Справа № 420/6822/19
Суддя: Стас Л.В.
Дата ухвалення: 2021-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/6822/19
Головуючий в 1 інстанції: Вовченко О.А.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді - доповідача - Стас Л.В.

суддів Турецької І.О., Шеметенко Л.П.,

за участю секретаря Худика С.А.,

за участю представників відповідачів Казанського Г.А., Куцеконя Р.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Міністра внутрішніх справ України Авакова Арсена Борисовича про визнання протиправною бездіяльність, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся з позовом до Міністерства внутрішніх справ України, Міністра внутрішніх справ України Авакова Арсена Борисовича, в якому просив визнати протиправною бездіяльність Міністра внутрішніх справ України Авакова Арсена Борисовича, яка полягає у ненадані відповіді на його скаргу від 10 жовтня 2019 р. вх. № ЛА-9774256.

В обґрунтування позову зазначав, що він 10 жовтня 2019 року звернувся зі скаргою до Міністра внутрішніх справ України Авакова А.Б. до якої додав копію пенсійного посвідчення, але 04 листопада 2019 року отримав відповідь на скаргу від заступника директора Департаменту юридичного забезпечення МВС України Куцевонь Р.І., що суперечить ст.16 Закону України «Про звернення громадян», відповідно до якої, його скарга повинна була бути розглянута Міністром внутрішніх справ України Аваковим А.Б. особисто.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Міністра внутрішніх справ України Авакова Арсена Борисовича щодо ненадання особисто відповіді на скаргу ОСОБА_1 від 10.10.2019 року вх. № ЛА-9774256.

Зобов`язано Міністра внутрішніх справ України Авакова Арсена Борисовича розглянути скаргу ОСОБА_1 від 10.10.2019 року вх. № ЛА-9774256 та надати відповідь відповідно до Закону України «Про звернення громадян».

В апеляційній скарзі, Міністерство внутрішніх справ України, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2020 року та прийняти нове про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку стосовно того, що спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються виключно Законом України «Про звернення громадян». На думку апелянта поза увагою суду першої інстанції залишився той факт, що предметом оскарження у зверненнях позивача були дії окремих посадових осіб ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Одеській області, які безпосередньо пов`язані з виконанням судового рішення у справі № 1540/4140/18.

На думку апелянта, судом першої інстанції не враховано, що відповідно до ст. 12 Закону України «Про звернення громадян» дія цього Закону не поширюється на порядок розгляду заяв і скарг громадян, встановлений кримінальним процесуальним, цивільно-процесуальним, трудовим законодавством, законодавством про захист економічної конкуренції, законами України "Про судоустрій і статус суддів" та "Про доступ до судових рішень", Кодексом адміністративного судочинства України, законами України "Про запобігання корупції", "Про виконавче провадження".

Крім того, поза суду залишилось й те, що питання встановлення судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, а також визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень відповідачем на виконання рішення суду врегульовано ст.ст. 382, 383 КАС України.

Позивач, ОСОБА_1 , у відзиві на апеляційну скаргу посилаючись на доводи, які ідентичні доводам викладеним у позовній заяві та узгоджуються із висновками суду першої інстанції, зазначав про безпідставність апеляційної скарги та просив у задоволенні апеляційної скарги - відмовити, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2020 року залишити без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач, ОСОБА_1 , відповідно до пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 , серії НОМЕР_2 , виданого 24.04.2019 року є інвалідом II групи внаслідок війни (т.3 а.с.44).

Позивач звернувся до Міністра внутрішніх справ України Авакова А.Б. зі скаргою від 10.10.2019 року на протиправні дії заступника начальника ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Одеській області Голубенко Д.І. (т.3 а.с.101-103), яка зареєстрована за № Л-9228 від 16.10.2019 року та за вх. № Л-555 від 22.10.2019 році у канцелярії ДІОЗ МВС України (далі-Скарга).

