Справа № 620/1738/20
Суддя: Чаку Євген Васильович
Дата ухвалення: 2021-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/1738/20 Суддя (судді) першої інстанції: Соломко І.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Чаку Є.В.,

суддів: Федотова І.В., Коротких А.Ю.

за участю секретаря Ковтун К.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Північної митниці Держмитслужби на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2020 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Віп Авто Транс" до Північної митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування рішень,

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Віп Авто Транс" звернулося до суду з позовом до Північної митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів № UA 102000/2020/000017/2 від 08.01.2020 року та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA102030/2020/00018.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2020 року позов задоволено. Визнано протиправними та скасовано рішення Північної митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів від 08.01.2020 №UA 102000/2020/000017/2 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA102030/2020/00018. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Північної митниці Держмитслужби на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Віп Авто Транс" судовий збір в розмірі 2102,00 грн., сплачений відповідно до платіжного доручення № 1253 від 22.05.2020 року та витрати на правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову. В апеляційній скарзі апелянт зазначив, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, апелянт посилається на необґрунтованість позовних вимог та хибність висновків суду першої інстанції про неправомірність рішення митного органу.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначив, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення повно, всебічно та об`єктивно з`ясував обставини справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому рішення є законним та обґрунтованим.

Крім того, позивачем подано до суду клопотання про стягнення на користь Товариства здійснені ним витрати на професійну правничу допомогу у сумі 1500 грн.

Апелянтом натомість подано клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу.

Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного (в порядку письмового) позовного провадження, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду необхідно залишити без змін, з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 11.12.2019 року між ТОВ «Віп Авто Транс» та STDA bvba (Бельгія) укладено Контракт № 11-12/2019 (далі-Контракт), згідно якого позивач придбав 11 бувших у використанні сідлових тягачів, зокрема, сідельний тягач марки - VOLVO; - модель - FH460 GL; - номер шасі/кузова - № НОМЕР_1 ; - тип двигуна - дизельний; - номер двигуна - немає даних; колісна формула - 4x2; - робочий об`єм циліндрів - 12777 см3; - потужність - 345 kw; - календарний рік виготовлення - 2014; - модельний рік виготовлення - 2014; - екологічний стандарт двигуна - Євро 6; - призначений для перевезення напівпричепів, по дорогах загального користування; - бувший у використанні; - торговельна марка VOLVO; - виробник VOLVO; - країна виробництва SE, далі-автомобіль.

Згідно пункту 3.2 Контракту автомобіль поставляється на умовах (EXW) Інкотермс 2010, тобто імпортер (покупець) повинен укласти договір з перевізниками товару і сплатити перевезення від підприємства продавця до пункту призначення.

У розділі 4 Контракту вказано, що вартість 1 (одного) сідлового тягача VOLVO FH460 GL складає 18840,00 Євро.

Розрахунки за придбаний автомобіль здійснювались шляхом безготівкової оплати з рахунку покупця (ТОВ «Віп Авто Транс») на рахунок продавця (STDA bvba (Бельгія)), що підтверджується рахунком-фактурою (інвойсом) від 30.11.2019 року № Y.T.2019328-236 та платіжними дорученнями № 55 від 16 грудня 2019 року та № 56 від 20 грудня 2019 року.

Технічні характеристики автомобіля підтверджуються свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від 16.12.2019 року № А 46020908.

З метою здійснення митного оформлення вказаного вище транспортного засобу до Північної митниці ДМС України подано митну декларацію ІМ 40 ДЕ № UA102030/2020/631044, згідно якої заявлено митну вартість автомобіля в розмірі 514219,77 грн. (497790,48 грн. +16971,88 грн. транспортних витрат на доставку транспортного засобу), визначену за основним методом - за ціною договору.

