Справа № 420/11769/20
Суддя: Іванов Е.А.
Дата ухвалення: 2021-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Іванова Е.А., розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в м. Одесі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання неправомірним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі ГУ ПФУ в Одеській області) про визнання неправомірним рішення відповідача, яке викладено у листі від 16.10.2020 року №9692-9497/1-02/8-1500/20 Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області та виписці Київського відділу обслуговування громадян (сервісний центр) з розпорядження щодо розрахунку пенсії в частині обмеження максимальним розміром під час проведення перерахунку та виплати пенсії позивачу у розмірі 17120,00 грн. та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу з 01.01.2020 року пенсії, виходячи з розрахунку 90% від суми місячної заробітної плати на підставі довідки прокуратури Одеської області від 04.03.2020 року №24 без обмеження максимального розміру пенсії, а також виплатити різницю в розмірі пенсії за минулий час з урахуванням раніше проведених виплат.

Позивач обґрунтовує позов тим, що він з 10.11.2005 року отримує пенсію за вислугу років за нормами ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції Закону №2663-ІІІ від 12.07.2001, яка діяла на момент виходу на пенсію, у розмірі 90% чинного заробітку. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду по справі №420/2922/20 від 23.06.2020 року та Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15.09.2020 року позов задоволено частково, визнано протиправною та скасовано рішення ГУ ПФУ в Одеській області №07 від 17.03.2020 року «Про відмову у перерахунку пенсії», та зобов`язано відповідача здійснити перерахунок з 01.01.2020 року пенсії, виходячи з розрахунку 90% від суми місячної заробітної плати на підставі довідки прокуратури Одеської області від 04.03.2020 року №24 та виплатити різницю в розмірі пенсії за минулий час з урахуванням раніше проведених виплат. 02.10.2020 року позивач звернувся до ГУ ПФУ в Одеській області з заявою про виконання рішення суду та проведення перерахунку пенсії, та отримав відповідь №9692-9497/1-02/8-1500/20 від 16.10.2020 року, в якій вказано, що на виконання рішення та постанови суду пенсію перераховано та її розмір становить 35628,61 грн., однак відповідно до ч.3 ст.27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» обмежено максимальним розміром 17120,00 грн., а суму доплати в розмірі 29947,20 грн. за період з 01.01.2020 року по 30.09.2020 року включено до реєстру судових рішень. Враховуючи, що ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції Закону №2663-ІІІ від 12.07.2001 не передбачено обмеження виплати граничного розміру пенсії та оскільки такі обмеження застосовуються до пенсій, які призначаються з 1 січня 2016 року (п.2 прикінцевих положень Законом України від 24.12.2015 року №911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України»), позивач вважає, що рішення щодо обмеження максимального розміру його пенсії є протиправним та порушує його право на соціальний захист, та за таких обставин просить позов задовольнити в повному обсязі.

Представник ГУ ПФУ в Одеській області надав до суду письмовий відзив, який мотивований тим, що на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23.06.2020 року та постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15.09.2020 року по справі №420/2922/20 з 01.01.2020 року пенсію позивача перераховано за довідкою про заробітну плату (грошового забезпечення) від 04.03.2020 року №24, виданої прокуратурою Одеської області, виходячи з розрахунку 90% від середньомісячного заробітку 39587,34 грн., та її розмір становить 35628,61 грн. Відповідно до ч.3 ст.27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсій страхування» максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність та згідно Закону України «Про державний бюджет на 2020 рік» з 01.07.2020 року прожитковий мінімум для непрацездатних осіб становить 1712,00 грн. Таким чином, розмір пенсії в сумі 17120,00 грн нараховано на жовтень поточного року, а суму доплати у розмірі 29947,20 грн за період з 01.01.2020 року по 30.09.2020 року включено до реєстру судових рішень. Також відповідач вказує, що згідно з п.29 ч.1 ст.116 Бюджетного кодексу України, здійснення видатків бюджету без встановлених бюджетних призначень, або їх перевищення всупереч цьому кодексу чи Державному бюджету України, є порушенням бюджетного законодавства, бюджет Пенсійного фонду України на 2020 рік затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2020 року №22, та після прийняття постанови Шостим апеляційним адміністративним судом від 22.07.2020 року у справі №640/5248/19 бюджетні призначення Пенсійному фонду України на поточний рік не переглянуті. Враховуючи, що відповідно до ст.85 Закону України «Про пенсійне забезпечення» максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, дії ГУ ПФУ в Одеській області є правомірними та повністю відповідають вимогам чинного законодавства України.

