Справа № 420/13386/20
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2021-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/13386/20
Головуючий в 1 інстанції: Балан Я.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Кравченка К.В.,
судді Джабурія О.В.
судді Вербицької Н.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитра Миколайовича на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитра Миколайовича, за участю третьої особи - Товариства з обмеженою відповідальністю «АМІГО И С» про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2020 року ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернулась до суду з адміністративним позовом до приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Д.М. ( надалі - відповідач), в якому просила: визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Д.М. ВП63405218 від 17.11.2020 року про опис та арешт майна.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що під час винесення постанови про опис та арешт майна, відповідачем було допущено численні порушення норм чинного законодавства, зокрема, позивача не було належним чином повідомлено про відкриття виконавчого провадження; приватним виконавцем було накладено арешт на майно, яке належить їй як фізичній особі, а не як фізичній особі-підприємцю та фактично є спільною власністю подружжя; приватним виконавцем було порушено принцип співмірності, оскільки вартість майна більш ніж у 100 разів перевищує розмір стягнення.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2020 року позов задоволено в повному обсязі.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти по справі нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка, згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, зареєстрована як фізична-особа підприємець з 13.07.2000 року за №0022850 (а.с.32,33).

До основного виду діяльності ФОП ОСОБА_1 , згідно код КВЕД відноситься 47.19 інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах.

29 вересня 2020 року, Господарським судом Одеської області прийнято Наказ про примусове виконання рішення №916/1861/20 (на виконання рішення Господарського суду Одеської області по справі №916/1861/20 від 31.08.2020 року, повне рішення складено 07.09.2020 року), щодо стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь ТОВ «АМІГО И С» заборгованості у сумі 77114,78 гривень та судового збору 2102,00 гривень (а.с.52).

19 жовтня 2020 року, ТОВ «АМІГО И С» звернулось з заявою до приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Д.М. про примусове виконання рішення, у якій серед іншого, просило разом з відкриттям виконавчого провадження накласти арешт на все майно та кошти боржника (а.с.51 зворотній бік).

23 жовтня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Колечко Д.М. розглянуто заяву директора ТОВ «Аміго И С» про примусове виконання наказу №916/1861/20 від 29 вересня 2020 року, за результатами розгляду прийнято постанови: про відкриття виконавчого провадження №63405218 (а.с.53), про стягнення з боржника основної винагороди (а.с.54 зворотній бік, 55), про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження (а.с.56), про арешт майна боржника (а.с.57 зворотній бік, 58), про арешт коштів боржника (а.с.59-60).

17 листопада 2020 року, приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Колечко Д.М. сформовано вимоги приватного виконавця, якими, серед іншого, вимагалося з`явитися до приватного виконавця 27 листопада 2019 року о 10 год. 00 хв. та надати безперешкодний доступ приватному виконавцю та супроводжуючим особам до нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , прим.47-к; квартири за адресою: АДРЕСА_2 та іншого майна належного боржнику, за наявністю підтверджуючих документів (а.с.68 зворотній бік-70).

Того ж дня, 17 листопада 2020 року, відповідачем за відсутності повідомлення боржника прийнято постанови про опис та арешт майна боржника (а.с.71-72, 75-77).

Зокрема, приватним виконавцем накладено арешт на нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , прим.47-к (а.с.73-74) та квартиру за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.77-78).

Суд першої інстанції, задовольняючи даний позов виходив з того, що позовні вимоги є обґрунтованими, а постанова відповідача є протиправною.

При розгляді даної справи колегія суддів виходить з наступного.

За правилами п.1 ч.1 ст.19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Зі змісту п.п.1, 2 ч.1 ст.4 КАС України випливає, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з, у тому числі, іншим суб`єктом при здійсненні ним владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих осіб, відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних (публічно-владних) управлінських функцій.

Особливості провадження у справах з приводу оскарження рішень, дій або бездіяльності державної виконавчої служби на час виникнення спірних правовідносин було врегульовано статтею 287 КАС України.

Частиною першою статті 287 КАС України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що підставою для відкриття виконавчого провадження та винесення спірної постанови є Наказ Господарського суду Одеської області по справі №916/1861/20.

Згідно ч.1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до приписів ст.339 Господарського процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

З аналізу вказаних законодавчих норм вбачається, що критеріями визначення юрисдикції судів щодо справ з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби стосовно виконання судового рішення є юрисдикційна належність суду, який видав виконавчий документ.

Отже, якщо закон встановлює інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, юрисдикція адміністративних судів на розгляд спорів зазначеної категорії не поширюється.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої палати Верховного Суду від 11.03.2020 року у справі №803/1485/17.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції не повністю встановив фактичні обставини справи та при ухваленні рішення допустив порушення процесуального права, помилково віднісши даний спір до публічно-правового.

У пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» наголосив на тому, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, і, як зазначено Європейською комісією з прав людини у рішенні у справі «Занд проти Австрії» (доповідь від 12 жовтня 1978 року), термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «всю організаційну структуру судів, включно з (...) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (...)».

Отже, судове рішення, яким навіть правильно вирішено спір по суті, не може вважатися таким, що прийняте встановленим законом судом, якщо при його винесенні було допущено порушення юрисдикції.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до частини 1 статті 239 КАС України якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.

Наведені положення КАС України в контексті ухваленого рішення про закриття провадження у цій справі зумовлюють право позивача на подання до апеляційного суду заяви про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Відповідно до ч.1 ст.319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених статтею 238 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19 КАС, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.

Керуючись ст.238, ст.239, ст.311, ст.315, ст.316, ст.321, ст.322, ст.325, ст.329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитра Миколайовича - задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2020 року - скасувати, провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитра Миколайовича, за участю третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю «АМІГО И С» про визнання протиправною та скасування постанови - закрити.

Роз`яснити позивачці, що розгляд цієї справи віднесено до суду господарської юрисдикції та що вона має право протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови звернутися до П`ятого апеляційного адміністративного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Кравченко К.В.
Судді Джабурія О.В. Вербицька Н. В.