Справа № 810/1345/18
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2021-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/1345/18 Суддя першої інстанції: Панова Г. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2021 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Степанюка А.Г.,

суддів - Епель О.В., Карпушової О.В..

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області на прийняте за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження рішення Київського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2018 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області (далі - Відповідач, УВД ФСС у Київській області) про:

- визнання протиправною відмови УВД ФСС у Київській області страхувальнику адвокату ОСОБА_1 у врахуванні заробітної плати, отриманої застрахованою особою - ОСОБА_1 від ПНТП «Ефект» за період з 01.08.2016 року по 30.06.2017 року у сумі 16 829,32 грн. при визначенні розміру допомоги застрахованій особі - ОСОБА_1 по вагітності та пологам;

- зобов`язання УВД ФСС у Київській області провести страхувальнику - адвокату ОСОБА_1 перерахунок розміру допомоги по вагітності та пологам з врахуванням заробітної плати, отриманої застрахованою особою - ОСОБА_1 від ПНТП «Ефект» за період з 01.08.2016 року по 30.06.2017 року у сумі 16 829,32 грн. та зобов`язання УВД ФСС у Київській області здійснити адвокату ОСОБА_1 доплату допомоги по вагітності та пологам в сумі 5 809,86 грн.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 20.12.2018 року позов задоволено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що законодавство не містить заборон чи обмежень щодо сумування всіх отриманих доходів у дванадцятимісячному періоді перед настанням страхового випадку (тимчасовою втратою працездатності), а тому Позивачем на законних підставах при обчисленні середнього доходу для розрахунку допомоги по вагітності та пологам було враховано розмір отриманої заробітної плати від ПНТП «Ефект» за період 01.08.2016 року по 30.06.2017 року у сумі 16 829,32 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що розрахунок середньоденного доходу для нарахування допомог по вагітності та пологах проведений згідно вимог чинного законодавства, адже останнім не передбачено при обчисленні середнього доходу сумування доходів із попередніх місць роботи у дванадцятимісячному періоду перед настанням страхового випадку.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.02.2019 року повернуто апеляційну скаргу.

Постановою Верховного Суду від 22.10.2020 року задоволено касаційну скаргу УВД ФСС у Київській області - скасовано ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.02.2019 року та справу направлено до Шостого апеляційного адміністративного суду для продовження розгляду на стадії вирішення питання щодо відкриття апеляційного провадження.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.11.2020 року було відкрито апеляційне провадження у справі та встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 11.12.2020 року призначено справу до розгляду у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 має право на зайняття адвокатською діяльністю, що підтверджується свідоцтвом, виданим на підставі рішення Київської обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 23.03.2011 року №216 (а.с. 12).

Згідно довідки про взяття на облік платника податків від 30.04.2014 року № 085 адвоката ОСОБА_1 взято на облік у Білоцерківській об`єднаній державній податковій інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області (а.с. 13).

29.08.2017 року Позивачу було видано листок непрацездатності серії АДІ № 885133 на період з 09.08.2017 року по 12.12.2017 року у зв`язку з вагітністю і пологами (а.с. 27).

07.09.2017 року з метою отримання допомоги по вагітності і пологах ОСОБА_1 звернулася до відділення у місті Біла Церква управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області із заявою-розрахунком (а.с. 15).

15.09.2017 року відділенням у місті Біла Церква Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області було проведено позапланову перевірку адвоката ОСОБА_1 за період з 08.06.2017 року по 11.09.2017 року з питань правомірності нарахування матеріального забезпечення за страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності по листку непрацездатності № 885133, виданого ОСОБА_1 на період з 09.08.2017 року по 12.12.2017 року, висновки якої зафіксовані в акті від 15.09.2017 року (а.с. 28-30).

