Справа № 442/199/21
Суддя: Нагірна О. Б.
Дата ухвалення: 2021-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №442/199/21
Провадження №2-а/442/7/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2021 року Дрогобицький міськрайонний суд м. Дрогобича в складі:

головуючого - судді Нагірної О.Б.,

за участю секретаря судового засідання Кмітя Р.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Дрогобич адміністративну позовну заяву ОСОБА_1 до поліцейського СРПП ПП Дрогобицького ВП ГУ НП у Львівській області Сліпець Богдана Олеговича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом до Сліпець Богдана Олеговича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, в якому просить визнати дії поліцейського СРПП ПП Дрогобицького ВП ГУ НП у Львівській області старшого сержанта поліції Сліпець Богдана Олеговича протиправними та скасувати постанову серія БАВ № 116855 від 22.12.2020 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі та справу закрити.

Обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що 22.12.2020 поліцейським СРПП №2 ПП Дрогобицького ВП ГУ НП у Львівській області, старшим сержантом поліції Сліпець Богданом Олеговичем відносно нього винесена Постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія БАВ №116855, згідно якої він визнаний винним у здійсненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.122 КУпАП. Як зазначено в оскаржуваній постанові, ОСОБА_1 22.12.2020 р. о 12.20 год. в АДРЕСА_2, керуючи транспортним засобом Мерседес Бенц Спринтер 316, реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснив стоянку на тротуарі, де для руху пішоходів залишилось менше двох метрів, чим порушив п.15.10 пп. «в» ПДР України. У зв`язку з чим на позивача накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 255 грн.

Вважає оскаржувану постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню виходячи з того , що він, ОСОБА_1 , працює водієм автомобільного транспорту в ФО-П ОСОБА_3 , магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». ОСОБА_3 є фізичною особою-підприємцем, що який займається оптовою та роздрібною торгівлею різними продуктами харчування.

По АДРЕСА_1 розташований магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 », де здійснює підприємницьку діяльність ФОП ОСОБА_3 . Земельна ділянка за вказаною адресою належить на праві власності ОСОБА_3 . Будівля за даною адресою теж належить ОСОБА_3 на праві приватної власності. АДРЕСА_2 , де розташований магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 », до якого він, як працівник, підвіз товар для вивантаження. Іншого заїзду, проїзду до будівлі по АДРЕСА_1 немає, відповідно це єдиний варіант доставити товар до вказаного магазину.

Окрім того, зазначає, що відповідач надав неправильну оцінку та кваліфікацію його діям, так як він здійснив не стоянку (передбачає тривалість), як вказано в оскаржуваній постанові, а зупинку (короткочасний маневр), тобто суто для того, щоб доставити товар у вказаний магазин.

Більше того, позивачем було залишено більше двох метрів для руху пішоходів. Вважає, твердження відповідача щодо того, що дана відстань була меншою, голослівним та не підтвердженим жодними доказами.

Крім того, посилаючись на п. 26.3. ПДР України, норми ст. 258 КУпАП вважає, що відповідачем було складено незаконну постанову, факти, викладені в якій, не відповідають дійсності, а його дії вчинені в межах норм чинного законодавства.

Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 14.01.2021 провадження по адміністративній справі відкрито, призначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників судового розгляду на 21.01.2021.

В судове засідання позивач не з`явився, подав суду заяву про розгляд його позову без його участі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзиву не позов не надав. А відтак, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності сторін.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється на підставі п. 4 ст. 229 КАС України.

Суд, з`ясувавши обставини по справі та перевіривши їх доказами, встановив, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно із ст. 9 КАС України суд при вирішенні спору керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та Законами України.

Суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У разі невідповідності нормативно-правового акту Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Судом встановлено, що 22.12.2020 поліцейським СРПП №2 ПП Дрогобицького ВП ГУ НП у Львівській області, старшим сержантом поліції Сліпець Богданом Олеговичем відносно ОСОБА_1 винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія БАВ №116855.

Зі змісту постанови ОСОБА_1 визнаний винним у здійсненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.122 КУпАП, за те, що він 22.12.2020 р. о 12.20 год. в АДРЕСА_2, керуючи транспортним засобом Мерседес Бенц Спринтер 316, реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснив стоянку на тротуарі, де для руху пішоходів залишилось менше двох метрів, чим порушив п.15.10 пп. «в» ПДР України. На нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 255 грн.

Однак, в оскаржуваній постанові не наведено жодного доказу вини позивача у скоєнні даного правопорушення, а також, не визначено, яким чином відповідач дійшов висновку, що на тротуарі, на якому, нібито здійснив стоянку позивач, залишилось для руху пішоходів саме менше 2-х метрів, зокрема, чи робив відповідач при розгляді справи про адміністративне правопорушення відповідні заміри.

Натомість, позивачем долучено до матеріалів справитрудовий договір, укладений між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю від 13.09.2019, згідно якого ОСОБА_1 працює водієм автомобільного транспорту в ФО-П ОСОБА_3 , магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (а/с 12).

Згідно Свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії НОМЕР_2, довідки про взяття на облік платника податків від 26.06.2002 №171/5090, витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Серії НОМЕР_3, де зазначено види діяльності, серед яких оптова та роздрібна торгівля різними продуктами харчування, ОСОБА_3 є фізичною особою-підприємцем (а/с 9-11).

З Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЛВ №097281, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №166135155 від 10.05.2019 вбачається, що по АДРЕСА_1 розташований магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 », де здійснює підприємницьку діяльність ФОП ОСОБА_3 . Земельна ділянка за вказаною адресою належить на праві власності ОСОБА_3 . Будівля за даною адресою теж належить ОСОБА_3 на праві приватної власності (витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №33264132) (а/с 6-8).

