Справа № 640/19724/20
Суддя: Патратій О.В.
Дата ухвалення: 2021-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2021 року м. Київ № 640/19724/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Патратій О.В., розглянувши в спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Подільського районного відділу Державної виконавчої служби в м. Києві

Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ)

третя особа Уповноважена особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію

Публічного акціонерного товариства "Платинум Банк"

про скасування постанови від 18.02.2019р. № 43446958 та стягнення 210 768,82 грн.

виконавчого збору,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Подільського районного відділу Державної виконавчої служби в м. Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) (далі - Відповідач), в якому просить суд:

- визнати неправомірними дії державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Полінського В`ячеслава Андрійовича, щодо винесення постанови від 18.02.2019р. у виконавчому провадженні №43446958 про стягнення виконавчого збору у розмірі 210 768,82 грн.;

- визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Полінського В`ячеслава Андрійовича, щодо винесення постанови від 18.02.2019р. у виконавчому провадженні №43446958 про стягнення виконавчого збору у розмірі 210 768,82 грн.

Ухвалою суду від 04.11.2020р. відкрито провадження по справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача - Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Платинум Банк".

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається те, що 28.05.2014р. було відкрите виконавче провадження № 43446958 про стягнення з позивача на користь ПАТ «Платинум Банк» боргу у розмірі 2 107 688,22 грн. шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. В рамках вказаного провадження державним виконавцем Подільського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Полінським В.А. винесено постанову від 18.02.2019 р. про стягнення виконавчого збору у розмірі 210 768, 82 грн., яка знаходиться у провадженні № 43446958.

Як вказує позивач, в подальшому постановою від 26.03.2019 р. було повернуто виконавчий документ ВП № 43446958 на підставі п.9 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», що виключає стягнення виконавчого збору в рамках іншого провадження, однак 19.04.2019р. державним виконавцем Подільського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Полінським В.А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №58938603, про стягнення з позивача судового збору у розмірі 210 768,82 грн.

Крім того, позивач вказує на те, що вимога в даному випадку немайнового характеру, а за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Відповідач у відзиві проти позову заперечив, зазначивши, що державним виконавцем виконавчі дії проведені у відповідності до вимог закону, що регулюють виконавче провадження.

На виконання вимог ухвали суду від 04.11.2020р. відповідачем надано належним чином засвідчені матеріали виконавчого провадження № 43446958.

Третя особа пояснень стосовно позовних вимог не подала.

Дослідивши обставини справи та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

28.05.2014р. державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у місті Києві відкрито виконавче провадження № 43446958 на підставі виконавчого листа №2607/14488/12, виданого 08.01.2014р. Подільським районним судом м.Києва про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме двокімнатну квартиру за АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу нерухомості від 19.03.2008р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 19.03.2008р. за реєстровим № 963, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» за договором про іпотечний кредит №1.08032298 від 19.03.2008р. в сумі - 2 107 688,22 грн.

18.02.2019р. державним виконавцем Подільського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у м. Києві Полінським В.А., на виконання вимог статтей 3, 27, 40 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову ВП № 43446958 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 210 768,82 грн., що становить 10% від суми заборгованості за договором про іпотечний кредит №1.08032298 від 19.03.2008р. в сумі - 2 107 688,22 грн.

Вважаючи вищевказану постанову державного виконавця від 18.02.2019р. ВП № 43446958 про стягнення виконавчого збору в розмірі 210 768,82 грн. протиправною позивач і звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Також з матеріалів справи та наданих відповідачем матеріалів виконавчого провадження судом встановлено наступне.

26.03.2019р. державним виконавцем Подільського РВ ДВС ГТУЮ у м. Києві Полінським В.А., керуючись пунктом 9 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову ВП № 43446958 про повернення виконавчого документа стягувачу, яким виконавчий лист № 2607/14488/12, виданий 08.01.2014р. Подільським районним судом м.Києва повернуто стягувачу. Постанова обгрунтована тим, що Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» № 1304-7 від 03.06.2014р. введено заборону на примусове стягнення (відчуження) майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті.

19.04.2019р. державним виконавцем Подільського РВ ДВС ГТУЮ у м. Києві Полінським В.А. прийнято постанову ВП № 58938603 про відкриття виконавчого провадження по примусовому виконанню постанови № 43446958 від 18.02.2019р. державного виконавця про стягнення з ОСОБА_1 на користь Подільського РВ ДВС м. Київ виконавчого збору у розмірі 210 768,82 грн.