В акті перевірки містяться висновки і пропозиції, згідно яких адвокату ОСОБА_1 розрахунок допомоги по вагітності та пологах на підставі листка непрацездатності серія АДІ № 885133, виданого на період з 09.08.2017 року по 12.12.2017 року, необхідно провести згідно чинного законодавства України. Крім того, адвокату Семиді Л.В. необхідно подати до відділення у місті Біла Церква Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області уточнену заяву-розрахунок для фінансування допомоги по вагітності та пологах на підставі листка непрацездатності серія АДІ № 885133, виданого ОСОБА_1 на період з 09.08.2017 року по 12.12.2017 року, у розмірі 19 396,44 грн.

Указані висновки, як встановлено судом першої інстанції, обґрунтовані тим, що при обчисленні середньоденного доходу страхувальником було враховано розмір доходу, отриманого адвокатом ОСОБА_1 від здійснення незалежної професійної діяльності за період з 01.08.2016 року по 31.07.2017 року у сумі 56 189,75 грн. та розмір заробітної плати, отриманої ОСОБА_1 від Приватного науково-технічного підприємства «Ефект» за період з 01.08.2016 року по 30.06.2017 року у сумі 16 829,32 грн. Разом з тим, страховий випадок з Позивачем стався вже після того як вона звільнилася з ПНТП «Ефект», а чинним законодавством не передбачено при обчисленні середнього доходу сумування доходів із попередніх місць роботи у дванадцятимісячному періоді перед настанням страхового випадку.

Також в акті перевірки зазначено, що допомога по вагітності та пологах, нарахована Позивачу, повинна компенсувати втрату її доходу від провадження незалежної професійної діяльності, а не будь які інші майбутні доходи, отримані з інших джерел.

Не погодившись з висновками перевірки, Позивач 21.09.2017 року подав заперечення до акту перевірки (а.с. 31-32).

Листом від 22.09.2017 року №76 УВД ФСС у Київській області повідомило ОСОБА_1 про те, що розмір нарахованої допомоги по вагітності та пологах проведений згідно чинного законодавства України та повинен становити 1 396,44 грн., а також про те, що 19.09.2017 відділенням у м. Біла Церква було профінансовано виплату у розмірі 19 396,44 грн. Крім того, у листі вказано, що для обчислення середнього доходу беруться лише відомості звіту про суми нарахованого доходу застрахованої особи та суми нарахованого єдиного внеску (а.с. 33-34).

На підставі встановлених вище обставин, виходячи з системного аналізу приписів Конституції України, ст. ст. 1, 4, 16, 19, 20, 26, 30 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 року №1105-XIV (далі - Закон №1105-XIV), ст. 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року №2464-VI (далі - Закон №2464-VI), а також Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26.09.2001 року №1266 (далі - Порядок №1266), суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на відсутність нормативної заборони сумування доходів особи при обчисленні середнього доходу останньої.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я визначено Законом № 1105-XIV.

Пунктом 3 частини 1 статті 1 Закону № 1105-XIV (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - соціальне страхування) - це система прав, обов`язків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення, страхові виплати та надання соціальних послуг застрахованим особам за рахунок коштів Фонду соціального страхування України.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону № 1105-XIV Фонд соціального страхування України є органом, який здійснює керівництво та управління загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та медичним страхуванням, провадить акумуляцію страхових внесків, контроль за використанням коштів, забезпечує фінансування виплат за цими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування та здійснює інші функції згідно із затвердженим статутом.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 16 Закону № 1105-XIV застраховані особи мають право, зокрема, отримання у разі настання страхового випадку матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг, передбачених цим Законом.

У силу ст. 18 Закону № 1105-XIV страхуванню у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності підлягають особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту), цивільно-правового договору, на інших підставах, передбачених законом, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності та господарювання, у тому числі в іноземних дипломатичних та консульських установах, інших представництвах нерезидентів або у фізичних осіб, а також обрані на виборні посади в органах державної влади, органах місцевого самоврядування та в інших органах, фізичні особи - підприємці, особи, які провадять незалежну професійну діяльність, члени фермерського господарства, якщо вони не належать до осіб, які підлягають страхуванню у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності на інших підставах.