Крім того, судом встановлено, що АДРЕСА_2 , де розташований магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 », до якого позивач, як працівник, підвіз товар для вивантаження.

Іншого заїзду, проїзду до будівлі по АДРЕСА_1 немає, відповідно це єдиний варіант доставити товар до вказаного магазину.

Відповідно до вимог статті 254 Кодексу України про адміністративне правопорушення про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.

За приписами частини другої статті 258 Кодексу України про адміністративне правопорушення протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису).

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу. Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі.

Відповідно до вимог статті 222 КпАП України органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачених частиною 1 статті 122 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року N 1395 зареєстр. в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 р. за N1408/27853, затверджено Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, згідно до п.4 якої у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Згідно пункту 4 р. І Інструкції № 1395, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених, зокрема, частиною 1 статті 122 КУпАП.

Відповідно до пункту 1 та 2 р. III Інструкції № 1395 справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення. Постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою, третьою і п`ятою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140, частинами шостою, сьомою статті 152-1 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

З аналізу вищезазначених норм вбачається, що посадова особа Національної поліції наділена повноваженнями щодо здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками, які реалізуються, зокрема, у разі виявлення правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зокрема, порушень, передбачених частиною 1 статті 122 КУпАП, розглядати справи про адміністративне правопорушення та винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення, без складення відповідного протоколу про адміністративне правопорушення на місці вчинення адміністративного правопорушення.

За приписами статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Однак, відповідачем не надано суду жодних доказів підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Окрім того, приписами пункту 26.3 ПДР України передбачено, що у пішохідну зону в`їзд дозволяється лише транспортним засобам, що обслуговують громадян і підприємства, які розташовані у зазначеній зоні, а також транспортним засобам, що належать громадянам, які проживають або працюють у цій зоні, чи автомобілям (мотоколяскам), позначеним розпізнавальним знаком Інвалід, якими керують водії-інваліди. Якщо до об`єктів, розташованих на цій території, є інші під`їзди, водії повинні користуватися лише ними.

Водночас, відповідно до пункту 15.10 в ПДР України стоянка забороняється на тротуарах, за винятком легкових автомобілів та мотоциклів, які можуть бути поставлені на краю тротуарів, де для руху пішоходів залишається щонайменше 2 метри.

У пункті 1.10 ПДР України встановлено, що стоянка - припинення руху транспортного засобу на час, більший ніж 5 хвилин, з причин, не пов`язаних з необхідністю виконання вимог цих Правил, посадкою (висадкою) пасажирів, завантаженням (розвантаженням) вантажу; тротуар - елемент дороги, призначений для руху пішоходів, який прилягає до проїзної частини або відокремлений від неї газоном.

Очевидним і зрозумілим є те, що здійсненню стоянки легкового автомобіля у межах вимог пункту 15.10 в ПДР України, тобто на краю тротуару, де для руху пішоходів залишається щонайменше 2 метри, передує рух, пов`язаний із заїздом на таке місце, а після її закінчення - рух, пов`язаний із виїздом автомобіля з такого місця стоянки.

За таких обставин, рух автомобіля тротуаром, пов`язаний із заїздом/виїздом на місце стоянки у межах вимог пункту 15.10 в ПДР України, не може містити склад порушення пункту 11.13 вказаних Правил.

Суд зазначає, що сам факт визнання особою вини у порушенні ПДР не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень за відсутності інших належних доказів і не звільняє відповідача від доведення правомірності свого рішення.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї (п. 1 ст. 32), неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення поза розумним сумнівом. Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (п. 45 рішення у справі Бочаров проти України від 17.06.2011; п. 75 рішення у справі Огороднік проти України від 05.05.2015; п. 52 рішення у справі Єрохіна проти України від 15.02.2013).

Отже, відповідачем не доведено факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення та з матеріалів справи неможливо достовірно встановити даний факт, відтак, підстави для притягнення позивача до адміністративної відповідальності відсутні.

За цим, постанова серії БАВ 116855 від 22.12.2020 по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, підлягає скасуванню з закриттям провадження по справі про адміністративне правопорушення.

У свою чергу, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 06.09.2005; пункт 89), Проніна проти України" (Заява № 63566/00; 18.07.2006; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява N 4909/04; від 10.02.2010; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09.12.1994, пункт 29).

З огляду на викладені вище обставини, суд вважає за необхідне скасувати постанову серії серії БАВ 116855 від 22.12.2020 та закрити справу про адміністративне провадження відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

На підставі викладеного, суд вважає позовні вимоги позивача до відповідача про визнання дій поліцейського СРПП ПП Дрогобицького ВП ГУ НП у Львівській області Сліпець Богдана Олеговича протиправними та скасування постанови серії БАВ № 116855 від 22.12.2020 року підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 72, 77, 90, 241-256, 271, 286 КАС України, ст. ст. 122, 247, 268, 280 КУпАП, суд, -

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до поліцейського СРПП ПП Дрогобицького ВП ГУ НП у львівській області Сліпець Богдана Олеговича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити.

Визнати дії поліцейського СРПП ПП Дрогобицького ВП ГУНП у Львівській області старшого сержанта поліції Сліпець Богдана Олеговича протиправними та скасувати постанову серія БАВ № 116855 від 22.12.2020 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Справу про адміністративне провадження відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП - закрити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошеннядо Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Нагірна О.Б.