Справа № 140/14821/20
Суддя: Сорока Юрій Юрійович
Дата ухвалення: 2021-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2021 року ЛуцькСправа № 140/14821/20

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Сороки Ю.Ю.,

при секретарі судового засідання Шопік М.М.,

за участю представника позивача Тарана О.П.,

представника відповідача Пивовара В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку, за правилами спрощеного позовного провадження, адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління ДПС у Волинській про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 06.05.2020 №5-5133-0311, №6-5133-0311, №9-5133-0311, №0-0311.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач здійснює підприємницьку діяльність, основним видом якої є лісопильне та стругальне виробництво. В підприємницькій діяльності використовує об`єкти нерухомості: будівля складу А-1 площею 338,5 кв.м. (лісопильний цех), трансформаторна підстанція Н-1 площею 62,9 кв.м., цех ширпотребу площею 1053,52 м.кв., будівля котельні С-2 площею 366,1 кв.м., що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 . 06.05.2020 Головним управлінням ДПС у Волинській області прийнято податкові повідомлення-рішення, якими позивачу визначено суми податкового зобов`язання по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а саме: №5-5133-0311, яким визначено податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки на суму 7 062,80 грн., №6-5133-0311, яким визначено податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки на суму 21 981,69 грн., №9-5133-0311, яким визначено податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки на суму 7 638,68 грн., №0-0311, яким визначено податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки на суму 1 312,41 грн.

Позивач вважає вказані податкові повідомлення-рішення протиправними та просить їх скасувати, оскільки належні позивачу приміщення належать до будівель промисловості, а тому відповідно до підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України (далі - ПК України), не є об`єктами оподаткування.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 15.10.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження у справі та вирішено розгляд справи проводити без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

У відзиві на позовну заяву від 03.11.2020 представник відповідача позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 не визнав та зазначив, що відповідач не заперечує факту належності згаданих об`єктів нерухомості до будівель промисловості у розумінні Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000. Однак, звертає увагу, що можливість використання пільги передбаченої пп. «є» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України можливе лише за наявності двох одночасно наявних складових: 1) якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та інші юридичні особи, в тому числі нерезиденти з відповідним видом діяльності; 2) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду).

Надані платником податків до позову копії документів не спростовують позицію податкового органу, оскільки не підтверджують наявності двох описаних вище властивостей господарської діяльності та майна позивача.

Крім того зазначає, що право мирного володіння своїм майном фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 жодним чином не порушене податковим органом у досліджуваних правовідносинах, однак із зазначеного вище простежується нехтування нею обов`язку передбаченого ч.2 ст.67 Конституції України відносно сплати податку з нерухомості.

Просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Одночасно із відзивом на позовну заяву представником відповідача подано клопотання про розгляд справи за участю сторін.

04.11.2020 ухвалою Волинського окружного адміністративного суду відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи за участю сторін.

Ухвалою суду від 16.12.2020 справу призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні на 12:00 04.01.2021.

04.01.2021 оголошено перерву до 11:00 19.01.2021, у в`язку із витребуванням доказів.

В судовому засіданні 19.01.2021 представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві та просив їх задовольнити повністю.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечив з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву та додаткових поясненнях. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог позивача.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що 06.05.2020 ГУ ДПС у Волинській області винесено податкові повідомлення-рішення №5-5133-0311, яким визначено податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки на суму 7 062,80 грн., №6-5133-0311, яким визначено податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки на суму 21 981,69 грн., №9-5133-0311, яким визначено податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки на суму 7 638,68 грн., №0-0311, яким визначено податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки на суму 1 312,41 грн.

Надаючи правову оцінку спірним податковим повідомленням-рішенням, суд враховує наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України.

Справляння податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, врегульовано приписами статті 266 Податкового кодексу України (далі - ПК України).

Згідно із підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Відповідно до підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Підпунктами 266.3.1 та 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України передбачено, що базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Отже, за загальним правилом, об`єкти житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх частки, які перебувають у власності фізичних осіб, є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Згідно із статтею 10 ПК України податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є місцевим податком.

Відповідно до підпункту 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Підпунктом 266.6.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України передбачено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Водночас у підпункті 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України наведені об`єкти, які не є об`єктом оподаткування за вказаної нормою закону.

Так, підпунктом «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК встановлено, що не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

Так, підпунктом «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК встановлено, що не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

Відповідно до пункту 30.1 статті 30 ПК податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.

Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат (пункт 30.2 статті 30 ПК ).

Застосовуючи об`єктно-функціональний підхід до визначення податкової пільги у підпункті «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК, законодавець ключовим критерієм обрав функціональне призначення будівлі. При цьому cама по собі специфіка об`єкта оподаткування - спеціальний статус будівлі як будівлі промисловості - не є достатньою підставою для застосування податкової пільги.

