Справа № 640/21739/19
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2021-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

22 січня 2021 року м. Київ

Суддя Шостого апеляційного адміністративного суду Бєлова Л.В., розглянувши у порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про відвід колегії суддів у складі: головуючого судді Оксененка О.М., суддів Лічевецького І.О., Шурка О.І., у справі за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 лютого 2020 року за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, в якому просив:

- визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України у місті Києві від 17 жовтня 2019 року № 250899/03 щодо відмови у здійсненні йому перерахунку розміру призначеної у 2003 році пенсії за вислугою років, виходячи із розміру 90% від суми заробітної плати, визначеної у довідці Генеральної прокуратури України від 24 вересня 2019 року № 18-95зк;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві здійснити перерахунок розміру призначеної йому у 2003 році пенсії за вислугою років на підставі статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року, яка діяла на момент призначення пенсії, виходячи із розміру 90 % від суми заробітної плати, визначеної у довідці Генеральної прокуратури України від 24 вересня 2019 року № 18-95зк, починаючи з 01 листопада 2019 року, без обмеження граничного розміру пенсії.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 лютого 2020 року позовні вимоги задоволено у повному обсязі.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. Свої вимоги апелянт мотивує тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 27 липня 2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 лютого 2020 року та призначено справу у письмовому провадженні з 22 вересня 2020 року.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08 жовтня 2020 року зупинено провадження у справі за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 лютого 2020 року за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії - до набрання законної сили судовим рішенням Верховного Суду у зразковій справі № 560/2120/20 (провадження № Пз/9901/9/20).

19 січня 2021 року до суду апеляційної інстанції надійшла заява ОСОБА_1 про відвід колегії суддів у складі: головуючого судді Оксененка О.М., суддів Лічевецького І.О., Шурка О.І., в якій останній просить постановити ухвалу про відвід вказаної колегії суддів; колегії суддів у новому складі відновити провадження у даній справі; апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві - залишити без задоволення, апеляційне провадження у справі закрити, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 лютого 2020 року - залишити без змін.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 січня 2021 року відвід, заявлений ОСОБА_1 колегії суддів у складі головуючого судді Оксененка О.М., суддів Лічевецького І.О., Шурка О.І., визнано необґрунтованим.

Заяву ОСОБА_1 про відвід колегії суддів у складі: головуючого судді Оксененка О.М., суддів Лічевецького І.О., Шурка О.І. за результатами визначення колегії суддів (судді-доповідача) у порядку, встановленому частиною першою статті 31 КАС України, передано судді Шостого апеляційного адміністративного суду Бєловій Л.В.

Перевіривши матеріали справи та доводи, викладені в заяві про відвід, суд приходить до висновку, що відповідна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Заява ОСОБА_1 про відвід колегії суддів у складі: головуючого судді Оксененка О.М., суддів Лічевецького І.О., Шурка О.І. вмотивована тим, що, на думку позивача, Шостий апеляційний адміністративний суд безпідставно відкрив провадження за повторно поданою апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України у місті Києві, оскільки рішення суду першої інстанції на той момент вже набрало законної сили та перебувало на виконанні.

Окрім того, заявник фактично не погоджується з ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08 жовтня 2020 року про зупинення провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням Верховного Суду у зразковій справі № 560/2120/20, вказуючи, що у відповідній ухвалі не наведено та не досліджено порівняльний аналіз учасників справи та підстави позову в даній адміністративній справі № 640/21739/19 та зразковій справі.

Також, ОСОБА_1 у поданій заяві про відвід колегії суддів вказує, що апеляційним судом залишено без уваги подані ним клопотання про поновлення провадження у справі, та заяву про чинність постанови про відкриття виконавчого провадження від 03.06.2020 №62228803 щодо примусового виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 лютого 2020 року, що переконливо та явно викликає сумнів у неупередженості та об`єктивності колегії суддів.

Підстави для відводу (самовідводу) судді визначені статтею 36 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), а порядок вирішення заявленого відводу та самовідводу - статтею 40 КАС України.

Так, відповідно до положень статті 36 КАС України, суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу):

1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі;

2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи;

3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді;

5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу.

До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя.