Ухвалою суду від 09.11.2020 року відкрито провадження у справі та вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Також вказаною ухвалою зобов`язано ГУ ПФУ в Одеській області в строк для надання відзиву надати до суду належним чином засвідчену копію особової справи ОСОБА_1 .

Статтею 258 КАС України передбачено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч.2 ст.262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

З огляду на завершення 30-ти денного терміну для подання заяв по суті справи, суд вважає за можливим розглянути та вирішити справу по суті у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Відповідно до ч.6 ст.120 КАС України, якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Так, суд вказує на те, що суддя Іванов Е.А. з 11.01.2021 року перебував у щорічній відпустці, у зв`язку з чим справу розглянуто в перший день після виходу з відпустки.

Дослідивши матеріали справи, та оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні доказів, суд дійшов висновку про необґрунтованість позову та наявності підстав для відмови в його задоволенні.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнено з органів прокуратури, та з 10.11.2005 року він перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Одеській області та отримує пенсію за вислугу років відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції закону 02.07.2015р. в розмірі 90% від середнього заробітку (а.с.13).

04.03.2020 року Прокуратурою Одеської області позивачу видано довідку №24 про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсії, який становить 39587,34 грн. (а.с.14-15).

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду по справі №420/2922/20 від 23.06.2020 року та Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15.09.2020 року позов ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Одеській області задоволено частково, визнано протиправною та скасовано рішення ГУ ПФУ в Одеській області від 17.03.2020 року №07 щодо відмови ОСОБА_1 у проведенні перерахунку пенсії за вислугою років на підставі довідки прокуратури Одеської області від 04.03.2020 року №24, та зобов`язано ГУ ПФУ в Одеській області здійснити перерахунок ОСОБА_1 з 01.01.2020 року пенсії, виходячи з розрахунку 90% від суми місячної заробітної плати на підставі довідки прокуратури Одеської області від 04.03.2020 року №24 та виплатити різницю в розмірі пенсії за минулий час з урахуванням раніше проведених виплат (а.с.23-33).

02.10.2020 року ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ в Одеській області з заявою про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23.06.2020 року по справі №420/2922/20 у повному обсязі та проведення перерахунку пенсії (а.с.16).

08.10.2020 року Київський відділ обслуговування громадян (сервісний центр) ГУ ПФУ в Одеській області направив позивачу виписку з розпорядження щодо розрахунку пенсії згідно рішення суду по справі №420/2922/20 від 15.09.2020 року (а.с.19-22).

16.10.2020 року ГУ ПФУ в Одеській області листом №9692-9497/1-02/8-1500/20 надано відповідь, в якій вказується, що на виконання вказаних рішень суду пенсію перераховано та її розмір становить 35628,61 грн.

Водночас у вказаній відповіді вказується, що відповідно до ч.3 ст.27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсій страхування» максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність та згідно Закону України «Про державний бюджет на 2020 рік» з 01.07.2020 року прожитковий мінімум для непрацездатних осіб становить 1712,00 грн. Таким чином, розмір пенсії в сумі 17120,00 грн нараховано на жовтень поточного року, а суму доплати у розмірі 29947,20 грн за період з 01.01.2020 року по 30.09.2020 року включено до реєстру судових рішень (а.с.17-18).

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Так, ч.2 ст.2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України "Про недержавне пенсійне забезпечення", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Станом на дату призначення позивачу пенсії питання пенсійного забезпечення працівників органів прокуратури було врегульоване положеннями ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ, частина перша якої (в редакції чинній на час призначення пенсії) встановлювала, що прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Частиною 12 ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ (в редакції чинній на час призначення пенсії) передбачалося, що обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком.

