Справа № 320/9614/20
Суддя: Василенко Г.Ю.
Дата ухвалення: 2021-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2021 року № 320/9614/20

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Василенко Г.Ю., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Головного управління Державної податкової служби у Київській області до Державного підприємства "Спеціалізований центр підготовки кадрів" про стягнення податкового боргу,

в с т а н о в и в:

Головне управління ДПС у Київській області звернулось до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Державного підприємства "Спеціалізований центр підготовки кадрів" про стягнення податкового боргу в сумі 88325,55 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що згідно з даними податкового обліку у відповідача утворилась заборгованість перед бюджетом у вказаному вище розмірі внаслідок невиконання податкового обов`язку по сплаті податку на прибуток підприємств та розрахунків частини чистого прибутку (доходу), що підлягає спраті до державного бюджету державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 16.10.2020 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач, у письмовому відзиві поданому до суду, позовні вимоги не визнав, в обґрунтування заперечень проти позову зазначив, що з початку 2020 року на підприємстві склалась дуже тяжка фінансова ситуація, не навчалось жодного слухача, на підприємстві введено вимушений простій. Стверджує, що штрафні санкції за податкові порушення, які були вчинені протягом дії карантину взагалі не повинні застосовуватись до платників. Просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Державне підприємство "Спеціалізований центр підготовки кадрів" () є юридичною особою, що зареєстрована 30.01.1996 Обухівською районною державною адміністрацією Київської області, як платник податків перебуває на обліку в Обухівському управлінні Головного управління ДПС у Київській області.

Предметом стягнення у даній справі є податковий борг відповідача у сумі 88325,55 грн., у тому числі 17674,00 грн. податок на прибуток та 70651,55 грн. частина чистого прибутку, який за твердженням позивача виник на підставі наступного.

Так, сума податкового боргу відповідача з податку на прибуток за даними позивача становить 17674,00 грн., що виник з наступних підстав:

відповідачем подано до контролюючого органу податкову декларацію з податку на прибуток підприємств за 2019 рік від 26.02.2020, в якій відповідачем самостійно визначено суму податкового зобов`язання, яка підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет у розмірі 17721,00 грн.

Відповідно до зворотного боку інтегрованої картки ДП "Спеціалізований центр підготовки кадрів" сума податкового боргу відповідача була частково погашена за рахунок переплати в розмірі 47,00 грн.

Згідно з довідкою Головного управління ДПС у Київській області ДП "Спеціалізований центр підготовки кадрів" має податковий борг з податку на прибуток в розмірі 17674,00 грн.

Сума податкового боргу відповідача з частини чистого прибутку за даними позивача становить 70651,55 грн., що виник з наступних підстав:

самостійно визначені відповідачем податкові зобов`язання згідно розрахунку частини чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями за три квартали 2019 року від 23.10.2019 на суму 8012,00 грн. та за 2019 рік від 26.02.2020 на суму 62180,00 грн.

У зв`язку з несвоєчасною сплатою податкових зобов`язань податковим органом нараховано пеню на суму заборгованості в розмірі 459,55 грн.

Таким чином, загальна заборгованість відповідача з частини чистого прибутку становить 70651,55 грн.

Позивачем 12.03.2020 сформовано податкову вимогу за формою "Ю" №31938-55 на загальну суму 17674,00 грн., яку було направлено на адресу відповідача та отримано останнім, що підтверджується даними наявного в матеріалах справи рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.

Враховуючи те, що податковий обов`язок щодо сплати суми грошового зобов`язання у встановлені законодавством строки відповідачем не виконано, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Підпункт 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлює, що грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до підпункту 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 ПК України податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк);

Згідно з підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Згідно з пунктом 38.1 статті 38 ПК України виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

Згідно з п.133.1 ст.133 Податкового кодексу України платниками податку на прибуток підприємств - резидентами є суб`єкти господарювання - юридичні особи, які провадять господарську діяльність як на території України, так і за її межами.

Пунктом 137.4 ст.137 Податкового кодексу встановлено, що датою отримання доходів, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, є звітний період, у якому такі доходи визнаються згідно з цією статтею, незалежно від фактичного надходження коштів (метод нарахувань), визначений з урахуванням норм цього пункту та статті 159 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 46.1 статті 46 ПК України податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Статтею 49 Податкового кодексу України визначено порядок подання податкової декларації до податкового органу.

Так, пунктом 49.2 статті 49 Податкового кодексу України передбачено, що платник податків зобов`язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є, відповідно до цього Кодексу незалежно від того, чи провадив такий платник податку господарську діяльність у звітному періоді.

Згідно пункту 54.1 статті 54 Податкового кодексу України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, даних інтегрованої картки відповідача, самостійно визначені в податковій декларації за 2019 рік податкові зобов`язання з податку на прибуток підприємств на загальну суму 17674,00 грн. відповідач у встановлені податковим законодавством строки не сплатив.