Частиною 3 статті 19 Закону № 1105-XIV закріплено, що особи, які забезпечують себе роботою самостійно (займаються підприємницькою, адвокатською, нотаріальною, творчою та іншою діяльністю, пов`язаною з одержанням доходу безпосередньо від цієї діяльності, в тому числі члени творчих спілок, творчі працівники, які не є членами творчих спілок), мають право на матеріальне забезпечення та соціальні послуги відповідно до цього Закону за умови сплати страхових внесків до Фонду згідно із законом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 20 Закону № 1105-XIV за страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності надаються такі види матеріального забезпечення та соціальних послуг, зокрема, як допомога по вагітності та пологах.

За правилами ч. 1 ст. 25 Закону № 1105-XIV допомога по вагітності та пологах надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке компенсує втрату заробітної плати (доходу) за період відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами.

Допомога по вагітності та пологах застрахованій особі виплачується за весь період відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами, тривалість якої становить 70 календарних днів до пологів і 56 (у разі ускладнених пологів або народження двох чи більше дітей - 70) календарних днів після пологів.

Відповідно до ч. 1 ст.26 Закону № 1105-XIV допомога по вагітності та пологах надається застрахованій особі у розмірі 100 відсотків середньої заробітної плати (доходу), обчисленої у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, і не залежить від страхового стажу.

У свою чергу, у статті 33 Закону № 1105-XIV закріплено, що при обчисленні середньої заробітної плати (доходу) для забезпечення допомогою по тимчасовій непрацездатності, по вагітності та пологах враховуються всі види заробітної плати (доходу) в межах граничної суми місячної заробітної плати (доходу), на яку нараховуються страхові внески на страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності. Порядок обчислення середньої заробітної плати для надання допомоги по тимчасовій непрацездатності, по вагітності та пологах визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно 3 Порядку №1266 середньоденна заробітна плата (дохід, грошове забезпечення) обчислюється шляхом ділення нарахованої за розрахунковий період (12 календарних місяців) заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на яку нарахований єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або страхові внески на відповідні види загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - єдиний внесок та/або страхові внески), на кількість календарних днів зайнятості (відповідно до видів страхування - період перебування у трудових відносинах, виконання робіт (послуг) за цивільно-правовими договорами, проходження служби, провадження підприємницької або іншої діяльності, пов`язаної з отриманням доходу безпосередньо від такої діяльності) у розрахунковому періоді без урахування календарних днів, не відпрацьованих з поважних причин, - тимчасова непрацездатність, відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами, відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та шестирічного віку за медичним висновком, відпустка без збереження заробітної плати (далі - поважні причини).

При цьому, згідно п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону №2464-VI максимальна величина бази нарахування єдиного внеску - максимальна сума доходу застрахованої особи на місяць, що дорівнює п`ятнадцяти розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом, на яку нараховується єдиний внесок.

Пунктом 32 Порядку №1266 передбачено, що середня заробітна плата для розрахунку допомоги по вагітності та пологах і допомоги по тимчасовій непрацездатності, оплати перших п`яти днів тимчасової непрацездатності за рахунок коштів роботодавця обчислюється роботодавцями на підставі відомостей, що включаються до звіту про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що подаються до ДФС.

У разі коли відомості про застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування не містять усіх необхідних даних для обчислення середньої заробітної плати (винагороди за цивільно-правовими договорами), такі дані за відповідні періоди надаються роботодавцем протягом п`яти робочих днів за зверненням органів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування або застрахованої особи за формою згідно з додатком (пункт 33 указаного Порядку).

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що основою обчислення середньої заробітної плати (доходу) для цілей визначення розміру нарахування допомоги по вагітності та пологах є база нарахування єдиного внеску в межах граничної суми місячної заробітної плати (доходу), на яку нараховуються страхові внески на страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, та який фактично було сплачено.