На підтвердження митної вартості товару позивачем митному органу, зокрема, було надано: рахунок-фактуру (інвойс) від 30.11.2019 року № Y.T.2019327-235; сертифікат з перевезення (походження) товару форми EUR.1 - Е 5.753.160 від 17.12.2019 року; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 16.12.2019 року № А 46020808; платіжні доручення (банківські платіжні документи, що стосуються товару) № 55 від 16.12.2019 року та № 56 від 20.12.2019 року; довідку про транспортні витрати на доставку транспортного засобу № 263 від 28.12.2019 року; контракт № 11-12/2019 від 11.12.2019 року; договір про надання послуг митного брокера від 01.02.2016 року № 01/02/01/2016; митну декларацію країни відправлення від 17.12.2019 року 19ВЕЕ076; книжку МДП (Carnet) для внутрішнього перевезення від 25.12.2019 року № ХС.80006349, що визнається відповідачем.

Під час перевірки наданих для підтвердження митної вартості товару документів фахівцями контролюючого органу представнику позивача було надіслано повідомлення, в якому вказано, що оскільки невідомо відомості про всі складові заявленого рівня митної вартості необхідно подати додаткові документи, що підтверджують митну вартість товарів за митною декларацією, а саме: висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями.

Представник позивача повідомив митному органу про неможливість надання запитуваних документів, а також неможливість надання інших додаткових документів через їх відсутність.

08.01.2020 року відповідачем було прийнято рішення № UA 102000/2020/000017/2 про коригування митної вартості товарів, яким визначено митну вартість товару 24950,00 Євро.

Цього ж дня відповідачем було прийнято картку відмови в прийняті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA102030/2020/00018.

У графі 33 рішення про коригування митної вартості товарів зазначено, що митним органом здійснено перевірку достовірності інформації, що наведена в поданих до митного оформлення документах. Митну вартість транспортного засобу "Сідельний тягач колісний VOLVO" модель "FH460 GL", 2014 року першої реєстрації, з дизельним двигуном, потужністю 345 кВт скориговано відповідно до комерційних пропозицій щодо вживаних транспортних засобів ідентичних та подібних оцінюваному з використанням відкритих зовнішніх джерел на рівні 24950 Євро, Митного кодексу України з урахуванням спільного наказу Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.03 №142/5/2092 "Про затвердження Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів та умов поставки. Митну вартість транспортного засобу здійснено із застосуванням резервного методу визначення митної вартості - 24 950 Євро. Підставами для коригування митної вартості митним органом визначено неподання документів згідно з переліком, а надані документи містять розбіжності, які впливають на рівень митної вартості, і не дають однозначно упевнитись в правильності заявленої митної вартості автомобіля. Відсутність певних документів є підставою для відмови у застосуванні основного методу (за ціною договору) та для визначення митної вартості автомобіля самостійно.

Не погоджуючись з рішеннями відповідача, позивач звернувся до суду з позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не надано переконливих доказів, які підтверджують правомірність прийняття оскаржуваного рішення щодо коригування митної вартості. Натомість, на думку суду, надані позивачем до митного оформлення документи спростовують сумніви щодо достовірності поданих декларантом відомостей про митну вартість товару та/або неправильності обрання позивачем методу визначення та обчислення митної вартості товару.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що пов`язані із справлянням митних платежів регулюються Митним кодексом України, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.

Відповідно до положень ст. 256 МК України відмова у митному оформленні - це письмове вмотивоване рішення органу доходів і зборів про неможливість здійснення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через невиконання декларантом або уповноваженою ним особою умов, визначених цим Кодексом. У рішенні про відмову у митному оформленні повинні бути зазначені причини відмови та наведені вичерпні роз`яснення вимог, виконання яких забезпечує можливість митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення.

Згідно ст. 49 МК України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною 1 ст. 51 МК України передбачено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 53 МК України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у ч. 5-6 ст. 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок- фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

З аналізу вказаної норми вбачається, що Митним кодексом України передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Статтею 54 МК України визначено, що органи доходів і зборів здійснюють контроль правильності визначення митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості (ч. 1 ст. 54 МК України). Орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль наявності в поданих декларантом або уповноваженою ним особою документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари (п. 1 ч.2 ст. 54 МК України).

