Справа № 560/4836/20
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2021-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/4836/20

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Польовий О.Л.

Суддя-доповідач - Капустинський М.М.

19 січня 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Капустинського М.М.

суддів: Сапальової Т.В. Смілянця Е. С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 03 листопада 2020 року (прийнятого в м. Хмельницький) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Хмельницького міського центру зайнятості про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Хмельницького міського центру зайнятості, в якому просила:

- визнати дії Хмельницького міського центру зайнятості щодо відмови в реєстрації ОСОБА_1 безробітною з 25.04.2020 - протиправними;

- зобов`язати Хмельницький міський центр зайнятості зареєструвати ОСОБА_1 безробітною з 25.04.2020.

В обґрунтування позовних вимог, позивачка зазначила, що відповідно до пункту 5 частини 1 статті 14 Закону України від 05.07.2012 №5067-VI "Про зайнятість населення" (далі - Закон №5067-VI) відносить до категорії громадян, що мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштування. Вважає, що відповідач протиправно відмовив їй у наданні статусу безробітної. Просила позов задовольнити.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 03 листопада 2020 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 25.04.2020 року позивачка - ОСОБА_1 звернулась до Хмельницького міського центру зайнятості з заявою про надання статусу безробітної відповідно до статті 43 Закону №5067-VI з урахуванням абзацу 4 пункту 5-1 Прикінцевих положень цього Закону.

Листом від 17.06.2020 року №23-02/1210 Хмельницький міський центр зайнятості повідомив позивачку, що остання на день звернення до центру зайнятості не припинила підприємницьку діяльність, тому належить до зайнятого населення, що є підставою для відмови у наданні статусу безробітної.

30.04.2020 року позивачка звернулась до Хмельницького міського центру зайнятості з заявою про призначення допомоги по безробіттю.

Листом від 09.07.2020 №22-02/1913 Хмельницький обласний центр зайнятості повідомив позивачку про відсутність підстав для призначення допомоги по безробіттю.

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо відмови у реєстрації позивачки безробітною, остання звернулась до суду з цим позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції послався на те, що оскільки позивачка є фізичною особою-підприємцем, тому має змогу забезпечити себе роботою самостійно, що в розумінні Закону №5067-VI є зайнятістю, або припинити підприємницьку діяльність до дати реєстрації як безробітної в службі зайнятості, згідно чинного законодавства.

Розглядаючи питання про законність та обґрунтованість судового рішення, яким у задоволенні позову відмовлено, суд апеляційної інстанції враховує наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України декларовано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Законом України Про зайнятість населення №5067-VI від 5 липня 2012 року визначені правові, економічні та організаційні засади реалізації державної політики у сфері зайнятості населення, гарантії держави щодо захисту прав громадян на працю та реалізації їхніх прав на соціальний захист від безробіття.

Відповідно до п.2 ст.1 Закону №5067-VI безробітною є особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи.

Згідно з положеннями п.7 ст.1 Закону №5067-VI зайнятість це не заборонена законодавством діяльність осіб, пов`язана із задоволенням їх особистих та суспільних потреб з метою одержання доходу (заробітної плати) у грошовій або іншій формі, а також діяльність членів однієї сім`ї, які здійснюють господарську діяльність або працюють у суб`єктів господарювання, заснованих на їх власності, у тому числі безоплатно.

Статтею 2 Закону №5067-VI визначено, що відносини у сфері зайнятості населення регулюються Конституцією України, цим Законом, Кодексом законів про працю України, Господарським та Цивільним кодексами України, Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", іншими актами законодавства.

У відповідності до положень ч.1 ст.4 Закону №5067-VI визначено, що до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти у закладах загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти та поєднують навчання з роботою.

Згідно з ч.1 ст.43 Закону №5067-VI статусу безробітного може набути: 1) особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи; 2) особа з інвалідністю, яка не досягла встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсійного віку та отримує пенсію по інвалідності або соціальну допомогу відповідно до законів України "Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю" та "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю"; 3) особа, молодша 16-річного віку, яка працювала і була звільнена у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, зокрема припиненням або перепрофілюванням підприємств, установ та організацій, скороченням чисельності (штату) працівників.

Системний аналіз вищезазначених положень дає підстави вважати, що особа, яка зареєстрована як суб`єкт підприємницької діяльності, не може бути визнана безробітною.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 07.10.2014 по справі №21-408а14.

Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Крім того, Кабінетом Міністрів України Постановою від 14 лютого 2007 р. №219 затверджено Порядок реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних п.12 якого регламентовано, що для одержання статусу безробітного громадянин особисто подає у день, що настає після закінчення встановленого строку пошуку підходящої роботи, до центру зайнятості відповідну заяву та письмову інформацію про те, що він не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів і не зареєстрований як фізична особа-підприємець, а також копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номера.

У відповідності до п.20 вищезазначеної Постанови регламентовано, що громадяни, зареєстровані як такі, що шукають роботу, та безробітні, знімаються з обліку, зокрема, з дня працевлаштування (самостійного або за направленням центру зайнятості), в тому числі на сезонні роботи, державної реєстрації фізичної особи-підприємця, початку виконання робіт (надання послуг) за договором цивільно-правового характеру. При цьому в картці робиться запис про прийняття на роботу, зазначаються дата і номер наказу, дата видачі та номер реєстраційного свідоцтва, дата укладення договору цивільно-правового характеру;

Положеннями п.24 визначено, що громадяни, зареєстровані у державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, безробітні та зняті з обліку у зв`язку з працевлаштуванням, державною реєстрацією фізичної особи-підприємця, виконанням робіт (послуг) за договорами цивільно-правового характеру, що звернулися до центру зайнятості за сприянням у працевлаштуванні після розірвання трудового договору, державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем, припинення дії договору цивільно-правового характеру, підлягають реєстрації як такі, що шукають роботу, на підставі Закону України Про зайнятість населення та цього Порядку. При цьому громадянин заповнює нову картку і протягом семи календарних днів йому підбирається підходяща робота. На восьмий день за умови відсутності підходящої роботи такому громадянину надається статус безробітного.

Водночас, відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 зареєстрована з 30.05.2000 року як фізична особа-підприємець.

Отже, беручи до уваги наявність того факту, що позивачка є фізичною особою-підприємцем, тому має змогу забезпечити себе роботою самостійно, що в розумінні Закону №5067-VI є зайнятістю, або припинити підприємницьку діяльність до дати реєстрації як безробітною в службі зайнятості, згідно чинного законодавства.

Так, на час звернення до Хмельницького міського центру зайнятості Маслянчук Н.Д. не припинила підприємницьку діяльність. Доказів припинення підприємницької діяльності позивачка суду також не надала, в силу чого колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо правомірності дій відповідача щодо відмови ОСОБА_1 у наданні статусу безробітної, з огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до частин 1-3 статті 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Під час перегляду рішення суду першої інстанції порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог скаржника та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 03 листопада 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 19 січня 2021 року.

Головуючий Капустинський М.М.

Судді Сапальова Т.В. Смілянець Е. С.