Таким чином, заборгованість відповідача зі сплати податку на прибуток підприємств на загальну суму 17674,00 грн. відповідає ознакам, визначеним п.п.14.1.175 п.14.1 ст. 14 ПК України, відповідно до якого податковим боргом визнається сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк.

Пунктом 59.1 статті 59 ПК України визначено, що у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому, відповідно до п. 59.5 ст. 59 ПК України у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Матеріали справи свідчать, що контролюючим органом було виставлено відповідачу податкову вимогу форми "Ю" №31938-55 від 12.03.2020 на загальну суму 17674,00 грн.

Судом встановлено, що податкова вимога від 12.03.2020 №31938-55 була надіслана на адресу відповідача, яка зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та отримана останнім 28.04.2020, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення 467.

Відповідно до п. 58.3 ст. 58 ПК України податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) платнику податків, якщо його передано посадовій особі такого платника податків під розписку або надіслано листом з повідомленням про вручення.

Доказів оскарження податкової вимоги чи погашення податкового боргу з податку на прибуток підприємств відповідач суду не надав.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що сума податкового боргу відповідача з податку на прибуток підприємств перед бюджетом становить 17674,00 грн.

Згідно з п.п.20.1.34 п. 20.1 ст. 20 ПК України контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника, на суму податкового боргу або його частини.

Відповідно до п. 87.2 ст. 87 ПК України джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами.

Згідно з п. 87.11 ст. 87 ПК України орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.

На підставі викладеного, суд вбачає наявність передбачених чинним законодавством обставин для стягнення з відповідача податкового боргу з податку на прибуток підприємств в розмірі 17674,00 грн.

Водночас, щодо стягнення з ДП "Спеціалізований центр підготовки кадрів" боргу по сплаті частини чистого прибутку на загальну суму 70651,55 грн., суд зазначає наступне.

Підпунктом 16.1.4 п.16.1 ст. 16 ПК України визначено, що платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до п. 14.1.39 п. 14.1 ст. 14 ПК України грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня.

Податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк), та/або сума коштів, сформована за рахунок податкових пільг, що були використані платником податків не за цільовим призначенням чи з порушенням порядку їх надання, встановленим цим Кодексом та/або Митним кодексом України (пп. 14.1.156 п. 14.1 ст. 14 ПК України).

Перелік загальнодержавних податків та зборів, а також місцевих податків визначений ст. ст. 9 та 10 ПК України відповідно.

Слід відмітити, що частина чистого прибутку (доходу) не віднесена до жодної з вищевказаних статей.

Пунктом 29 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» №280/97-ВР від 21.05.1997 (далі Закон №280/97-ВР) передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання встановлення для підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності відповідних територіальних громад, розміру частки прибутку, яка підлягає зарахуванню до місцевого бюджету.

Як вказано Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 24.05.2019 у справі №806/1420/16, яким вирішувалося питання щодо можливості накладення на комунальне підприємство штрафних санкцій за несвоєчасну сплату частини чистого прибутку (доходу), на такі спірні правовідносини поширюються положення Закону України «Про управління об`єктами державної власності» від 21.09.2006 №185-V (далі Закон №185-V) та Порядок відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2011 року №138 (далі - Порядок №138).

Зокрема, відповідно до абз. 1 ч. 5 ст. 11 Закону №185-V господарська організація, у статутному капіталі якої є корпоративні права держави, за підсумками календарного року зобов`язана спрямувати частину чистого прибутку на виплату дивідендів згідно з порядком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Господарські товариства, у статутному капіталі яких є корпоративні права держави, до 1 травня року, що настає за звітним, приймають рішення про відрахування не менше 30 відсотків чистого прибутку на виплату дивідендів (абз. 4 ч. 5 ст. 11 Закону №185-V).

Господарські товариства, у статутному капіталі яких є корпоративні права держави, сплачують до Державного бюджету України дивіденди у строк не пізніше 1 липня року, що настає за звітним, нараховані пропорційно розміру державної частки (акцій) у їх статутних капіталах (абз. 5 ч. 5 ст. 11 Закону №185-V).

Згідно з абз. 9 ч. 5 ст. 11 Закону №185-V, господарські товариства один раз на рік подають до податкового органу розрахунок частини чистого прибутку (доходу), дивідендів на державну частку в порядку та строки, встановлені Податковим кодексом України.

Платники частини чистого прибутку (доходу), дивідендів на державну частку несуть відповідальність за неподання або несвоєчасне подання до податкових органів розрахунку частини чистого прибутку (доходу), дивідендів на державну частку або за порушення правил нарахування та сплати (перерахування) таких платежів у порядку, передбаченому Податковим кодексом України (абз. 10 ч. 5 ст. 11 Закону №185-V).