У поданій скарзі позивач просив: прийняти скаргу до розгляду; призначити службове розслідування відносно заступника голови ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Одеській області ОСОБА_2 ; зобов`язати заступника голови ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Одеській області Голубенко Д.І. підготувати та надати ОСОБА_1 належним чином засвідчений розрахунок компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати за період служби в органах внутрішніх справ України з 01.01.2008 року по 26.08.2015 року згідно рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14.01.2019 року у справі № 1540/4140/18; зобов`язати заступника голови ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Одеській області ОСОБА_2 під час підготовки, розрахунку компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати за період служби в органах внутрішніх справ України у період з 01.01.2008 року по 26.08.2015 року, вказати помісячний індекс інфляції; помісячний індекс інфляції за період невиплати грошового забезпечення; величину приросту; суму невиплаченого доходу; суму компенсації, як це зробив відповідно до до копії розрахунку компенсації втрати частини доходів інший орган виконавчої влади Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

У скарзі позивачем зазначено, що заступник начальника ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Одеській області порушила вимоги п.2.22.2 наказу МВС України № 650 від 27.07.2012 року та вимоги статті 19 Закону України «Про звернення громадян», а саме: у наданому позивачу документі (розрахунку компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати за період служби в органах внутрішніх справ України з 01.01.2008 року по 26.08.2015 року (т.1 а.с.42-43) відсутній підпис осіб, відповідальних за зміст, дата, відмітка про погодження, затвердження тощо, чим, відповідно, й порушила права позивача.

До вищезазначеної скарги позивачем було надано: копію відповіді ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Одеській області на заяву Л-9203 від 10.09.2019 року; копію додатку доданого до відповіді на заяву; копію примірника розрахунку компенсації втрати частини доходів на ім`я ОСОБА_1 ; копію пенсійного посвідчення на ім`я ОСОБА_1 ..

Начальник організаційно-правового відділу Департаменту юридичного забезпечення МВС України Бабак Н.Є. зробив висновок про результати розгляду звернень ОСОБА_1 від 30 жовтня 2019 року (т.3 а.с.66-67), який затверджений заступником директора Департаменту юридичного забезпечення МВС України Куцеконь Р.В. від 30 жовтня 2019 року.

За результатами зазначеного висновку, визначено перевірку за зверненням ОСОБА_1 закінчити, надати ОСОБА_1 правову допомогу в порядку, встановленому Законом України «Про безоплатну правову допомогу», про прийняте рішення проінформувати ОСОБА_1 з одночасним роз`ясненням порядку його оскарження.

Заступник директора департаменту юридичного забезпечення МВС України Куцеконь Р.І. на адресу позивача скерував лист від 30.10.2019 року за вих. № 12/1-Л-542:Л-555 «Про розгляд звернень та надання безоплатної первинної правової допомоги» (т.1 а.с.13-14), у якому повідомив, що звернення ОСОБА_1 (реєстр. №ЛА-9774256 від 10.10.2019) щодо деяких питань виконання рішення суду розглянуті Департаментом юридичного забезпечення МВС України на виконання доручення керівництва.

Також за результатами розгляду звернення листом повідомлено, що дія Закону України «Про звернення громадян» не поширюється на порядок розгляду заяв чи скарг громадян, встановлений, в тому числі, Кодексом адміністративного судочинства України та Законом України «Про виконавче провадження». Зазначено, що МВС України не було стороною у справі № 1540/4140/18, рішенням по даній справі жодних зобов`язань щодо вчинення або утримання від вчинення певних дій на МВС України, судом не покладено. Вирішення питань, пов`язаних із зобов`язаннями по виконанню рішення суду по справі № 1540/4140/18 перебувають у компетенції ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Одеській області. На сьогодні ліквідаційною комісією вживаються заходи з виконання рішення суду по справі № 1540/4140/18. Також, проінформовано позивача про можливість оскарження прийнятого рішення.

Не погоджуючись з такою відповіддю, викладеною у листі від 30.10.2019 року за вих. № 12/1-Л-542:Л-555, вважаючи що відповідь на його скаргу від 10.10.2019 р. вх. № ЛА-9774256 не надано, позивач звернувся до суду з позовом, що є предметом розгляду даної справи.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов виходив з того, що заступник директора Департаменту юридичного забезпечення МВС України Куцеконь Р.І., яким було надано відповідь на звернення позивача від 30.10.2019 року за вих. № 12/1-Л-542:Л-555 «Про розгляд звернень та надання безоплатної первинної правової допомоги», не є особою, яка в силу вимог Закону України «Про звернення громадян» повинна була розглядати скаргу позивача та надавати на неї відповідь.

