Справа № 520/16384/2020
Суддя: Волошин Д.А.
Дата ухвалення: 2021-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї НИ

22 січня 2021 р. № 520/16384/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Волошина Д.А., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області про скасування вимоги, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- скасувати вимогу Головного управління ДПС у Харківській області про сплату боргу (недоїмки) від 06 листопада 2020 року № Ф - 3590-57;

- зобов`язати Головне управління ДПС у Харківській області (61057, Харківська область, Харків, вул. Пушкінська, буд. 46, ідентифікаційний код 39599198) виключити з інтегрованої картки платника заборгованість з ЄСВ платника фізичної особи ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_1 ) у розмірі, визначеному податковою вимогою від 06 листопада 2020 року №Ф-3590-57, в сумі 12608,68 гривень, зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та зі сплати штрафу в сумі 1846,69 гривень та пені в сумі 1023,96 гривень.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з 18.03.2014 року була зареєстрована як фізична особа - підприємець та з 01.10.2014 року по 27.03.2019 року здійснювала підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування обліку та звітності (3 група, ставка 5%). Код КВЕД 82.19 Фотокопіювання, підготування документів та інша спеціалізована допоміжна офісна діяльність; Код КВЕД 96.09 Надання інших індивідуальних послуг, н. в. і. у.; Код КВЕД 47.91 Роздрібна торгівля, що здійснюється фірмами поштового замовлення або через мережу Інтернет; Код КВЕД 58.12 Видання довідників і каталогів; Код КВЕД 63.11 Оброблення даних, розміщення інформації на веб-вузлах і пов`язана з ними діяльність; Код КВЕД 63.99 Надання інших інформаційних послуг, н. в. і. у.; Код КВЕД 69.10 Діяльність у сфері права (основний); Код КВЕД 69.20 Діяльність у сфері бухгалтерського обліку й аудиту; консультування з питань оподаткування; Код КВЕД 70.22 Консультування з питань комерційної діяльності й керування; Код КВЕД 74.90 Інша професійна, наукова та технічна діяльність, н. в. і. у. Також, ОСОБА_1 є адвокатом (свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 1775, видане Харківською обласною кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури від 29 серпня 2012 року).

Згідно з Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №2464 - VI ч. 2 ст. 6 позивач зазначає, що своєчасно та в повному обсязі нараховувала, обчислювала і сплачувала єдиний соціальний внесок.

Так, 07.02.2019 року контролюючим органом прийнято податкову вимогу про сплату боргу № Ф-3590-57, яку в подальшому було скасовано, однак 11.11.2020 року позивачем було отриману ще одну вимогу про сплату боргу № Ф - 3590-57 від 06.11.2020.

Зазначає, що повторна вимога про сплату боргу № Ф - 3590-57 від 06.11.2020, яка є предметом цього позову, включає несплачені податкові зобов`язання, які були нараховані до слухання попередньої адміністративної справи № 520/5739/19 та скасовані судом як незаконні.

Позивач вважає, що повторне направлення податкової вимоги є незаконним та зауважує, що попередня вимога була визнана протиправною та була скасована, оскільки податкове законодавство не передбачає необхідності повторного направлення податкової вимоги, то вимога про сплату боргу № Ф - 3590-57 від 06.11.2020 також підлягає скасуванню. У зв`язку з чим просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 23.11.2020 року відкрито спрощене провадження в порядку передбаченому статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України та запропоновано відповідачу надати відзив на позов. Запропоновано позивачу подати до суду відповідь на відзив, а відповідачу - заперечення протягом п`яти календарних днів з моменту отримання відповідних документів.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана та вручена відповідачу, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відповідач згідно наданого 11.12.2020 р. до суду відзиву на позов зазначив, що оскаржувана в даній справі вимога від 06 листопада 2020 року № Ф - 3590-57 про сплату боргу (недоїмки) у розмірі 12608,68 грн. є цілком законною та обґрунтованою, винесеною відповідно до чинного законодавства, а позовні вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими, оскільки відповідно до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" особи, які провадять незалежну професійну діяльність зобов`язані визначити базу нарахування єдиного внеску, незважаючи на наявність статусу фізичної особи-підприємця.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Дослідивши матеріали справи та вказані заяви, суд встановив наступне.

На підставі рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2019 року по справі № 520/5739/19, яке набрало законної сили, встановлено, що на підставі рішення ОСОБА_1 є адвокатом (свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 1775, видане Харківською обласною кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури від 29 серпня 2012 року).