Таким чином, орган доходів і зборів досліджує документи стосовно усіх товарів, які переміщуються через митний кордон, на предмет перевірки правильності визначення митної вартості.

При цьому, митний контроль та митне оформлення як складові митної процедури є частиною адміністративних процедур із провадження справи декларанта щодо пропуску його товарів через митний кордон України. Факт відхилення рівня задекларованої митної вартості від рівня митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не стосується обставин справи, оскільки це стосується фактів, які були зафіксовані під час провадження справ щодо інших товарів. Факт відхилення рівня митної вартості є лише приводом для вчинення певних адміністративних процедур, проте сам собою не є доказом у справі, у якій провадяться адміністративні (митні) процедури.

З наведеного слідує, що правові акти суб`єкта владних повноважень, в тому числі процедурне рішення митного органу про витребування додаткових документів, може бути ухвалене ґрунтуючись лише на доказах у справі, а такими доказами передусім є документи, додані до вантажної митної декларації.

Згідно ст. 318 МК України митний контроль має передбачати виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Водночас одним із принципів здійснення державної митної справи є такий принцип, як додержання прав та охоронюваних законом інтересів осіб (п.7 ч.1 ст. 8 МК України). У контексті процедури перевірки заявленої митної вартості під час митного контролю та митного оформлення згаданий принцип, на думку суду, означає обов`язок органу доходів і зборів вживати заходів щодо забезпечення інтересів декларанта, зокрема інтересу бути обізнаним із попередньою оцінкою, даною органом доходів і зборів доказам у справі (тобто документам, доданим до вантажної митної декларації). Це означає, що орган доходів і зборів повинен довести до відома декларанта таку свою оцінку з тим, щоб декларант міг сформувати власну правову позицію і стратегію її відстоювання у конкретній митній процедурі.

Вказане узгоджується з положеннями п. 1 ч. 3 ст. 52 МК України, відповідного до якого декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, мають право надавати митному органу (за наявності) додаткові відомості у разі потреби уточнення інформації. Орган доходів і зборів повинен створити умови щодо реалізації цього права, тобто доводити до відома декларанта або уповноваженої ним особи те, яка саме інформація потребує уточнення.

Верховний суд України у постанові від 31 березня 2015 року (справа № 21-127а15), зазначив, зокрема: "Аналіз ч. 3 ст. 53 МК України дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів".

В адміністративних процедурах із митного контролю та митного оформлення орган доходів і зборів повинен обґрунтувати (довести) законність свого рішення, відповідно, рішення органу доходів і зборів не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару. Висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.

У свою чергу декларант не зобов`язаний (звільнений від обов`язку) доводити правильність заявленої ним митної вартості: його твердження про розмір митної вартості вважається правомірним, поки протилежне не буде доведено органом доходів і зборів.

Наведене дозволяє дійти висновку про те, що тягар доведення неправильності заявленої митної вартості лежить на органі доходів і зборів.

Відповідно до ст. 55 МК України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі. Прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених ч.3 ст. 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

У разі, якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (ч. 7 ст. 54 МК України).

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу.

Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності (ч. 3, 4 ст. 57 МК України).