Водночас вказаний закон втратив чинність згідно із Законом України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VII, крім частин 3, 4, 6 та 11 статті 50-1 зокрема.

Спір у цій справі стосується правомірності обмеження пенсії за вислугу років ОСОБА_1 максимальним розміром, що становить десять прожиткових мінімумів для осіб, які втратили працездатність.

Вперше обмеження максимального розміру пенсії були введені в дію Законом України «Про заходи щодо законодавчого реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 року №3668-VI (далі Закон №3668-VI).

За правилами ст.2 Закону №3668-VI, який набрав чинності з 01.10.2011 року, максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до законів України «Про прокуратуру», «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», «Про пенсійне забезпечення», не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Відповідно до ч.3 ст.85 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року №1788-ХІІ максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Так само, ч.3 ст.27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-VI визначено, що максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Аналогічна норма передбачена і абзацом 6 ч.15 ст.86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VII, відповідно до якого максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність.

Разом з тим, п.2 розділу ІІ «Прикінцевих та перехідних положення» Закону №3668-VI обмеження пенсії максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія призначена до набрання чинності цим Законом.

Пенсіонерам, яким пенсія призначена до набрання чинності цим Законом і в яких розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) перевищує максимальний розмір пенсії, встановлений цим Законом, виплата пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) здійснюється без індексації, без застосування положень частин 2 та 3 статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та проведення інших перерахунків, передбачених законодавством, до того часу, коли розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) відповідатиме максимальному розміру пенсії, встановленому цим Законом.

З аналізу норм абзаців 1, 2 п.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №3668-VI вбачається, що метою вказаної норми є деталізація умов дії положень ст.2 цього ж Закону лише щодо категорії пенсіонерів, яким пенсія призначена до набрання чинності цим Законом, тобто до 01.10.2011 року, та перевищує встановлений максимальний розмір пенсії. Виплата таких пенсій здійснюється без підвищень, доплат та інших перерахунків до того моменту, коли встановлений максимальний розмір пенсії відповідатиме розміру відповідної пенсії.

Таким чином, наведені в п.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №3668-VI норми є спеціальними, оскільки їх дія розповсюджується на окрему групу суб`єктів, яка обумовлена певними особливостями.

При цьому в Постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 17.09.2020 року по справі №826/11471/18 зроблено висновок, що положення цього пункту спрямовані на врегулювання питань, які виникають у зв`язку із застосуванням Закону №3668-VI щодо осіб, права яких внаслідок такого застосування могли підлягати звуженню. У зв`язку з цим положення п.2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №3668-VI, а саме - усі його чотири абзаци, застосовуються у системному зв`язку між собою.

Таким чином, п.2 розділу ІІ Закону №3668-VI в контексті перехідних положень не регулює питання обмеження максимальним розміром пенсії осіб, у яких на 01 жовтня 2011 року вона не досягала максимального розміру (десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність).

Судом встановлено, що на момент набрання чинності Законом №3668-VI пенсія ОСОБА_1 не перевищувала законодавчо встановленого максимального розміру, тому суд приходить до висновку, що на позивача не поширюються норми п.2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №3668-VI.

При цьому норми п.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3668-VI є лише частиною вказаного нормативно-правового акта, не дублюються іншими актами, встановлюють межі застосування норм інституту "обмеження максимального розміру пенсії" за колом осіб в момент набуття чинності Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" № 3668-VI та спрямовані на збереження соціальних прав і інтересів в сфері пенсійних відносин, реалізація яких мала місце до набуття вступу в силу даного Закону.

Разом з тим, з часу набрання чинності вказаним Законом він поширює свою дію на всю територію України і розповсюджується на всіх осіб, які отримують пенсії за законодавством України (зокрема, призначені (перераховані) відповідно до нормативно-правових актів, вказаних у статті 2 Закону № 3668-VI).

