Справа № 120/2649/20-а
Суддя: Сушко О.О.
Дата ухвалення: 2021-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/2649/20-а

Головуючий у 1-й інстанції: Жданкіна Наталія Володимирівна

Суддя-доповідач: Сушко О.О.

20 січня 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сушка О.О.

суддів: Мацького Є.М. Залімського І. Г.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 23 липня 2020 року (м. Вінниця) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправною та скасування відмови, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати протиправною та скасувати відмову відповідача щодо розгляду її заяви від 04.05.2020 про зміну в нарахуванні додаткової пенсії згідно ст. ст. 51 і 56 Закону №796-ХІІ; зобов`язати відповідача провести перерахунок та виплату доплати до пенсії відповідно до ч. 2 ст. 51 Закону №796-ХІІ за шкоду заподіяну здоров`ю в розмірі 15 % мінімальної пенсії за віком від дня припинення таких виплат до зміни законодавства з урахуванням проведених виплат; зобов`язати відповідача провести перерахунок та виплату доплати до пенсії відповідно до ч. 2 ст. 56 Закону №796-ХІІ в частині збільшення пенсії за кожен рік страхового стажу понад 15 років з урахуванням фактично проведених виплат за період від дня припинення таких виплат до зміни законодавства.

Відповідно до рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 19.08.2020 позов задоволено частково: визнано протиправною відмову відповідача у здійсненні перерахунку пенсії позивачу з урахуванням доплати до пенсії за понаднормативний стаж, розрахований у відповідності до положень ч. 2 ст. 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи"; зобов`язано відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу пенсії за віком з урахування положень ч. 2 ст. 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи". В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позов в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, колегія суддів апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції змінити, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач має статус особи, яка постійно проживає на території зони посиленого радіологічного контролю, що підтверджується копією посвідчення (Категорія 4) серії НОМЕР_1 від 21.01.1993, і перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Вінницькій області та отримує пенсію за віком призначену відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" зі зменшенням віку у порядку ч. 2 ст. 55 Закону №796-ХІІ.

06.05.2020 до ГУ ПФУ у Вінницькій області надійшла заява позивача від 04.05.2020, оформлена в довільній формі, в якій вона повідомив відповідача, що їй стало відомо про те, що вона, з урахуванням положень статей 51 та 56 Закону №796-ХІІ має право на отримання пенсії в більшому розмірі. Зокрема вказала, що існують підстави для донарахування та виплати їй наступних доплат:

- доплати до пенсії відповідно до ч. 2 ст. 51 Закону №796-ХІІ за шкоду заподіяну здоров`ю в розмірі 15 % мінімальної пенсії за віком від дня припинення таких виплат до зміни законодавства з урахуванням проведених виплат;

- доплати до пенсії відповідно до ч. 2 ст. 56 Закону №796-ХІІ в частині збільшення пенсії за кожен рік страхового стажу понад 15 років з урахуванням фактично проведених виплат за період від дня припинення таких виплат до зміни законодавства.

За результатами розгляду заяви, листом від 22.05.2020 за № 1939-1796/П-02/8-0200/20 ГУ ПФУ у Вінницькій області повідомило, що пенсія позивача розрахована та виплачується відповідно до норм чинного законодавства, зокрема, Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням даних про стаж та заробіток. В листі роз`яснено, що індивідуальний коефіцієнт страхового стажу відповідно до ст. 25 Закону №1058-VI складає 0,46333, що відповідає 46 рокам 04 місяцям 29 дням страхового стажу (стаж зараховано по 29.02.2020). В розрахунок середньомісячного заробітку врахована заробітна плата за періоди з 01.01.1994 по 31.12.1998 та з 01.07.2000 по 28.02.2010, індивідуальний коефіцієнт заробітку - 1,17130, який застосовано до проіндексованого показника середньої заробітної плати по Україні за 2014-2016 роки - 4888,83 грн. Також позивачці повідомлено, що розмір її пенсії з 01.05.2020 складає 2989,34, в тому числі: 2653,16 грн. - основний розмір пенсії, обчисленої відповідно до ст. 27 Закону №1058 (5726,29*0,46333); 279,24 грн. - доплата за 26 років понаднормового стажу, обчислена виходячи з прожиткового мінімуму для працюючих пенсіонерів (1074,00 грн.*26%); 56,94 грн. - додаткова пенсія особам, віднесеним до 4 категорії ЧАЕС.

Суд першої інстанції при ухваленні оскарженого рішення виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, а відтак наявності підстав для часткового задоволення адміністративного позову.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції по суті спору, разом з тим, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне, змінити рішення суду першої інстанції в резолютивній частині.