Так, під час здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості декларованого товару Київською міською митницею ДФС було встановлено, що:

- до митного оформлення декларантом надано документи без перекладу, що не дає змоги в повній мірі ідентифікувати інформацію зазначену в них з поставкою;

- до митного оформлення декларантом не надано банківських або інших платіжних документів які б підтверджували вартість товару, що сплачена;

- до митного оформлення декларантом не подано транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів до кордону України;

- до митного оформлення декларантом не подано страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Так з матеріалів справи вбачається, що на підтвердження митної вартості імпортованого транспортного засобу позивач надав рахунок-фактуру (інвойс) від 30.11.2019 року № Y.T.2019327-235; сертифікат з перевезення (походження) товару форми EUR.1 - Е 5.753.160 від 17.12.2019 року; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 16.12.2019 року № А 46020808; платіжні доручення (банківські платіжні документи, що стосуються товару) № 55 від 16.12.2019 року та № 56 від 20.12.2019 року; довідку про транспортні витрати на доставку транспортного засобу № 263 від 28.12.2019 року; контракт № 11-12/2019 від 11.12.2019 року; договір про надання послуг митного брокера від 01.02.2016 року № 01/02/01/2016; митну декларацію країни відправлення від 17.12.2019 року 19ВЕЕ076; книжку МДП (Carnet) для внутрішнього перевезення від 25.12.2019 року № ХС.80006349, що визнається відповідачем.

Згідно ч.2 ст. 53 Митного кодексу України рахунок-фактура (інвойс) є обов`язковим документом, який подається декларантом на підтвердження заявленого рівня митної вартості.

Інвойс - це документ в міжнародній комерційній діяльності, що надається продавцем іноземному покупцеві. В інвойсі обов`язково повинно бути зазначено назва та юридична адреса організації - експортера, назва і адреса компанії-покупця, найменування товару, його кількість, ціна та умови поставки, характеристика товару (колір, вага і т.п.).

В даному випадку, позивачем при здійсненні імпортування товару на митну територію України на підтвердження заявленої ним митної вартості товару за ціною контракту було надано повний пакет документів, у відповідності до переліку, закріпленого частиною другою статті 53 Митного кодексу України.

Доводи апелянта про те, що позивачем подано рахунок від 30.11.2019 року № Y.T.2019328-235, в якому термін оплати вказано до 15.12.2019 року, а оплата за транспортний засіб була здійснена 16.12.2019 року згідно платіжного доручення № 55, тобто з порушенням терміну вказаного в рахунку-фактурі, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки відповідачем не доведено впливу порушення терміну оплати рахунку-фактури на митну вартість заявленого до митного оформлення транспортного засобу.

Згідно умов контракту від 11.12.2019 року № 11-12/2019, його загальна вартість складає 187240,00 євро, зокрема, вартість сідлового тягача, становить 18840,00 Євро, а платіжними дорученнями № 55 від 16.12.2019 року на суму 171 871,00 євро та № 56 від 20.12.2019 року на суму 15369,00 євро підтверджується повна оплата вказаного контракту.

Також відповідач зазначив, що згідно декларації країни відправлення від 17.12.2019 року №19ВЕЕ357 країною експорту вантажу є королівство Бельгія, а в той же час згідно технічного паспорту від 17.12.2019 року №А 46020908 країною реєстрації автомобіля є Австрія.

З приводу наведеного колегія суддів зазначає, що згідно ч.1,2 ст.44 Митного кодексу України документами, що підтверджують країну походження товару, є сертифікат про походження товару, засвідчена декларація про походження товару, декларація про походження товару, сертифікат про регіональне найменування товару.

Країна походження товару заявляється (декларується) митному органу шляхом зазначення назви країни походження товару та відомостей про документи, що підтверджують походження товару, у митній декларації.

Сертифікат про походження товару - це документ, який однозначно свідчить про країну походження товару і виданий компетентним органом даної країни або країни вивезення, якщо у країні вивезення сертифікат видається на підставі сертифіката, виданого компетентним органом у країні походження товару.

Під час митного оформлення позивачем було надано сертифікат з перевезення (походження) товару № E 5.753.160 від 17.12.2019 року, згідно якого країною походження товару є Бельгія.

Вказана інформація повністю відповідає інформації наведеній у декларації країни відправлення від 17.12.2019 року №19ВЕЕ357 та задекларованій інформації про країну експорту (відправлення) у Графі 15 ІМ 40 Де №UA102030/2020/631044.