14.08.2019р. державним виконавцем Подільського РВ ДВС ГТУЮ у м. Києві Полінським В.А. прийнято постанову ВП № 43446958 про скасування постанови про повернення виконавчого документу стягувачу від 26.03.2019р.

Також 14.08.2019р. державним виконавцем Подільського РВ ДВС ГТУЮ у м. Києві Полінським В.А. прийнято постанову ВП № 43446958 про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» .

05.10.2016р. набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016р. № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII), згідно з яким примусове виконання рішень проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом п. 7 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Тобто, виконавче провадження № 4642059, що було розпочате до набрання чинності Законом № 1404-VIII, у відповідності до частини 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1404-VIII, мало бути завершене за правилами Закону № 1404-VIII.

Законом № 1404-VIII визначений порядок вирішення питання виконавчого збору державним виконавцем, що залежить від тих чи інших умов.

Частиною 4 ст. 27 Закону № 1404-VIII передбачено, що державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Відповідно до частини першої статті 27 Закону № 1404-VIII, виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної

Водночас, частиною п`ятою статті 27 Закону № 1404-VIII встановлено виключний перелік підстав, за якими виконавчий збір не підлягає стягненню з боржника.

Так, частиною п`ятою статті 27 Закону № 1404-VIII встановлено, що виконавчий збір не стягується:

1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;

2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;

3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень";

4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;

5) у разі виконання рішення приватним виконавцем;

6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Судом встановлено, що позивач оскаржує саме постанову державного виконавця від 18.02.2019р. у виконавчому провадженні № 43446958 про стягнення виконавчого збору у розмірі 210 768,82 грн.

Виконавче провадження № 43446958 було відкрито державним виконавцем 28.05.2014р., а закінчено виконавче провадження згідно постанови державного виконавця 14.08.2019р.

Тобто, на час прийняття державним виконавцем постанови від 18.02.2019р. про стягнення виконавчого збору виконавче провадження № 43446958 перебувало на виконанні.

Підстав для не стягнення виконавчого збору відповідно до ч.5 ст. 27 Закону № 1404-VIII судом не встановлено.

Позивач вказує на незаконність постанови державного виконавця від 19.04.2019р. про відкриття виконавчого провадження ВП № 58938603 по примусовому виконанню постанови 18.02.2019 про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні № 43446958, у зв`язку з прийняттям зазначеної після того, як державний виконавець повернув виконавчий документ.

З цього приводу суд зазначає, що постанова державного виконавця від 19.04.2019р. про відкриття виконавчого провадження ВП № 58938603 позивачем не оскаржується, тож не є предметом даного судового розгляду.

Посилання позивача на правові висновки Великої Палати Верховного Суду від 11.03.2020р. у справі № 2540/3203/18 (провадження № 11-445апп19) суд до уваги не приймає, з огляду на наступне.

У пункті 47 вказаної постанови Велика Палата Верховного Суду вказала на обґрунтований висновок суду першої інстанції про те, що при стягненні виконавчого збору відповідно до частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.

Відповідно до ч.3 ст. 40 Закону № 1404-VIII у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Як вказано у п. 36 постанови Великої Палати, спір у цій справі виник у зв`язку з невизначеністю правового режиму застосування судами частини другої статті 27 та частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII при винесенні державним виконавцем постанови про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 37 цього Закону (стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 37 Закону № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Тобто, вказана правова позиція Великої Палати Верховного Суду застосовується у випадках, коли стягнення виконавчого збору відбувається одночасно з поверненням виконавчого документа на підставі ч.3 ст. 40 Закону № 1404-VIII без реального стягнення суми боргу з боржника.

Водночас, у даній справі на час винесення спірної постанови (18.02.2019р.) у виконавчому провадженні № 43446958 повернення виконавчого документа стягувачу не відбулося. Виконавчий документ було повернуто стягувачу пізніше - постановою державного виконавця від 26.03.2019р. В подальшому вказана постанова про повернення виконавчого документа була скасована самим державним виконавцем постановою від 14.08.2019р. та іншою постановою від 14.08.2019р. було закінчено виконавче провадження № 43446958. Отже, спірна постанова не виносилась одночасно з поверненням виконавчого документа.

