресою платника податків фізичної особи визнається місце її проживання , за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі.

Пунктом 58.3 ст. 58 ПК передбачено, що податкове повідомлення рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи з повідомлення про вручення або у порядку , визначеному п.42.4 ст. 42 ПК. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарги.

Відповідно до п.70.7 ст. 70 ПК фізичні особи - платники податків зобов`язані подавати контролюючим органам відомості про зміну даних , які вносяться до облікової карки або повідомлення, протягом місяця з дня виникнення таких змін шляхом подання відповідної заяви за формою та у порядку, визначеними центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та митну політику.

З матеріалів справи встановлено, що прийняте Головним управлінням ДПС у Харківській області № 1-2031 від 05.04.2019 направлено рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу позивача, яка зазначена в облікових даних платника податків, а саме АДРЕСА_2 . Поштове відправлення повернулося до Головного управління ДПС у Харківській області з відміткою "за закінченням терміну зберігання".

Позивач зазначає, що контролюючий орган направив податкове повідомлення рішення на некоректну адресу, оскільки адресою його реєстрації, проживання та листування вже довгий час є АДРЕСА_3 .

Оскільки в матеріалах справи відсутні докази подання позивачем відомостей про зміну даних, які вносяться до облікової карки або повідомлення, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач направив податкове повідомлення рішення відповідно до порядку, передбаченого діючим законодавством.

Враховуючи, що позивач є власником нежитлових приміщень, розташованих за адресою АДРЕСА_1 та те, що обов`язок зі сплати земельного податку у позивача виник з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач, приймаючи податкове повідомлення-рішення №1-2031 від 05.04.2019 та податкову вимогу про сплату боргу №124754-57 від 05.09.2019, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені діючим законодавством.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджено положення нормативних актів, що регулюють спірні правовідносини та дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Згідно із ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процессуального права.

Таким чином, колегія суддів, переглянувши рішення суду першої інстанції, дійшла висновку, що при прийнятті рішення, суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального права

Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.07.2020 року по справі № 520/14060/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)А.О. Бегунц
Судді(підпис) (підпис) С.С. Рєзнікова Л.В. Мельнікова
Повний текст постанови складено 22.01.2021 року