Обираючи за вихідне поняття «промисловість», у зв`язку з яким застосовується податкова пільга, встановлена підпунктом «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК, законодавець пов`язує звільнення від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не тільки і не стільки із його статусом (придатністю його застосування у виробничому промисловому циклі господарської діяльності без конкретизації видів промислового виробництва та організаційних форм, у яких воно здійснюється), а й з використанням будівлі з метою провадження виробничої діяльності, тобто з використанням за її цільовим призначенням - для виготовлення промислової продукції.

Встановлення законодавцем певних податкових пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, зокрема нормою підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК, спрямоване на збалансування суспільних відносин у сфері справляння податків, зменшення податкового навантаження на тих платників податків (фізичних та юридичних осіб), які є власниками певних об`єктів нерухомості, з метою стимулювання їх використовувати ці об`єкти за функціональним призначенням.

Отже, норма підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК застосовується, якщо власниками будівель промисловості є фізичні та інші юридичні особи, в тому числі нерезиденти, та за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання цих будівель за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду).

Такий правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 17.02.2020 у справі №820/3556/17, від 17.07.2020 у справі №440/937/19.

Разом з тим, вказане правозастосування узгоджується і з чинною з 23.05.2020 редакцією підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК (Закон України від 16.01.2020 №466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві»), згідно з якою з переліку об`єктів оподаткування податком виключені будівлі промисловості, які віднесені до групи «Будівлі промисловості та склади» (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях В-F КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Судом встановлено, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 здійснює свою підприємницьку діяльність з 10.09.2004. Основним видом діяльності за КВЕД є: 16.10- лісопильне та стругальне виробництво.

З матеріалів справи вбачається, що в своїй підприємницькій діяльності позивач використовує майно, яким володіє на праві приватної власності, а саме:

будівля складу А-1 площею 338,5 кв.м. (лісопильний цех), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

трансформаторна підстанція Н-1 площею 62,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

цех ширпотребу площею 1053,52 м.кв., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

будівля котельні С-2 площею 366,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, позивач є власником земельної ділянки, площею 0,4178 га - цільове призначення якої - для обслуговування цехів по переробці деревини, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому, всі вище перелічені об`єкти нерухомого майна розміщені на даній ділянці.

Здійснення позивачем підприємницької діяльності в деревообробній галузі, отримання прибутку від неї та наявність трудових ресурсів підтверджується наявними в матеріалах справи податковими деклараціями платника єдиного податку за 2019 рік та звітами форми 1-ДФ по найманим працівникам за 2019 рік.

Таким чином, в 2019 році належні ФОП ОСОБА_1 об`єкти нерухомості: будівля складу А-1 площею 338,5 кв.м. (лісопильний цех), трансформаторна підстанція Н-1 площею 62,9 кв.м., цех ширпотребу площею 1053,52 м.кв., будівля котельні С-2 площею 366,1 кв.м., що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 а використовувались за функціональним призначенням у підприємницькій діяльності ФОП ОСОБА_1 , що в свою чергу підтверджується наданими позивачем доказами провадження ним господарської діяльності.

З урахуванням встановлених обставин справи та беручи до уваги правову позицію, викладену у постановах Верховного Суду від 17.02.2020 у справі №820/3556/17, від 17.07.2020 у справі №440/937/19, суд дійшов висновку, що оскільки належні позивачу об`єкти нерухомого майна у 2019 році використовувалися ним у власній господарській діяльності, тому у позивача наявна пільга, передбачена підпунктом "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Згідно з статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Дослідивши письмові докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач, який є суб`єктом владних повноважень, належними та допустимими доказами не довів правомірності прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, а тому позовні вимоги є підставними та такими, що підлягають задоволенню шляхом визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління ДПС у Волинській області від 06.05.2020 №5-5133-0311, №6-5133-0311, №9-5133-0311, №0-0311.

Відповідно до вимог статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Як визначено частинами першою, третьою статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду з даним позовом згідно з квитанцією від 09.10.2020 позивач сплатив судовий збір у сумі 840,80 грн.

Зважаючи на задоволення позову, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача необхідно стягнути витрати на сплату судового збору в сумі 840,80 грн.

Керуючись статтями 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Податкового кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Волинській області від 06.05.2020 №5-5133-0311, №6-5133-0311, №9-5133-0311, №0-0311.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Волинській області на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 840 гривень 80 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер платника податку: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 .

Відповідач: Головне управління ДПС у Волинській області, , адреса: 43010, м. Луцьк, Київський майдан, 4.

Суддя Ю.Ю. Сорока

Повний текст судового рішення складено 25.01.2021.