В свою чергу, як вбачається постанови державного виконавця від 14.08.2019р., виконавче провадження ВП № 43446958 було закінчено на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» - фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Згідно ч. 9 ст. 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 17 частини першої статті 39 цього Закону.

В даному випадку рішення суду було виконано з перебігом більше 5-ти років після відкриття виконавчого провадження, тому підстави не стягувати виконавчий збір були відсутні.

Ще однією підставою позову зазначено, що жодних сум з боржника не стягувалось, тому правові підстави для стягнення виконавчого збору відсутні.

Верховний Суд у постанові від 19.04.2018 (справа №825/739/17) вказав, що примусове виконання судового рішення розпочинається з моменту прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження, якщо інше не передбачено законом. Під час вчинення виконавчих дій виконавцем у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначається про стягнення виконавчого збору у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом. При цьому, норми Закону України "Про виконавче провадження" містять вичерпний перелік підстав та умови за якими виконавчий збір не стягується.

В свою чергу, з наданих на виконання вимог ухвали суду від 04.11.2020р. відповідачем матеріалів виконавчого провадження № 43446958 вбачається, що державним виконавцем з часу відкриття (28.05.2014р.) виконавчого провадження № 43446958 вживалися заходи в виконання виконавчого провадження, а саме:

- 28.05.2014р. державним виконавцем було надіслано запит № 1441/17 до ГУ Держземагенства у м.Києві, Державної автоінспекції м. Києва, Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку, Держсільгоспінспекції України щодо наявності майна та рахунків ОСОБА_1 ;

- 28.05.2014р. державним виконавцем було надіслано запит № 12441/17 до КП «Центральний» щодо права власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 ;

- 19.04.2016р. та 13.04.2017р. державним виконавцем було надіслано ОСОБА_1 (боржнику) виклики до виконавчої служби з приводу стягнення боргу;

- 16.01.2017р. та 23.05.2017р. державним виконавцем було надіслано запити № 202/13 до Державної прикордонної служби України з приводу перетину кордону України ОСОБА_1 ;

- 01.06.2017р. державним виконавцем було надіслано ОСОБА_1 (боржнику) вимогу щодо допуску державного виконавця за адресою АДРЕСА_2 для накладення арешту та опису майна з метою подальшої його реалізації.

Отже, як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, у виконавчому проваджені № 43446958, яке відкрито ще 28.05.2014р., державний виконавець вчиняв реальні дії направлені на стягнення суми боргу з боржника - ОСОБА_1 .

В той же час, у справі Великої Палати Верховного Суду від 11.03.2020р. у справі № 2540/3203/18 (п. 59), на яку посилається позивач, суди встановили, що державний виконавець не проводив виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішення суду про стягнення з боржника на користь стягувача присуджених сум.

Отже, фактичні обставини даної справи відрізняються від тих, які були встановлені у справі № 2540/3203/18, що перебувала в провадженні Великої Палати Верховного Суду, тому правові висновки по вказаній справі не можуть бути застосовані судом до спірних правовідносин.

Стосовно доводів позивача в частині, що у даному випадку судовий збір повинен був розраховуватися як за вимогу немайнового характеру суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

А згідно ч.3 ст. 27 Закону № 1404-VIII за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Рішення немайнового характеру - рішення, за яким боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення. Виконання рішень немайнового характеру регулює розділ VIII Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно вказаного розділу до рішень немайнового характеру відносяться рішення: про поновлення на роботі; про вселення стягувача; про виселення боржника; про відібрання дитини та інші рішення, за якими боржника зобов`язано особисто вчинити певні дії на користь стягувача чи утриматися від здійснення таких дій, рішення про конфіскацію майна.

В той же час у даній справі судом встановлено, що виконавче провадження № 43446958 відкрите державним виконавцем згідно постанови від 28.05.2014р. на підставі виконавчого листа №2607/14488/12, виданого 08.01.2014р. Подільським районним судом м.Києва про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 на користь ПАТ «Платинум Банк» в сумі 2 107 688,22 грн.

Тобто виконавче провадження передбачає звернення стягнення на майно боржника, яке відповідно до ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації, а отже має майновий характер.

Отже дії державного виконавця Полінського В.А. під час прийняття постанови від 18.02.2019р. у виконавчому провадженні № 43446958 про стягнення виконавчого збору у розмірі 210 768,82 грн. є правомірними.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У зв`язку з викладеним, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, відповідно до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для їх розподілу, у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 77, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Суддя О.В. Патратій