Та, норми ст.2 Закону №3668-VI кореспондуються з положеннями ч.3 ст.85 Закону №1788-XII, абзацу 6 ч.15 ст.86 Закону №1697-VII та ч.18 ст.50-1 Закону №1789-ХІІ (втратила чинність), неконституційними не визнавалися, є чинними, а тому обов`язкові для застосування.

Таким чином можливо зробити висновок, що на осіб, яким пенсія перерахована відповідно до нормативно-правових актів, вказаних у статті 2 Закону №3668-VI, зокрема Закону України «Про прокуратуру», та розмір якої перевищує максимальний розмір, встановлений даним Законом, поширюються приписи законодавства, чинні на час здійснення такого перерахунку.

Оскільки таке перевищення стало результатом перерахунку в період дії загальної норми ч.1 ст.2 Закону №3668-VI, то до регулювання спірних правовідносин слід застосовувати положення вказаної статті, яка встановлює обмеження пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постановах від 24.06.2020 року по справі №580/234/19; від 05.11.2020 року по справі №440/2423/19.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як встановлено судом та вбачається з рішення №07 від 23.09.2020 року ГУ ПФУ в Одеській області проведено перерахунок пенсії позивача на виконання рішення суду по справі №420/2922/20, та розмір пенсії ОСОБА_1 становить 35628,61 грн., що складає 90% від середньомісячного заробітку 39587,34 грн. Водночас встановлено максимальний розмір пенсії з 01.10.2020 року 17120,00 грн., з 01.12.2020 року 17690,00 грн. (а.с.20-22).

Крім того, суд відхиляє посилання позивача на постанові Верховного Суду по справі №360/1428/17 від 12.11.2019 року, в якій зроблено висновок, що норми законів стосовно встановлення максимального розміру пенсії у десять прожиткових мінімумів установлених для осіб, які втратили працездатність, а також щодо тимчасового обмеження по 31.12.2017 року розміру пенсії розміром 10740,00 гривень, введені у дію саме Законом України №911-VIII від 24.12.2015 року, та дані обмеження поширюються лише на пенсії, призначені після 01.01.2016 року, оскільки у постанові по справі №580/234/19 від 24.06.2020 року, Верховний Суд відступив від правової позиції викладеної раніше у постанові по справі №360/1428/17.

Також Верховний Суд по справі №580/234/19 вказав, що норму п.2 розділу ІІ «Прикінцевих та перехідних положення» Закону №3668-VI не можна тлумачити як підставу для скасування обмеження максимального розміру пенсій, призначених до набрання чинності Законом №3668-VI. В даному випадку ця норма не скасовує обмеження розміру пенсії позивача, а лише визначає, що до моменту, коли розмір пенсії не відповідатиме встановленому максимальному розміру, виплата такої пенсії здійснюється без підвищень, доплат та інших перерахунків.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 03.06.2014 р. (у справі за заявою Великода проти України) підтвердив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з ч.1 статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Отже, зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить до висновку, що ГУ ПФУ в Одеській області правомірно здійснено обмеження пенсії позивача до максимального розміру, оскільки положення Закону №3668-VI та ч.3 ст.85 Закону №1788-XII, абзацу 6 ч.15 ст.86 Закону №1697-VII неконституційними не визнавалися, є чинними, а тому є обов`язковими для застосування відповідачем.

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до ст.9 КАС України розгляд та вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.72 та ч.1 ст.73 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Частиною 1 ст.77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Під час перевірки правомірності оскаржуваних рішень суд керується критеріями закріпленими у ст.2 КАС України, які повною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

З огляду на зазначене та оцінюючи у сукупності встановлені обставини і перевіривши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, про наявність підстав для відмови в задоволенні позовних вимог.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, розподіл судових витрат відповідно до статті 139 КАС України не здійснюється.

Керуючись ст.ст.9, 73, 77, 90, 139, 241-246, 255 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили згідно ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня підписання судового рішення в порядку та строки, встановлені ст.ст.295, 297 та з урахуванням п.15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Іванов Е.А.

.