За змістом ч.1 ст.55 Закону №796-XII особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Частиною 2 ст.56 Закону №796-XII, в редакції чинній на час призначення позивачці пенсії, передбачено, що право на пенсію в повному розмірі мають громадяни, віднесені до категорій 1, 2, 3, 4 за умови стажу роботи не менш як: чоловіки - 20 років, жінки - 15 років, із збільшенням пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад встановлений цим пунктом стаж, але не вище 75 процентів заробітку, а громадянам, які відпрацювали за списком № 1, чоловіки - 10 років і більше, жінки - 7 років 6 місяців і більше - не вище 85 процентів заробітку.

У відповідності до ст. 15 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон №1788-XII), умови, норми та порядок такого забезпечення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" або їм надається право на одержання пенсій на підставах, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Тобто, цією нормою надано право обирати умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, які встановлені загальним Законом №1788-XII або спеціальним Законом №796-XII.

Обставини справи свідчать про те, що позивачка обрала умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, встановлені спеціальним Законом №796-XII, адже пенсія їй призначена із застосування ст. 55 вказаного Закону.

Аналіз ст.56 Закону №796-XII вказує на те, що вона визначає особливі норми та умови пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи.

Водночас порядок перерахунку пенсій Законом №1788-XII не встановлений, що є підставою для застосування судом при розгляді цього публічно-правового спору аналогії закону на підставі ч.6 ст.7 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Ознакам, передбаченим вказаною процесуальною нормою, відповідає абз. 2 ч.1 ст.28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV), зі змісту якого випливає, що за кожний повний рік страхового стажу понад установлений законом мінімальний трудовий стаж, необхідний для призначення пенсії за віком, остання збільшується на 1 процент визначеної законом її розрахункової величини.

Для громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, ця розрахункова величина має пільговий характер і визначена в ч.2 ст.56 Закону №796-XII як сума заробітку за кожний рік роботи понад установлений цим пунктом стаж роботи. Згідно з цим Законом вона дорівнює мінімальному розміру пенсії за віком, який згідно з абз.1 ч.2 ст.28 Закону №1058-IV" встановлений у розмірі визначеного законом прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Отже, особам, яким призначена пенсія на підставі Закону №796-XII, перерахунок пенсії має здійснюватися за кожний повний рік стажу роботи понад установлений для них мінімальний трудовий стаж для призначення пенсії (15 років - для жінок і 20 років - для чоловіків) шляхом збільшення пенсії на 1 процент заробітку за рік, але не вище 75 процентів заробітку

Оскільки позивач є потерпілою внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС 4 категорії, то пенсійним органом неправомірно відмовлено у проведені перерахунку її пенсії з урахуванням доплати до пенсії за понаднормативний стаж розрахований у відповідності до положень ч. 2 ст. 56 Закону №796-XII.

Разом із цим, суд першої інстанції при задоволенні позову у цій частині, не зазначив час, з якого необхідно здійснити такий перерахунок, що тягне за собою зміну рішення у цій частині.

Згідно із матеріалами справи, станом на 29.02.2020 у позивача наявний страховий стаж 46 років 04 місяця 29 дня. Колегія суддів вважає, що відповідач зобов`язаний здійснити такий перерахунок призначеного пенсії позивачу, починаючи з 29.02.2020 із виплатою різниці отриманих сум.

З приводу зменшення розміру додаткової пенсії, призначеної позивачці відповідно до вимог ст. 51 Закону №796-XII суд враховує наступне.

Статтею 51 Закону №796-XII, в редакції чинній на час призначення позивачці пенсії, а саме абз. 3 вказаної статті визначав, що особам, віднесеним до категорії 4, додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, призначається у розмірі 15 процентів мінімальної пенсії за віком.

Водночас, 01 січня 2015 року набрав чинності Закон № 76-VIII, яким текст ст. 51 №796-XII викладено у такій редакції: «Особам, віднесеним до категорій 2, 3, 4 призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України».

В силу п. 17 ч. 1 ст. 87 Бюджетного кодексу України до видатків, що здійснюються з Державного бюджету України (з урахуванням особливостей, визначених пунктом 5 частини другої статті 67-1 цього Кодексу), належать видатки на державні програми з ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, охорони навколишнього природного середовища та ядерної безпеки, запобігання виникненню та ліквідації надзвичайних ситуацій та наслідків стихійного лиха.

Відповідно до абз. 8 п. 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25.01.2012 № 3-рп/2012 нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, якими регулюються бюджетні відносини, зокрема питання соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України, є складовою бюджетного законодавства відповідно до пункту 5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України. Отже, суди загальної юрисдикції України під час вирішення справ щодо соціального захисту прав громадян повинні застосовувати нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, прийняті на підставі і на виконання Бюджетного кодексу України, інших законів України, в тому числі закону про Державний бюджет України на відповідний рік.

