Справа № 240/7846/20
Суддя: Матохнюк Д.Б.
Дата ухвалення: 2021-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/7846/20

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Нагірняк М.Ф.

Суддя-доповідач - Матохнюк Д.Б.

13 січня 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Матохнюка Д.Б.

суддів: Боровицького О. А. Шидловського В.Б. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Довганюк В.В.,

представника позивача: Поліщука В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу виробничо-комерційного підприємства "Поліс" у формі товариства з обмеженою відповідальністю на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2020 року у справі за адміністративним позовом виробничо-комерційного підприємства "Поліс" у формі товариства з обмеженою відповідальністю до Державної служби геології та надр України про визнання протиправними та скасування в частині припису і наказу,

В С Т А Н О В И В :

у травні 2020 року виробничо-комерційне підприємство "Поліс" у формі товариства з обмеженою відповідальністю (ВКП «Поліс» у формі ТОВ) звернулось до суду з адміністративним позовом до Державної служби геології та надр України в якому просило:

-визнати протиправним та скасувати припис від 05.08.2019 року в частині усунення порушень в сфері надрокористування шляхом надання плану розвитку гірничих робіт на поточний 2019рік, погодженого в установленому порядку, та інформації про об`єм видобутку корисних копалин за межами ділянки надр, наданої в користування за спеціальним дозволом на користування надрами №2586 від 23.11.2001 року;

- визнати протиправним та скасувати наказ від 28.11.2019року №440 в частині зупинення спеціального дозволу на користування надрами №2586 від 23.11.2001року.

Також, позивачем було подано заяву про поновлення строку для звернення до суду з адміністративним позовом в частині оскарження припису від 05.08.2019 року №1473-14/06.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2020 року залишено без розгляду позовну заяву в частині визнання протиправним та скасування припису від 05.08.2019 року в частині усунення порушень в сфері надрокористування шляхом надання плану розвитку гірничих робіт на поточний 2019рік, погодженого в установленому порядку, та інформації про об`єм видобутку корисних копалин за межами ділянки надр, наданої в користування за спеціальним дозволом на користування надрами №2586 від 23.11.2001року, з підстав пропуску строку звернення до суду та відсутності поважних причин для поновлення строку звернення до суду.

Не погоджуючись з вказаним рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказану ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення питання.

У судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши доводи апеляційної скарги наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Так, ч. 1 ст. 122 КАС України встановлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Дана норма закону означає, що за загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Необхідно зазначити, що процесуальним строком є проміжок часу, встановлений законом або судом, у який суд та особи, що беруть участь у справі, та інші учасники процесу вчиняють певні процесуальні дії, передбачені КАС України, в результаті вчинення яких настають певні правові наслідки.

Колегія суддів враховує, що законодавче обмеження строку протягом якого особа може звернутися до суду, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

Так, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (див. рішення Європейського суду у справі "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії" від 28 жовтня 1998 року, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

У рішенні "Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії" Європейський суд встановив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними (рішення від 25 січня 2000 року, пункт 33).

Крім того, поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

При цьому, "повинна" слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є, зокрема, умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, оскаржуваний припис був вручений уповноваженій особі ВКП «Поліс» у формі ТОВ 05.08.2019 року, що підтверджується підписом директора підприємства на приписі про його отримання (а.с. 21), тоді як з позовною заявою про його оскарження позивач звернувся лише 27.05.2020 року.

У заяві про поновлення строку звернення до суду з даним позовом позивач зазначає, що підприємство було позбавлено можливості усунути зазначені в пунктах першому та третьому припису порушення, так як 21.08.2019року правоохоронними органами було вилучено оригінали проектної, дозвільної та геолого-маркшейдерської документації щодо розробки Буківського родовища габро (Північна ділянка, длок-2), що стало підставою для звернення від 04.09.2019року до відповідача щодо продовження терміну для усунення порушень.

Також, позивач зазначив про те, що листом від 24.12.2019року відповідача було повідомлено про усунення зазначених в пунктах першому та третьому припису порушення.

Лише з листа відповідача від 05.02.2020року позивачу, на думку його представників, стало відомо, що відповідачем не визнається усунення порушень, зазначених в оскаржуваному приписі, і що саме з цього дня позивач дізнався про порушення його прав оскаржуваним приписом.

Відтак, позивач вважає, що йому стало відомо про порушення своїх прав лише в лютому 2020 року, а отже строк звернення до суду ним пропущений з поважних причин.

Проте, як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, предметом судового розгляду є правомірність саме припису від 05.08.2019 року в оскаржуваній частині, тобто правомірність індивідуального акту як рішення суб`єкта владних повноважень, прийнятого на виконання владних управлінських функцій, а тому з моменту прийняття та вручення позивачу оскаржуваного припису 05.08.2019 року у останнього виникло право на звернення до суду щодо оскарження такого рішення відповідача в цілому або в окремій частині.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів вважає, що адміністративний позов, в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування припису від 05.08.2019 року в частині усунення порушень в сфері надрокористування шляхом надання плану розвитку гірничих робіт на поточний 2019рік, погодженого в установленому порядку, та інформації про об`єм видобутку корисних копалин за межами ділянки надр, наданої в користування за спеціальним дозволом на користування надрами №2586 від 23.11.2001року, подано позивачем із пропуском строку звернення до адміністративного суду, а тому апеляційна інстанція вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про пропущення позивачем строку звернення до суду з даною позовною вимогою без поважних причин.

Доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими у справі обставинами.

Колегія суддів звертає увагу, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваної ухвали дотримано норми матеріального і процесуального права, а тому відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 122, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу виробничо-комерційного підприємства "Поліс" у формі товариства з обмеженою відповідальністю залишити без задоволення, а ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 19 січня 2021 року.

Головуючий Матохнюк Д.Б.

Судді Боровицький О. А. Шидловський В.Б.