Справа № 640/557/19
Суддя: Білоус О.В.
Дата ухвалення: 2021-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2021 року

м. Київ

справа № 640/557/19

адміністративне провадження № К/9901/19340/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Білоуса О.В.,

суддів - Блажівської Н.Є., Желтобрюх І.Л.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Промотор Київ» на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 червня 2019 року (головуючий суддя Ключкович В.Ю., судді - Парінов А.Б., Беспалов О.О.) у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Промотор Київ» до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

У С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Промотор Київ» (далі - ТОВ «Промотор Київ») звернулося до суду з позовом до Головного управління ДФС у м. Києві (далі - ГУ ДФС у м. Києві), в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 13 вересня 2018 року №004724, яким за порушення норм регулювання обігу готівки до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у розмірі 649600,92 грн.

В обґрунтування позову посилалося на те, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним та суперечить приписам податкового законодавства, а штрафні санкції застосовано до позивача безпідставно та незаконно.

Ліміт готівки у касі, як зазначав позивач, встановлений на підставі наказу від 1 червня 2017 року № 13 та на момент перевірки складав 33500 грн, відтак податковий орган безпідставно цього не врахував при ухваленні відповідного індивідуального акта.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 лютого 2019 року позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у м. Києві від 13 вересня 2018 року №. Стягнуто на користь ТОВ «Промотор Київ» понесені ним витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, у розмірі 10000 грн за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДФС у м. Києві. Стягнуто на користь позивача сплачений ним судовий збір у розмірі 9744,01 грн за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДФС у м. Києві.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 червня 2019 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нову постанову, якою у задоволенні позову ТОВ «Промотор Київ» відмовлено повністю.

Не погодившись із ухваленим у справі судовим рішенням апеляційної інстанції, ТОВ «Промотор Київ» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просило рішення суду апеляційної інстанції скасувати, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 лютого 2019 року залишити в силі.

ГУ ДФС у м. Києві скористалося своїм правом та надіслало до суду відзив на касаційну скаргу, в якому, посилаючись на встановлені обставини та висновки оскаржуваного судового рішення зазначило, що рішення суду апеляційної інстанції прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим просило відмовити у задоволенні касаційної скарги, а рішення суду апеляційної інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судові рішення першої та апеляційної інстанцій в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 29 серпня 2018 року ГУ ДФС у м. Києві проведено фактичну перевірку ТОВ «Промотор Київ» за адресою: м. Київ, вул. Сім`ї Сосніних, 59, корпус 51, за результатами якої 29 серпня 2018 року складено Акт (довідка) фактичної перевірки №1526/26/15/14/40273984, (далі - Акт перевірки).

Під час перевірки встановлено порушення пункту 15 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 29 грудня 2017 року №148, а саме перевищення ліміту каси підприємства у сумі 324800,46 грн.

На підставі Акта перевірки контролюючим органом 13 вересня 2018 року прийнято податкове повідомлення-рішення №004724, яким до позивача згідно з абзацом другим статті 1 Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» від 12 червня 1995 року № 436/95 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у розмірі 649600,92 грн.

Не погодившись з прийнятим 13 вересня 2018 року ГУ ДФС у м. Києві податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся із скаргою до Державної Фіскальної служби України про його скасування.

Рішенням Державної Фіскальної служби України від 21 листопада 2018 року, податкове повідомлення - рішення від 13 вересня 2018 року №004724 залишено без змін, а скарга - без задоволення.

