Справа № 418/4505/20
Суддя: Чехов С. І.
Дата ухвалення: 2021-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справі № 418/4505/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" січня 2021 р. Міловський районний суд Луганської області

у складі:головуючого-судді Чехова С.І.

за участю секретаря Кірічевої К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Мілове адміністративний позов ОСОБА_1 до начальника групи ІПК віпс(типА) відділу прикордонної служби «Мілове» імені Віктора Банних старшого прикордонних нарядів пункту пропуску старшого лейтенанта ОСОБА_2 та до Луганського прикордоного загону імені Героя України полковника Євгена Пікуса про скасування постанови №134936 від 15 листопада 2020 року про накладання адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 204-2 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

До суду звернулась позивач ОСОБА_1 з адміністративним ползовом у якому просить скасувати постанову № 134936 від 15 листопада 2020 року про накладання адміністративного стягнення у виді штрафу за ч. 1 ст. 204-2 КУпАП, а справу - закрити.

Свій адміністративний позов обґрунтовує тим, що 15 листопада 2020 року постановою про накладання адміністративного стягнення № 134936 від 15 листопада 2020 року її було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 204-2 КУпАП та накладено штраф у сумі 1700 гривень.

Підставою стало те, що 15 листопада 2020 року вона здійснила виїзд з тимчасово окупованої території України до Російської Федерації, через тимчасово недіючий пункт пропуску «Маринівка» чим порушила п.3 «Порядку в`їзду осіб, переміщення товарів на тимчасово окупованій територі у Донецькій та Луганській областях і виїзду осіб, пререміщення товарів з таких територій» затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2019 року № 815, тобто скоїла правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 1 ст. 204-2 КУпАП.

Однак з правопорушенням вона не згодна важає, що постанова містить недостовірну інформацію. Перед складанням постанови її не було роз`яснено права, не надано часу для підготовки для звернення за правовою допомогою, зміст постанови не прголошувався, що порущує її прав на захист.

Позивач ОСОБА_1 до судового засідання не з`явилася, однак була належно повідомлена про час місце розгляду справи за її електронною адресою.

Відповідач, нначальник групи ІПК віпс (типА) відділу прикордонної служби «Мілове» ім. Віктора Банних старший лейтенант Охрімова І.С., до судового засідання не з`явилася, однак була належно повідомлена про час, місце розгляду справи про причину неявки не повідомила.

Відносно адміністративного позову нею був наданий відзив з запереченнями у якому просить у задоволенні адміністративного позову відмовити з таких підстав, що незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності. Ст. 12 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» визначено, що в`їзд осіб переміщення товарів на тимчасово окуповану території у Донецькій та Луганській областях і виїзд осіб,переміщення товарів з таких територій здійснюється через контрольні пункти в`їзду-виїзду. Порядок в`їзду осіб, переміщення товарів на тимчасово окуповані території Донецької та Луганської областях і виїзду осіб, переміщення товарів із таких територій визначений Постановою Кабінету Міністрів України № 815 від 17.07.2019 року через здійснюється виключно через визначені контрольні пункти відповідно до вимог цього порядку. 23 вересня 2020 року на ділянці проведення операції об`єднаних сил в межах Донецької та Луганської областей функціонували усі визначені КПВВ про що наявна інформація в інтернет виданнях та на сайтах операції об`єднаних сил, Державної прикордонної служби, Східного регіонального управління та відповідних прикордонних загонів у зв`язку з чим позивач мав фізичну можливість в законний спосіб здійснити виїзд з тимчасово окупованих територій України. Позивач під час перетину державного кордону України з території Російської Федерації в пункті пропуску «Мілове» пояснив, що 15 листопада 2020 року перетнув державний кордон України з тимчасово окупованої територією України до Російської Федерації через тимчасово недіючий пункт пропуску «Маринівка», чим порушила порядок в`їзду осіб, переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях. Під час надання пояснень позивач не виказувала будь яких заперечень або зауважень до змісту відібраних пояснень та не надала будь яких документів, які звільняли позивача від адміністративної відповідальності або пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення. В матеріалах справи про адміністративне правопорушення наявна заява позивача про доведення її права на отримання безоплатної правової допомоги. Даною заявою позивач відмовилась від правової допомоги та бажала захищати себе особисто. В матеріалах справи про адміністративне правопорушення також наявна пам`ятка якою до позивача доведені положення ст.63 Конституції України та ст. 268 КУпАП. Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення були враховані обставини, що пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення, щире розкаяння винного та винесено мінімальне стягнення передбачене ч. 1 ст. 204-2 КУпАП. З позовної заяви та доданих до неї матеріалів вбачається, що позивач знає порядок виїзду з тимчасово окупованої території України однак навмисно порушив визначений порядок. Відповідно до наказу МВС від 18.09.2013 року № 898 «Про затвердження Інструкції з оформлення посадовими особами Державної прикордонної служби України матеріалів справ про адміністративні правопорушення» позивачу було роз`яснено у графі 3 в якої зазначені правові наслідки невиконання стягнення які не впливають на кваліфікацію дій позивача при порушені порядку виїзду з тимчасово окупованої території України на територію Російської Федерації.