Також суд дійшов висновку, що урахуванням норм Конституції України та Закону України «Про звернення громадян», скаргу позивача, як особи з інвалідністю внаслідок війни, мав особисто розглянути Міністр внутрішніх справ України, а тому суд дійшов висновку що належним захистом прав позивача є визнання протиправною бездіяльність Міністра внутрішніх справ України Авакова А.Б., яка полягає у ненадані відповіді на скаргу ОСОБА_1 від 10.10.2019 р. вх. № ЛА-9774256 та зобов`язання Міністра внутрішніх справ України Авакова А.Б. розглянути вказану скаргу та надати відповідь відповідно до Закону України «Про звернення громадян».

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не погоджується з наведеними висновками суду, з таких мотивів.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Преамбулою «Закону України «Про звернення громадян» визначено, що цей Закон регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно зі ст. 4 Закону України «Про звернення громадян» до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод; незаконно покладено на громадянина які-небудь обов`язки або його незаконно притягнуто до відповідальності.

Частинами 1, 3, 4 ст. 3 цього Закону встановлено, що під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо. Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про звернення громадян» дія цього Закону не поширюється на порядок розгляду заяв і скарг громадян, встановлений кримінальним процесуальним, цивільно-процесуальним, трудовим законодавством, законодавством про захист економічної конкуренції, законами України "Про судоустрій і статус суддів" та "Про доступ до судових рішень", Кодексом адміністративного судочинства України, законами України "Про запобігання корупції", "Про виконавче провадження".

Згідно матеріалів справи за змістом поданих ОСОБА_1 на адресу відповідачів звернень вбачається, що позивач посилався на те, що він звернувся 10.09.2019 до ГУМВС України в Одеській області з проханням надати розрахунок компенсації втрати частини доходів у вигляді грошового забезпечення за період служби в органах внутрішніх справ України, відповідно до вимог рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14.01.2019 у справі № 1540/4140/18 , на яку отримав відповідь за підписом заступника голови ліквідаційної комісії ГУМВС України в Одеській області Голубенко Д. І., що на думку заявника, не відповідає зазначеному судовому рішенню та вимогам законодавства, просив прийняти скаргу до розгляду та прийняти міри реагування.

Отже, предметом оскарження у зверненнях позивача були дії окремих посадових осіб ліквідаційної комісії ГУМВС України в Одеській області, які безпосередньо пов`язані з виконанням судового рішення у справі № 1540/4140/18, у якій ліквідаційна комісія виступала на стороні відповідача, та є діями які прямо витікають зі змісту рішення суду.

Слід звернути увагу, що згідно інформації Автоматизованої системи виконавчого провадження на момент подання позивачем звернення від 11.10.2019 року та звернення від 16.10.2019 року Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) було відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого на виконання Одеського окружного адміністративного суду від 14.01.2019 року у справі № 1540/4140/18.

При цьому, відповідно до ч.1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Статтею 5 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» встановлено заборону втручання державних органів, їхніх посадових і службових осіб у діяльність державного виконавця, приватного виконавця з примусового виконання рішень.

Згідно аналізу положень ст.ст. 124, 126, 127 Конституції України, ст.ст. 8, 4 КАС України, ст.ст. 5, 6, 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» втручання в судочинство заборонено.

Отже, встановлена актами законодавства заборона втручання, у тому числі органів державної влади та їхніх посадових і службових осіб в діяльність органів та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів унеможливлює вжиття будь-яких дій, пов`язаних з виконанням, іншим суб`єктом владних повноважень, судового рішення.

Слід також зазначити, що питання встановлення судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, а також визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду врегульовано статтями 382, 383 КАС України.

Зазначені обставини свідчать про те, що з урахуванням норм ст. 12 Закону України «Про звернення громадян», правові підстави для розгляду звернень позивача в порядку встановленому Законом України «Про звернення громадян» були відсутні, у зв`язку з чим висновок суду першої інстанції про порушення порядку розгляду скарги ОСОБА_1 , є помилковим.