Як вбачається з матеріалів справи та було вірно встановлено судом першої інстанції, під час розрахунку середньої заробітної плати та доходу застрахованої особи - ОСОБА_1 , страхувальником - адвокатом Семидою Л.В., у відповідності до вимог було враховано заробітну плату і дохід, отриманий застрахованою особою - ОСОБА_1 , та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за останні 12 місяців, які передували страховому випадку.

Для підтвердження розрахованого розміру допомоги по вагітності та пологах на підставі листка непрацездатності серії АДІ № 885133, виданого ОСОБА_1 у розмірі 25 206,30 грн. Позивачем було надано Відповідачу копії документів, що підтверджують отриманий дохід та заробітну плату застрахованої особи ОСОБА_1 за останні 12 місяців, до настання страхового випадку, а саме:

- довідки Білоцерківської ОДПІ ГУ ДФС Київської області від 03.08.2017 року (підтвердження сплати ЄСВ адвокатом ОСОБА_1 , як самозанятою особою);

- довідки форми ОК-5 з Пенсійного фонду України від 21.08.2017 року (підтвердження сплати єдиного внеску за ОСОБА_1 , як найманого працівника);

- податкової декларації ОСОБА_1 за 2016 рік;

- звіту про суми нарахованого доходу застрахованої особи та суми нарахованого єдиного внеску за 2016 рік.

Отже, як вірно підкреслив суд першої інстанції, із змісту наданих Позивачем пояснень та документів вбачається, що у період з 01.08.2016 року по 30.06.2017 року Приватне науково-технічне підприємство «Ефект» нарахувало та виплатило ОСОБА_1 заробітну плату у розмірі 16 829,32 грн. та сплатило з цієї суми єдиний соціальний внесок. А відтак указана сума повинна бути включена при обчисленні середньої заробітної плати (доходу) для визначення розміру допомоги по вагітності та пологах.

Таким чином, враховуючи, що розмір допомоги по вагітності та пологах розраховується з урахуванням всіх видів заробітної плати (доходу), на яку нараховуються страхові внески на страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, колегія суддів приходить до висновку про безпідставність відмови Відповідача у виплаті Позивачу допомоги по вагітності та пологах без врахування заробітної плати, отриманої застрахованою особою - ОСОБА_1 від роботодавця - ПНТП «Ефект».

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу, що розмір допомоги по вагітності та пологах Позивача повинен вираховуватися з огляду на сплачені страхові внески, як під час роботи найманим працівником, так і під час зайняття адвокатською діяльністю (самозайнята особа), виходячи з пропорційності внесків сплачених за кожним з зазначених місць роботи з урахуванням граничної суми місячної заробітної плати (доходу), на яку нараховуються страхові внески на страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності.

Посилання Апелянта на приписи статті 30 Закону №1105-XIV з твердженням про те, що виплати допомоги по вагітності та пологах надаються лише за основним місцем роботи та за сумісництвом у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України, судовою колегією відхиляється, позаяк, як було вірно встановлено судом першої інстанції, на час виникнення спірних правовідносин ОСОБА_1 не працювала за сумісництвом.

З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що законодавство не містить заборон чи обмежень щодо сумування всіх отриманих доходів у дванадцятимісячному періоді перед настанням страхового випадку (тимчасовою втратою працездатності). Таким чином, враховуючи положення ч. 1 ст. 26 Закону № 1105-XIV та п. 3 Порядку № 1266 суд прийшов до правильного висновку, що Позивачем правомірно при обчисленні середнього доходу для розрахунку допомоги по вагітності та пологам було враховано розмір отриманої заробітної плати від ПНТП «Ефект» за період 01.08.2016 року по 30.06.2017 року у сумі 16 829,32 грн. Разом з тим, Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірність неврахування розміру отриманої Позивачем заробітної плати від ПНТП «Ефект» при обчисленні середнього доходу ОСОБА_1 для розрахунку допомоги по вагітності та пологам,

Судова колегія вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області - залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Степанюк

Судді О.В. Епель

О.В.Карпушова

Повний текст постанови складено та підписано « 20» січня 2021 року.