Позивач перебуває на податковому обліку в Східному управлінні Головного управління ДПС у Харківській області як самозайнята особа, яка здійснює незалежну професійну діяльність.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

06 листопада 2020 року Головним управлінням ДПС у Харківській області складено вимогу № Ф - 3590-57 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску в розмірі 12608,68 грн. (а.с. 17).

Позивач не погоджуючись із вказаною вимогою звернувся до суду з даним позовом.

Суд зазначає, що спірні правовідносини врегульовані нормами Податкового кодексу України в частині відносин, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх прав та обов`язків, компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальності за порушення податкового законодавства, та нормами Закону № 2464-VI в частині правових та організаційних засад забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умов та порядку його нарахування і сплати та повноважень органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Так, відповідно до підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою-підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України від 5 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Відповідно до частини третьої статті 4 Закону № 5076-VI адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

Статтею 13 Закону № 5076-VI визначено, що адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 є адвокатом та з 18.03.2014 року була зареєстрована як фізична особа - підприємець та з 01.10.2014 року по 27.03.2019 року здійснювала підприємницьку діяльність.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2019 року по справі № 520/5739/19, яке набрало законної сили, було визнано протиправними дії Головного управління ДФС у Харківській області щодо винесення вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 07 лютого 2019 року № Ф - 3590-57 та скасовано вимогу Головного управління ДФС у Харківській області про сплату боргу (недоїмки) від 07 лютого 2019 року № Ф - 3590-57.

Відповідно до п. 1 ч. 1 розділу 2 Порядку ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування № 422 від 07.04.2016 року з метою обліку нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску органами ДФС відкриваються ІКП за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися такими платниками.

Відповідно до п. 2 ч. 1 розділу 6 Порядку № 422, первинними документами, на підставі яких в ІКП здійснюється погашення (зменшення) суми податкового боргу та заборгованості зі сплати єдиного внеску, є серед іншого рішення суду про вирішення питання по суті (скасування раніше прийнятих рішень щодо нарахування суми грошового зобов`язання та пені суми єдиного внеску за результатами судового оскарження).

Так, на виконання вищезазначеного припису відповідачем має бути відкориговано інтегровану картку платника податків у зв`язку з скасуванням вимоги Головного управління ДФС у Харківській області про сплату боргу (недоїмки) від 07 лютого 2019 року № Ф - 3590-57.

Разом з тим, відповідачем самостійно здійснено нарахування єдиного внеску для позивача в сумі 12608,68 грн. та, з урахуванням несплати позивачем суми нарахованого відповідачем єдиного внеску, відповідачем збільшено недоїмку по нарахуванню єдиного внеску на підставі вимоги про сплату боргу від 06 листопада 2020 року № Ф - 3590-57.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" №2464-VІ (надалі - Закон № 2464-VI) єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно зі статтею 2 Закону № 2464-VI його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Згідно з частиною другою та третьою статті 9 даного Закону №2464-VІ обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Відповідно до частини восьмої статті 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", платники єдиного внеску, зазначені у пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 1 травня наступного року. Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік. У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця її останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи. Платники єдиного внеску, зазначені у пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 1 травня наступного року.

Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік. У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця її останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи.

Відповідно до абзацу другого пункту 1 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Пунктом 5 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI до платників єдиного внеску віднесено також осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Відповідно до абзацу першого пункту 1 та пункту 2 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI (в редакції, чинній з 1 січня 2017 року) єдиний внесок нараховується:

- для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України Про оплату праці, та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;

- для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що платниками єдиного соціального внеску є самозайняті особи, зокрема, адвокати, які здійснюють адвокатську діяльність індивідуально. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності індивідуально та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. При цьому, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю лише посвідчує право адвоката на здійснення професійної діяльності, однак не є підставою та доказом здійснення адвокатської діяльності.

Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

На підставі наведеного можливо зробити висновок, що, з урахуванням особливостей форми діяльності самозайнятих осіб, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 27.11.2019 року по справі № 160/3114/19 та у постанові від 23.01.2020 року по справі №480/4656/18.

Також, в зазначеній постанові, з огляду на вищевикладені висновки, шляхом системного тлумачення наведених норм права, суд касаційної інстанції сформулював правовий висновок, відповідно до якого особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, зокрема адвокатську, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Інше тлумачення норм Закону № 2464-VI, на якому наполягає відповідач, щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДПС і мають свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, та які одночасно перебувають у трудових відносинах в межах цієї діяльності, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 27 листопада 2019 року (справа №160/3114/19) та в подальшому підтримана у постанові від 4 грудня 2019 року (справа №440/2149/19).