Крім того, колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції, що заступник директора Департаменту юридичного забезпечення МВС України Куцеконь Р.І., яким надано відповідь позивачу від 30.10.2019 року за вих. № 12/1-Л-542:Л-555 «Про розгляд звернень та надання безоплатної первинної правової допомоги», не е особою, яка в силу вимог Закону України «Про звернення громадян» повинна була розглядати скаргу позивача та надавати на неї відповідь, з огляду на таке.

Єдиний порядок приймання, реєстрації, розгляду, узагальнення та аналізу звернень громадян в апараті МВС встановлено Положенням про порядок роботи зі зверненнями громадян і організації їх особистого прийому в системі Міністерства внутрішніх справ України, затвердженим наказом МВС України від 10 жовтня 2004 року № 1177, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 26 жовтня 2004 року за № 1361/9960.

Статтею 10 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» встановлено, що державний секретар міністерства є вищою посадовою особою з числа державних службовців міністерства до повноважень якого віднесено, у тому числі організація роботи апарату міністерства (п. 1 ч. 4 ст. 10), та надання у межах повноважень, передбачених законом, обов`язкових для виконання державними службовцями та іншими працівниками міністерства доручень (п. 16 ч. 4 ст. 10).

Відповідно до пункту 38 Типової інструкції з діловодства в міністерствах, інших центральних та місцевих органах виконавчої влади, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 17 січня 2018 року № 55 резолюція є основною формою реалізації управлінських доручень у письмовій формі, що передбачає постановку конкретного завдання, визначення його предмета, мета, строку та відповідальної за виконання особи, що викладена у вигляді напису на документі.

Резолюція має такі обов`язкові складові: прізвище, власне ім`я виконавця (виконавців) у давальному відмінку, зміст доручення, строк виконання, особистий підпис керівника, дата.

Якщо доручення надано кільком посадовим особам, головним виконавцем документа є зазначена першою особа, якій надається право скликати інших виконавців.

Згідно з абз. 5 п. 3.8 Положення за результатами розгляду звернення громадянина на його адресу надсилається відповідь за підписом посадової особи апарату МВС, за резолюцією якої розглядалися викладені у зверненні відомості чи факти, а в разі її відсутності - посадової особи відповідно до розподілу функціональних обов`язків.

Аналіз норм Законів України «Про звернення громадян», «Про центральні органи виконавчої влади» та Положення дає підстави зробити висновок, що розгляд звернень громадян та надання відповіді на них є делегованими повноваженнями, та можуть доручатися керівникам відповідних структурних підрозділів апарату МВС.

Отже, з огляду на положення зазначених актів, а також на наявність Довіреності № 27/2017 від 20.02.2017р. та № 01/2020 від 06.02.2020р., яка видана Міністром внутрішніх справ України Аваковим А.Б. заступнику директора Департаменту юридичного забезпечення МВС Куцеконю Р. І., саме зазначену посадову особу апарату МВС уповноважено підписувати всі документи, від імені Міністра.

На думку колегії суддів, представниками апелянта доречно зауважено на тому, що нормами Закону України «Про безоплатну правову допомогу», на підставі якого було розглянуто звернення позивача, не встановлено обов`язкової вимоги щодо розгляду звернень осіб з інвалідністю внаслідок війни першими керівниками державних органів особисто, що виключає обов`язок надання відповіді на звернення ОСОБА_1 саме Міністром внутрішніх справ України Аваковим А.Б..

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про помилковість висновків суду першої інстанції щодо задоволення позову ОСОБА_1 , а наведені в апеляційній скарзі доводи знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2020 року скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 242 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при ухваленні постанови неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також неправильно застосовані норми матеріального права, що стали підставою для невірного вирішення справи, а тому вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду - скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Стаття 328 КАС України встановлює право учасників справи, а також осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки на касаційне оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Разом з тим, згідно п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності.

Оскільки дана справа, згідно положень ч. 6 ст.12 КАС України є справою незначної складності, постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.7 ст. 260, ч.5 ст. 328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Розподіл судових витрат, згідно вимог ст.139 КАС України, не передбачено.

Керуючись ст. ст. 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України задовольнити.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Міністра внутрішніх справ України Авакова Арсена Борисовича про визнання протиправною бездіяльність - скасувати.

Ухвалити у справі нову постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складений 22.01.2021 р.

Головуючий суддя Стас Л.В.
Судді Шеметенко Л.П. Турецька І.О.