Вказані обставини свідчать про необґрунтованість доводів апелянта у цій частині.

Щодо доводів апелянта про те, що моніторинг комерційних пропозицій щодо вживаних транспортних засобів, ідентичних та подібних оцінюваному, з використанням відкритих зовнішніх джерел, а саме інтернет-pecypcy www.truckscout24.com., свідчить, що вартість транспортного засобу "Сідельний тягач колісний VOLVO" модель "FH460 GL", 2014 року першої реєстрації, з дизельним двигуном, потужністю 345 кВт знаходиться в діапазоні від 24950 Євро, колегія суддів зазначає наступне.

В даному випадку відповідачем ані до суду першої інстанції, ані в ході апеляційного провадження не було надано жодних доказів щодо правомірності використання даного інформаційного ресурсу, щодо об`єктивності висвітлених ним даних та їх експертному дослідженні, а також щодо можливості їх застосування до автомобіля імпортованого саме позивачем, з урахуванням його технічних характеристик.

У спірних відносинах цінова інформація з об`єктивних причин не містить усієї інформації, що стосується суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів і умов їх продажу. Такі дані з інтернет-ресурсу не можуть мати першочергового значення у порівнянні з наданими декларантом первинними документами про товар та в силу ч. 3 ст. 57 Митного кодексу України використовуватися для визначення митної вартості.

Позивачем було надано при імпортуванні автомобіля всі необхідні документи на підтвердження заявленої митної вартості, якими, зокрема підтверджується його вартість, митницею не вимагалися якісь конкретні документи на підтвердження обставин, що викликали сумніви у контролюючого органу.

Колегія суддів вважає, що відповідач, реалізовуючи своє право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, регламентованого частиною 5 статті 54 МК України, не довів перед судом про наявність жодних застережень проти застосування у спірних відносинах першого методу, визначених у частинах 1 і 2 статті 58 МК України, в тому числі в частині непідтвердження позивачем документально відповідних відомостей про митну вартість товару, чи будь-якої іншої її складової, яка є обов`язковою при відповідному обчисленні митної вартості. Відповідач не зміг аргументовано довести, що заявлені позивачем відомості про митну вартість транспортного засобу є неповними та/або недостовірними, у тому числі обґрунтувати невірне визначення митної вартості товару.

Ненадання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.

У даному випадку, позивач надав усі наявні та достатні документи, передбачені Митним кодексом України, необхідні для визначення митної вартості, які містять повну інформацію про митну вартість та її складові. Натомість контролюючий орган не навів переконливих аргументів, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за цей товар та не дають можливість здійснити митне оформлене товару за визначеним декларантом основним методом - за ціною договору, не обґрунтував висновки належними та беззаперечними доказами для виникнення правових підстав по застосуванню другорядного методу.

Враховуючи зазначене вище, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідач неправомірно відмовив позивачу у визнанні задекларованої нею митної вартості товару за основним методом, визначивши митну вартість за другорядним методом, у результаті чого необґрунтовано та безпідставно прийняв рішення про коригування митної вартості товарів та картку відмови у прийнятті митної декларації.

З огляду на викладене у сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність відповідачем обставин, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного декларантом позивача розрахунку митної вартості товару та відповідно неправомірне визначення відповідачем митної вартості імпортованого транспортного засобу, що є підставою для визнання протиправними та скасування рішення відповідача про коригування митної вартості товарів № UA 102000/2020/000017/2 від 08.01.2020 року та картки відмови в прийнятті митної декларації № UA102030/2020/00018.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Доводи апеляційної скарги зводяться виключно до непогодження з оцінкою обставин справи, наданою судом першої інстанції. Апеляційна скарга не містить інших обґрунтувань ніж ті, які були зазначені (наведені) в запереченні на позовну заяву, з урахуванням яких суд першої інстанції вже надав оцінку встановленим обставинам справи. Обґрунтувань неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права апеляційна скарга відповідача не містить.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції рішення прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Крім того колегія суддів зазначає, що від представника позивача надійшла заява про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1500 грн.