Згідно із ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Факт перебування особи на обліку в органах податкової служби не змінює вищенаведених висновків, оскільки взяття на облік осіб, в тому числі юридичних або самозайнятих, здійснюється податковим органом незалежно від наявності обов`язку щодо сплати того чи іншого податку або збору.

З Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що 27.03.2019 року ОСОБА_1 було припинено підприємницьку діяльність за власним рішенням.

Отже, за І квартал 2019 року позивачем повинно бути сплачено єдиний соціальний внесок саме як фізичною особою-підприємцем, а не як самозайнятою особою, яка здійснює незалежну професійну діяльність, оскільки це призвело би до подвійного оподаткування, що підтверджується постановою Верховного Суду від 27 листопада 2019 року (справа №160/3114/19).

Однак в порушення вищезазначених норм та фактичних обставин справи за інтегрованою карткою платника податків вбачається нарахування відповідачем єдиного соціального внеску за І квартал 2019 року здійснено в подвійному розмірі, що також підтверджується наданим відповідачем розрахунком.

З ІІ кварталу 2019 року у зв`язку з припиненням підприємницької діяльності у позивача виникає обов`язок щодо нарахування та сплати єдиного внеску як самозайнятої особи в розмірі не нижче розміру мінімального страхового внеску, оскільки позивачем не надано до суду доказів, що з цього періоду він є найманим працівником та за нього сплачений єдиний соціальний внесок, а отже, доводи позивача щодо подвійного оподаткування починаючи з ІІ кварталу 2019 року суд вважає необгрунтованими.

З наданої до суду інтегрованої картки позивача як платника єдиного соціального внеску, вбачається, що сума боргу за вимогою №Ф-3590-57 від 07.02.2019 року не була зменшена на підставі рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2019 року по справі № 520/5739/19.

Враховуючи, що мінімальна заробітна плата на 01.01.2019 рік складає 4173,00 грн., то відповідно з ІІ кварталу розмір єдиного соціального внеску для позивача складає 2754,18 грн. за кожний квартал, з 2020 року мінімальна заробітна плата на 01.01.2020 рік складає 4723,00 грн., то відповідно розмір єдиного соціального внеску за І квартал 2020 року складає 1039, 06 грн.

З наданої до суду інтегрованої картки платника позивача вбачається, що сплачений позивачем розмір ЄСВ є меншим ніж мінімальний розмір ЄСВ, що підлягає сплаті за період з ІІ кварталу 2019 року по ІІІ квартал 2020 року, доказів сплати ЄСВ в повному обсязі до суду не подано.

Таким чином у зв`язку з тим, що відповідачем не зменшено зобов`язання за рішенням суду в інтегрованій картці платника податків, здійснено подвійне нарахування ЄСВ за І квартал 2019 року, оскаржена вимога підлягає скасуванню в повному обсязі, оскільки саме на контролюючий орган покладено обов`язок щодо розрахунок боргу.

Щодо вимоги позивача зобов`язати Головне управління ДПС у Харківській області виключити з інтегрованої картки платника заборгованість з ЄСВ платника фізичної особи ОСОБА_1 у розмірі, визначеному податковою вимогою від 06 листопада 2020 року №Ф-3590-57, в сумі 12608,68 гривень, суд зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржена вимога також містить штраф в сумі 1846,69 грн та пеню в розмірі 1023,96 грн., які визначені на підставі рішення № від 17.05.2019 року про застосування штрафних санкцій та нарахування пені.

Доказів оскарження та скасування зазначеного рішення до суду сторонами не подано.

Враховуючи, що відповідачем в інтегрованій картці платника податків не зменшено зобов`язання по сплаті ЄСВ на підставі рішення суду про скасування вимоги, суд не здійснює розрахунок боргу з вищезазначених підстав та рішення про застосування штрафу є чинним та у встановленому законом порядку не скасовано, то суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині.

Згідно із частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Всупереч наведеним вимогам, відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів правомірності сформованої ним вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 06 листопада 2020 року № Ф - 3590-57 у розмірі 12608,68 грн. зі сплати єдиного внеску.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка сформувалась з питань імперативності правила про прийняття рішення на користь платників податків, слідує, що у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків платника податків слід віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків (справи Серков проти України (заява №39766/05), Щокін проти України (заяви №23759/03 та №37943/06), які відповідно до ст.17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини підлягають застосуванню судами як джерела права.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог адміністративного позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295, 296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, ) про скасування вимоги задовольнити частково.

Скасувати вимогу Головного управління ДПС у Харківській області про сплату боргу (недоїмки) від 06 листопада 2020 року № Ф - 3590-57.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, ) суму сплаченого судового збору у розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 копійок).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.А. Волошин