Представник від Луганського прикордонного загону імені Героя України полковника ОСОБА_3 до судового засідання не з`явився однак був належно повідомлений про час, місце розгляду справи, причину неявки до суду не повідомив. Відзиву з запереченнями надано не було.

Дослідивши матеріли справи, а саме копію постанови про накладання адміністративного стягнення №134936 від 15.11.2020 року відносно позивача ОСОБА_1 , копію паспорта ОСОБА_1 , картку фізичної особи-платника податків, довідку про взяття на облік особи яка переміщується з тимчасово окупованої території України самий адміністративний позов позивача ОСОБА_1 , з боку сторони відповідача копію письмових пояснень ОСОБА_1 , копію постанови про накладання адміністративного стягнення № 134936 від 15.11.2020 року, копію протоколу про накладання адміністративного стягнення СхРУ 3273686 від 15.11.2020 року, копію пам`ятки про роз`яснення ст.63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, копію заяви про відмову у наданні правової допомоги, рапорт старшого прапорщика ОСОБА_4 слід прийти до думки про можливе задоволення позовних вимог, оскільки:

Стаття 55 Конституції України передбачає, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ст.33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ч. 2, ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Пунктом 1 ч. 1ст. 20 КАС України встановлено, що місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП слід що, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно до ст. 278 КУпАП слід, що орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Як слід з ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 280 КУпАП слід, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд оцінюючи надані докази керується ст. 90 КАС України з якої слід, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як слід з ч. 1 ст. 204-2 КУпАП адміністративна відповідальність настає за порушення порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї. Норма цього закону відсилає до нормативного акту, який регулює процедуру в`їзду/виїзду осіб і транспортних засобів, за допомогою яких вони переміщуються і переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях, яким є «Порядок в`їзду осіб, переміщення товарів на тимчасово окуповані території Донецькій та Луганській областях і виїзду осіб, переміщення товарів із таких територій» визначена Постановою Кабінету Міністрів України № 815 від 17.07.2019 року.

Відповідно до п.3 згаданого Порядку в`їзду/виїзду осіб та транспортних засобів за допомогою яких вони переміщуються, а також переміщення товарів на тимчасово окуповані території та з таких територій здійснюється виключно через визначені контрольні пункти відповідно до вимог цього Порядку. Поза визначеними контрольними пунктами в`їзду/виїзду переміщення через лінію розмежування осіб, транспортних засобів та товарів заборонено.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України «В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача».

Стороною відповідача не було надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження правомірності дій як з ухвалення постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, так й доказів на підтвердження наявності в діях позивача складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-2 КУпАП.

Визнання позивачем себе винним у адміністративному правопорушенні не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень про накладання на таку особу стягнення за відсутності інших належних доказів, тому не звільняє посадову особу суб`єкта владних повноважень доводити правильність прийнятого рішення.

Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 08 липня 2020 року у справі № 177/525/17.

Відповідачами не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження правомірності їх дій з прийняття постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності дотриманню порядку складання цієї постанови та ознайомлення з нею, порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення і на спростування адміністративного позову.

За наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України слід, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Отже, слід прийти до висновку у задоволенні адміністративного позову оскільки відповідачами не були надані докази які б вказували на існуючий склад адміністративного правопорушення у позивача, саму постанову про накладання адміністративного стягнення скасувати а саму справу закрити.

Позивачем при подачі адміністративного позову був сплачений судовий збір у сумі 420 гривень 40 копійок та задоволено позовні вимоги .

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України слід, що у разі задоволення позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З таких підстав судові витрати понесені позивачем які становлять 420 гривень 40 копійок підлягають поверненню позивачу.

На підставі викладеного,керуючись ст.ст. 10, 11, 12, 20, 71, 77, 86, 90, 159-163, 186 КАС України, ст.ст. 222-1, 247, 251, 258, 286 КУпАП, ст. 33, 55 Конституції України,-

ВИРІШИВ:

Задовольнити адміністративний позов ОСОБА_1 .

Скасувати постанову № 134936 від 15 листопада 2020 року, винесену відносно ОСОБА_1 начальником групи ІПК віпс(типА) відділу прикордонної служби «Мілове» імені Віктора Банних старшим прикордонних нарядів пункту пропуску старшим лейтенантом Охрімовою Іриною Сергіївною, щодо притягнення її до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 204-2 КУпАП.

Провадження по адміністративній справі відносно ОСОБА_1 в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-2 КУпАП закрити.

Стягнути з Луганського прикордонного загону імені Героя України полковника Євгена Пікуса за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 сплачений нею при подачі адміністративного позову судовий збір у сумі 420 гривень 40 копійок.

Рішення суду може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду у десятиденний строк з дня його проголошення, шляхом направлення скарги через Міловський районний суд Луганської області.

Суддя: С.І. Чехов