Водночас, слід звернути увагу, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

При цьому, статтею 39 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено вимоги до заяви про відвід (самовідвід). Зокрема, відповідно до положень вказаної статті Кодексу адміністративного судочинства України, відвід (самовідвід) повинен бути вмотивованим.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини об`єктивно безстороннім є судовий орган, діяльність якого відповідає таким критеріям: - забезпечується не лише здійснення правосуддя, а й зовнішній вияв того, що відбувається свідчить про неупередженість суду; - судом створено достатні гарантії для усунення підстав і навіть потенційної можливості побоюватися, що він, незалежно від особистої поведінки, не є безстороннім.

Із практики Європейського суду з прав людини вбачається, що важливим питанням є питання довіри, яку суди повинні вселяти в громадськість у демократичному суспільстві.

У рішенні «Газета-Центр проти України» від 15 липня 2010 року Європейський суд з прав людини, встановлюючи порушення принципу безсторонності, зазначив, що відповідно до усталеної практики Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно визначатися на підставі суб`єктивного критерію, в контексті якого слід враховувати особисті переконання та поведінку певного судді, що означає необхідність встановити, чи мав суддя у певній справі будь-яку особисту зацікавленість або упередженість, а також на підставі об`єктивного критерію, в контексті якого необхідно встановити, чи забезпечував суд і, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії аби виключити будь-які обґрунтовані сумніви щодо його безсторонності. У кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду. Навіть зовнішні прояви можуть бути важливими або, іншими словами, «правосуддя має не тільки чинитись, також має бути видно, що воно чиниться».

Також, щодо об`єктивної неупередженості зазначено у справі «Фей проти Австрії». Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що вона полягає у відсутності будь-яких законних сумнівів в тому, що її забезпечено та гарантовано судом, а для перевірки на об`єктивну неупередженість слід визначити чи є факти, які не залежать від поведінки судді, що можуть бути встановлені та можуть змусити сумніватися у його неупередженості.

При визначенні наявності у відповідній справі законних підстав сумніватися в безсторонності певного судді позиція особи, про яку йдеться, має важливе, але не вирішальне значення. Вирішальне значення при цьому матиме можливість вважати такі сумніви об`єктивно обґрунтованими, іншими словами, «має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється». Адже йдеться про необхідність забезпечення довіри, яку суди в демократичному суспільстві повинні вселяти у громадськість (Рішення ЄСПЛ у справі «Мироненко і Мартенко проти України», «Олександр Волков проти України»).

Дослідивши доводи заяви ОСОБА_1 , суд дійшов висновку, що в останній не наведено жодних обставин, які б вказували на упередженість чи необ`єктивність колегії суддів у складі: головуючого судді Оксененка О.М., суддів Лічевецького І.О., Шурка О.І. при здійсненні правосуддя у даній справі, з огляду на те, що відповідно до частини четвертої статті 36 КАС України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

В той же час, мотиви заявника фактично свідчать про його незгоду з ухвалою суду про відкриття апеляційного провадження у справі, а також в подальшому про зупинення провадження у справі, що за правилами статей 36, 37 КАС України не може бути підставою для відводу, та не свідчать про неупередженість або об`єктивність суддів.

Отже, зазначені підстави відводу, не є такими, що свідчать про пряму чи опосередковану заінтересованість суддів у результаті розгляду справи, чи про наявність обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності суддів.

При цьому, у випадку незгоди з процесуальними ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду, позивач не був позбавлений права оскаржити їх у встановленому законодавством порядку за наявності відповідних підстав.

Відтак, з огляду на вищевикладене, оскільки інших обставин, які б, на переконання заявника, свідчили про упередженість або необ`єктивність суддів Оксененка О.М., Лічевецького І.О., Шурка О.І. не зазначено, а викладені у заяві доводи не дають підстав для висновку про необхідність відводу колегії суддів від даної справи, суд приходить до висновку, що подана заява про відвід задоволенню не підлягає.

Відповідно до частин восьмої, дванадцятої статті 40 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, якому передано на вирішення заяву про відвід, вирішує питання про відвід в порядку письмового провадження, та за результаттами її вирішення постановляє ухвалу.

Керуючись ст. 38-40, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід колегії суддів у складі: головуючого судді Оксененка О.М., суддів Лічевецького І.О., Шурка О.І., у справі за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 лютого 2020 року за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню.

Суддя Л.В. Бєлова