Абзацем 1 п. 2 Порядку №138 передбачено, що частина чистого прибутку (доходу) сплачується державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями до державного бюджету наростаючим підсумком щоквартальної фінансово-господарської діяльності за відповідний період у строк, встановлений для сплати податку на прибуток підприємств.

Відповідно до абз.1 п. 3 Порядку №138 частина чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету, визначається державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями відповідно до форми розрахунку, встановленої Державною податковою службою, та зазначається у декларації з податку на прибуток підприємства.

Розрахунок частини чистого прибутку (доходу) разом з фінансовою звітністю, складеною відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку, подається державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями до органів державної податкової служби у строк, передбачений для подання декларації з податку на прибуток підприємств (абз.2 п. 3 Порядку №138).

Враховуючи нормативні визначення вищевказаних понять (грошове зобов`язання, податкове зобов`язання), частина чистого прибутку не є податковим платежем, у розумінні норм ПК України, вказаний платіж не віднесений ні до загальнодержавних податків та зборів, ні до місцевих податків.

Так, в ході судового розгляду справи встановлено, що відповідачем самостійно подано до податкового органу розрахунки частини чистого прибутку (доходу).

Самостійно визначені відповідачем податкові зобов`язання згідно розрахунку частини чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями за три квартали 2019 року від 23.10.2019 на суму 8012,00 грн. та за 2019 рік від 26.02.2020 на суму 62180,00 грн.

У зв`язку з несвоєчасною сплатою податкових зобов`язань податковим органом нараховано пеню на суму заборгованості в розмірі 459,55 грн.

В свою чергу, факт несплати спірних платежів у строки, визначені законодавством, призвів до звернення податкового органу до суду з позовом щодо стягнення з державного підприємства у квартальних та річних розрахунках сум частини чистого прибутку.

Так, як вже зазначалося судом вище, вичерпний перелік податків визначений ПК України, не містить такого платежу як частина чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету державними унітарними підприємствами.

А тому, з урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що частина чистого прибутку не є податком, у розумінні норм ПК України, відповідно заборгованість зі сплати частини чистого прибутку не може вважатися податковим боргом.

При цьому, суд зазначає, що діюче законодавство передбачає можливість звернення позивача до суду виключно з вимогами про стягнення податкового боргу, тому позивач не вправі вчиняти на користь держави заходи щодо стягнення з відповідача заборгованості зі сплати частини чистого прибутку, адже така заборгованість не може вважатись податковим боргом. Позивач в даному випадку не є органом стягнення згідно п.41.2 ст.41 ПК України.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 13.08.2019 по справі №824/741/18 дійшов висновку, що передбачений ПК України механізм здійснення податковими органами повноважень з визначення сум податкових та грошових зобов`язань платників податків та стягнення у зв`язку із цим сум штрафних (фінансових) санкцій стосується виключно правовідносин зі сплати податків та зборів, передбачених статтями 9 та 10 вказаного кодексу, до яких сплата до відповідного бюджету частини чистого прибутку (доходу) комунального унітарного підприємства та їх об`єднань не відноситься.

Частиною 4 статті 5 КАС України передбачено, що суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.

Статтею 19-1 ПК України визначено функції контролюючих органів, зокрема вони звертаються до суду у випадках, передбачених законодавством.

Права контролюючих органів передбачені статтею 20 ПК України, а саме, серед іншого, звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини (п.п.20.1.34 ПК України).

Підсумовуючи наведене, суд вважає за необхідне зазначити, що податкові органи мають право звертатися до суду з вимогою про стягнення з рахунків платника податків виключно коштів, які є податковим боргом або його частиною, однак частина чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету державними унітарними підприємствами, не є податком, а тому заборгованість зі сплати такого платежу на вважається податковим боргом.

Так, податкові органи здійснюють контроль за правильністю нарахування державними підприємствами частини чистого прибутку (доходу), водночас, механізм здійснення податковими органами повноважень щодо стягнення заборгованості зі сплати частини прибутку відсутній.

Додатково суд зазначає, що виключно уповноважені органи управління наділені повноваженнями вживати заходи щодо забезпечення відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу), і позивач до таких органів не відноситься. При цьому, покладення на контролюючі органи повноважень щодо обліку таких платежів, а також сплата його до державного бюджету України, не змінює правової природи такого платежу.

Отже, враховуючи наведене, суд вважає, що позивач не має права звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму, що не є податковим боргом або його частиною, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог у цій частині.

Таким чином позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Підстави для вирішення судом питання про розподіл між сторонами судових витрат у відповідності до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні.

Керуючись статтями 9, 14, 72-78, 90, 134, 139, 143, 242 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Стягнути з рахунків у банках, що обслуговують Державне підприємство "Спеціалізований центр підготовки кадрів" () податковий борг з податку на прибуток підприємств в сумі 17674 (сімнадцять тисяч шістсот сімдесят чотири) грн. 00 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Василенко Г.Ю.