Апелянтом же до Шостого апеляційного адміністративного суду подано клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу.

Відповідно до статті 16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Пунктом 1 частини третьої статті 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За змістом частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

В даному випадку до суду було надано договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

У своєму клопотанні представник позивача зазначив, що 30 квітня 2020 року між Адвокатським об`єднанням «ФІДЕС» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ВІП АВТО ТРАНС» було укладено договір про надання правничої допомоги № 71, за яким безпосереднє представництво ТОВ «ВІП АВТО ТРАНС» здійснює адвокат Мхитарян Юлія Володимирівна.

01 вересня 2020 року між Адвокатським об`єднанням «ПРОТЕСТ» та ТОВ «ВІП АВТО ТРАНС» було укладено додаткову угоду № 3 до договору про надання правничої допомоги № 71, якими визначено порядок оплати послуг (гонорару) Адвокатському об`єднанню за надання правничої допомоги по справі про скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA102030/2020/00021 та Рішення про коригування митної вартості товарів № UA102000/2020/000021/2 від 08.01.2020 року.

Відповідно до п. 3.1 додаткової угоди № 3 до договору про надання правничої допомоги №71, розрахунок з Адвокатським об`єднанням здійснюється шляхом зарахування відповідних грошових коштів на розрахунковий рахунок Адвокатського об`єднання, реквізити якого зазначаються у відповідному рахунку на оплату гонорару або у інший не заборонений чинним законодавством спосіб.

У зв`язку зі зміною найменування Адвокатського об`єднання «ФІДЕС» на Адвокатське об`єднання «ПРОТЕСТ», зміною банківських реквізитів Адвокатського об`єднання та його керуючого партнера, Адвокатське об`єднання «ПРОТЕСТ» уклало з ТОВ «ВІП АВТО ТРАНС» додаткову угоду від 01 червня 2020 року угоду № 2 до договору про надання правничої допомоги № 71.

Адвокатським об`єднанням «ПРОТЕСТ» було виставлено ТОВ «ВІП АВТО ТРАНС» рахунок-фактуру (рахунок на оплату гонорару) від 03.09.2020 року № 71/11/2.

25.09.2020 року ТОВ «ВІП АВТО ТРАНС» здійснено оплату послуг (гонорару) Адвокатському об`єднанню на його розрахунковий рахунок за надання правничої допомоги, у т.ч. за оскарження картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA102030/2020/00018 та Рішення про коригування митної вартості товарів № UA102000/2020/000017/2 від 08.01.2020, що підтверджується банківською випискою по рахунку АО «ПРОТЕСТ» за вересень 2020 року та відповідним платіжним дорученням.

17.12.2020 року між Адвокатським об`єднанням «ПРОТЕСТ» та ТОВ «ВІП АВТО ТРАНС» підписано акт наданих послуг № 71/11/2.

Дослідивши вказані документи колегія суддів дійшла висновку, розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги підтверджується вищеописаними доказами та банківською випискою по рахунку АО «ПРОТЕСТ» за вересень 2020 року та відповідним платіжним дорученням.

Враховуючи викладене клопотання щодо повернення коштів за правничу допомогу підлягає задоволенню, оскільки представником позивача надано платіжне доручення на 1500,00 грн., які представник позивача просить суд стягнути з відповідача і вказані кошти є співмірними наданим послугам відповідно до детального опису робіт.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Північної митниці Держмитслужби - залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2020 року - залишити без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Північної митниці Держмитслужби на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Віп Авто Транс» витрати на правничу допомогу у сумі 1500 (тисяча п`ятсот) грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя: Є.В. Чаку

Судді: І.В. Федотов

А.Ю. Коротких