Справа № 320/982/19
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2021-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2021 року № 320/982/19

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лисенко В.І., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу Київської області Трофименка Михайла Михайловича про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення основної винагороди,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) (далі - позивач) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Приватного виконавця виконавчого округу Київської області Трофименка Михайла Михайловича (08292, Київська область, м.Буча, вул. Нове Шосе, б.3) (далі - відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови Приватного виконавця виконавчого округу Київської області Трофименка Михайла Михайловича від 12.02.2019 року про стягнення з ОСОБА_1 основної винагороди у ВП № 58323793 в сумі 352874,49 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 12.02.2019 року приватний виконавець Трофименко Михайло Михайлович виніс постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа № 2-1390/11, виданого 24.10.2012 року Обухівським районним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг України» заборгованість за кредитним договором в сумі 441969,33 доларів США, що еквівалентно 3522495,56 грн., пеню в сумі 4429,40 грн., судові витрати в сумі 1820 грн., а всього 3528744,96 грн.

19 лютого 2019 року ним було отримано від приватного виконавця постанову про стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця у розмірі 352874,49 грн. Позивач посилається на ту обставину, що приватний виконавець не здійснив стягнення заборгованості з боржника, відтак винагороду приватним виконавцем стягнуто передчасно та не правомірно. У зв`язку з цим просить суд визнати протиправною та скасувати постанову Приватного виконавця виконавчого округу Київської області Трофименка Михайла Михайловича від 12.02.2019 року про стягнення з боржника основної винагороди.

Від Приватного виконавця виконавчого округу Київської області Трофименка Михайла Михайловича надійшов відзив на адміністративний позов, згідно якого зазначає, що оскаржувана постанова ним прийнята правомірно, підстави для її скасування відсутні. У зв`язку з цим відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідач зазначає, що постанова про стягнення основної винагороди приватного виконавця виноситься одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження. Однак, стягнення основної винагороди приватного виконавця за рішенням майнового характеру здійснюється після завершення виконавчого провадження.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 19.03.2019 року у даній справі суддею Брагіною О.Є. відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

На підставі розпорядження Київського окружного адміністративного суду від 30.12.2020 року проведено повторний автоматизований розподіл справи №320/982/19, за результатами якого, головуючим суддею визначено Лисенко В.І.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 11.01.2021 року прийнято адміністративну справу до провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Призначено справу до судового розгляду на 20 січня 2021 року.

У судове засідання, призначене на 20.01.2021 року учасники справи не з`явилися, про дату, час і місце проведення судового засідання повідомлені належним чином.

Від позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі.

Від відповідача до суду клопотань/заяв не надходило.

На підставі ст.ст. 194, 205 КАС України судом прийнято рішення про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Рішенням суду, яке набрало законної сили 19.09.2012 року, у справі № 2-1390/11 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг України» заборгованість за кредитним договором в сумі 441969,33 доларів США, що еквівалентно 3522495,56 грн., пеню за несвоєчасне виконання зобов`язання в сумі 4429,40 грн., судові витрати в сумі 1820 грн., а всього 3528744,96 грн.

На виконання вказаного рішення суду 24.10.2012 року видано виконавчий лист.

08.02.2019 року стягувачем ТОВ «ОТП Факторинг України» було подано заяву про відкриття виконавчого провадження із примусового виконання виконавчого документа від 24.10.2012 року, виданого Обухівським районним судом Київської області по справі № 2-1390/11 про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 3528744,96 грн.

12.02.2019 року Приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Трофименком Михайлом Михайловичем було відкрито виконавче провадження № 58323793 з виконання виконавчого листа по справі № 2-1390/11, виданого 24.10.2012 року Обухівським районним судом Київської області.

Також 12.02.2019 року приватним виконавцем було прийнято постанову у межах виконавчого провадження №58323793 про стягнення з боржника основної винагороди у сумі 352874,49 грн.