01 січня 2015 року також набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28 грудня 2014 року № 79-VIII, пунктом 63 якого розділ VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, яким установлено, що норми і положення ст. 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону № 796-XII застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відтак, Кабінету Міністрів України були надані повноваження щодо визначення розміру державної і додаткової пенсії, передбачених Законом № 796-ХІІ.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 23 листопада 2011 року № 1210 було затверджено Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Розмір щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" було встановлено в п.13 зазначеної постанови для осіб які належать до 4 категорії з 01.01.2012 - 5% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, з 01.07.2012 - 6% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, з 24.04.2014 на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2014 № 112 в розмірі 56,94 грн.

Зазначені положення Закону України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28 грудня 2014 року № 79-VІІІ неконституційними не визнавались, положення Постанови КМУ № 1210 є також чинними.

Таким чином, виплата додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, проводилась у розмірі, встановленому Постановою КМУ № 1210.

Оскільки за даними розрахунку позивач отримує додаткову пенсію у розмірі 56,94 грн., то її права не порушено.

Доводи позивача про те, що зменшено рівень гарантій її прав, та порушено у зв`язку із цим ст. 22 Конституції України є необґрунтованими.

Конституційний Суд України у Рішенні № 1-42/2011 від 26.12.2011 відзначив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. … Неприпустимим також є встановлення такого правового регулювання, відповідно до якого розмір пенсій, інших соціальних виплат та допомоги буде нижчим від рівня, визначеного в частині третій статті 46 Конституції України, і не дозволить забезпечувати належні умови життя особи в суспільстві та зберігати її людську гідність, що суперечитиме статті 21 Конституції України (п. 2.1. мотивувальної частини).

З урахуванням наведеного, в умовах фінансових труднощів, з якими зіткнулася держава, саме лише зменшення розміру додаткової пенсії не є порушенням вимог ст. 22 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу Конвенції, якщо при цьому забезпечується загальний розмір виплат, що є не меншими прожиткового мінімуму (відповідно до ч. 3 ст. 46 Конституції України).

Вирішуючи спір у цій частині, згідно з ч. 5 ст. 242 КАС України, слід врахувати висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі №367/1605/17 (№ К/9901/32334/18), від 03 жовтня 2019 року у справі №676/5258/16-а (№К/9901/21999/18, К/22001/18).

В свою чергу, покликання позивача на висновки Великої палати Верховного суду наведені у постанові від 18.03.2020 у справі №240/4937/18, як на додатковий аргумент, що свідчить на її користь, є безпідставними, адже у даній справі висновки Великої палати базувались на тому, що деякі положення Закону України №76-ІІІ від 28.12.2014, в тому числі підпункт 7 пункту 4 розділу 1 Закону, не відповідають Конституції України (є неконституційними). В свою чергу, негативної оцінки змінам, що внесені Законом України №76-ІІІ від 28.12.2014 до підпункту 10 пункту 4 розділу 1 Закону, якою внесено зміни до ст. 51 Закону № 796-ХІІ, постанова Великої палати Верховного суду від 18.03.2020 у справі №240/4937/18 не містить, а відтак в відповідача відсутні підстави для неврахування зазначених змін при визначенні права позивачки на отримання додаткових доплат до пенсії.

Стосовно заявленої вимоги позивача в частині нарахування та виплати пені з безпідставно стягнутих сум, відповідно до ст. 107 Закону 1058-IV, то вона є необґрунтованою, оскільки в контексті вказаних положень Закону пеня нараховується на суми коштів, які безпідставно стягнені, проте в даному випадку, з позивача кошти не стягувались, а були фактично не виплачені у повному розмірі.

Щодо вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 10000 грн., слід зазначити наступне.

В силу частини 1 статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

За змістом статтею 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Відповідно до ч. 1 ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

В даному ж випадку, в матеріалах справи відсутні будь-які документи, які б підтверджували факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру.

Беручи до уваги викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вимоги позивача щодо стягнення моральної шкоди в сумі 10000 грн. задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 23 липня 2020 року змінити.

Третій абзац рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 23 липня 2020 року викласти наступним чином:

"Зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком шляхом її збільшенням на один процент заробітку за кожний рік роботи понад 15 (п`ятнадцять) років, але не вище 75 процентів заробітку, у порядку, передбаченому положенням ч. 2 ст. 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи", починаючи з 29 лютого 2020 року".

У решті - рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 23 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає, як така, що розглянута за правилами спрощеного провадження, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Сушко О.О.

Судді Мацький Є.М. Залімський І. Г.