Мотивувальна частина постанови містить формулу за якою було здійснено розрахунок такої винагороди, а саме:

А х 10% = W,

де А - сума, що підлягає стягненню або вартість майна, що підлягає передачі за виконавчим документом;

W - сума основної винагороди приватного виконавця.

Отже, розрахунок основної винагороди за ВП №58323793 складає: Основна сума заборгованості х 10% = 352874,49 грн.

Не погоджуючись з даним рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 5 Закону № 1404-VIII встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону № 1404-VIII).

Відповідно до частини другої статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Частиною першою статті 42 Закону № 1404-VIII передбачено, що кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Відповідно до частини третьої статті 45 Закону № 1404-VIII основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

Згідно з частиною першою статті 31 Закону України від 02.06.2016 № 1403-VIII «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 1403-VIII) визначено, що за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода.

Відповідно до частин другої, третьої та четвертої статті 31 Закон № 1403-VIII винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової. Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: 1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру; 2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом. Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України. Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Частина п`ята статті 31 Закон № 1403-VIII передбачає, що якщо суму, передбачену в частині четвертій цієї статті, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Основна винагорода, що встановлюється у вигляді фіксованої суми, стягується після повного виконання рішення (частина шоста статті 31 Закон № 1403-VIII).

Відповідно до частини сьомої статті 31 Закон № 1403-VIII приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Порядок виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2016 № 643 «Про затвердження Порядку виплати винагород державним виконавцям та їх розмірів і розміру основної винагороди приватного виконавця» (далі - Порядок № 643).

Відповідно до пункту 19 Порядку № 643 приватний виконавець, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа майнового характеру в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», одержує основну винагороду у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Аналізуючи вказані норми, суд дійшов до висновку, що стягнення основної винагороди (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання. Примусове виконання рішення розпочинається з моменту прийняття державним чи приватним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження, та одночасно з відкриттям виконавчого провадження приватний виконавець повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору.

При цьому, стягнення основної винагороди є безумовною дією, яку здійснює приватний виконавець у межах виконавчого провадження незалежно від вчинених дій, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 20 листопада 2019 року по справі №480/1558/19, від 30.05.2018 року у справі №808/3791/16, від 18.10.2018 року у справі №442/2670/17 та від 13.03.2019 року у справі №812/1413/17.

Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Крім того, Закон №1403-VII містить в собі імперативну норму, відповідно до якої якщо суму, яка стягується з боржника за виконавчим документом стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми.

Таким чином, з огляду на положення вищезазначених норм суд приходить до висновку, що незважаючи на те, що постанова про стягнення основної винагороди приватного виконавця виноситься одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження, безпосереднє стягнення основної винагороди приватного виконавця за рішеннями майнового характеру залежить від суми фактично стягнутої ним суми, а не від суми, зазначеної у виконавчому документі.

Як встановлено під час розгляду справи, постановою Приватного виконавця виконавчого округу Київської області Трофименка М.М. відкрито виконавче провадження №58323793 з виконання виконавчого листа по справі № 2-1390/11, виданого 24.10.2012 року Обухівським районним судом Київської області, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг України» заборгованість за кредитним договором в сумі 441969,33 доларів США, що еквівалентно 3522495,56 грн., пеню в сумі 4429,40 грн., судові витрати в сумі 1820 грн., а всього 3528744,96 грн.

Одночасно 12.02.2019 року приватним виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди в розмірі 352874,49 грн., що складає 10% суми, що підлягає стягненню за виконавчим документом.

З урахуванням наведеного суд погоджується з твердженням відповідача щодо прийняття оскаржуваної постанови про стягнення з боржника основної винагороди у відповідності до норм та порядку, що визначений чинним законодавством України.

Відповідно до вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням викладеного, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов до висновку, що відповідач, приймаючи постанову про стягнення з боржника основної винагороди від 12.02.2019 року, діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений чинним законодавством, а тому оскаржувана постанова є правомірною і скасуванню не підлягає, відтак у задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Підстави для вирішення судом питання про розподіл між сторонами судових витрат у відповідності до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Лисенко В.І.