ТОВ «Промотор Київ», вважаючи податкове повідомлення-рішення від 13 вересня 2018 року №004724 протиправним, звернулося до суду з позовом про визнання його протиправним, та про його скасування.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що наказом ТОВ «Промотор Київ» від 1 червня 2017 року №13 затверджено ліміт каси у розмірі 33500 грн. Постановою Правління Національного банку України від 29 грудня 2017 року №148 не визначено, що ліміти каси, визначені до набрання чинності вказаною постановою, втрачають чинність. Натомість, міститься вимога щодо відповідності встановленого ліміту каси вимогам Положення №148. Відповідачем у свою чергу не доведено, що ліміт каси, затверджений наказом ТОВ "Промотор Київ" від 1 червня 2017 року №13, не відповідає вимогам Положення №148. Крім того, судом в обґрунтування рішення зазначено, що на підтвердження відсутності у період з 1 липня 2018 року по 29 серпня 2018 року понадлімітної готівки у касі підприємства на кінець робочого дня і не зданої ним відповідно до вимог Положення №148, позивачем надано до суду відповідні квитанції на підтвердження здавання готівкової виручки, видаткові касові ордери (на виплату зарплати (відпускних); здача торгової виручки; повернення безпроцентної фінансової допомоги; внесення коштів за надані послуги), касові книги за липень-серпень 2018 року. Враховуючи вказане, суд дійшов висновку про необґрунтованість тверджень відповідача щодо перевищення у період з 1 липня 2018 року по 29 серпня 2018 року ліміту каси ТОВ «Промотор Київ» у сумі 324800,46 грн та безпідставність прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що суб`єкт господарювання до 30 червня 2018 року (включно) зобов`язаний був розробити та затвердити порядок розрахунку ліміту каси підприємства і його відокремлених підрозділів, а також користуватися такими лімітами каси за рішенням (наказом) керівника підприємства, перевірка наявності якого і входить до предмету фактичної перевірки контролюючого органу. Разом з тим, позивачем не розроблено та не затверджено порядок розрахунку ліміту залишку готівки в касі, а тому ліміт каси з 1 липня 2018 року вважається нульовим, отже, вся готівка, що перебувала в касі позивача на кінець робочого дня у вказаний період, вважається понадлімітною. Також судом зазначено, що під час проведення перевірки ТОВ «Промотор Київ» надано наказ від 1 червня 2017 року №13, яким встановлено ліміт залишку готівки в касі - 33500 грн. Будь-яких наказів, які б були прийняті після 30 червня 2018, року ні під час перевірки, а ні до суду надано не було.

Колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду вважає висновки суду апеляційної інстанції передчасними, з огляду на таке.

Правила визначення ліміту каси на законодавчому рівні до 4 січня 2018 року були закріплені у Положенні про ведення касових операцій у національній валюті, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 року №637 (далі - Положення №637).

Згідно з підпунктом 5.1 Положення №637 строки здавання підприємствами готівкової виручки (готівки) для її зарахування на рахунки в банках визначаються підприємством і встановлюються за погодженням з відповідним банком (у якому відкрито рахунок підприємства, на який зараховуються кошти) відповідно до таких вимог: а) для підприємств, що розташовані в населених пунктах, де є банки, - щодня (у день надходження готівкової виручки (готівки) до їх кас); б) для підприємств, у яких час закінчення робочого дня (зміни), що встановлений правилами внутрішнього трудового розпорядку і графіками змінності відповідно до законодавства України, не дає змогу забезпечити здавання готівкової виручки (готівки) в день її надходження, - наступного за днем надходження готівкової виручки (готівки) до каси дня; в) для підприємств, що розташовані в населених пунктах, де немає банків, - не рідше ніж один раз на п`ять робочих днів.

Установлені згідно із зазначеними вимогами строки здавання готівкової виручки (готівки) підприємствами узгоджуються з банком і визначаються в договорах банківського рахунку між підприємствами та банками.

Якщо підприємство в окремі дні не має перевищення ліміту каси, то таке підприємство може в ці дні не здавати в установлені строки готівку.

Відповідно до підпункту 5.2 Положення №637, установлення ліміту каси проводиться підприємствами самостійно на підставі розрахунку встановлення ліміту залишку готівки в касі (додаток 8), що підписується головним (старшим) бухгалтером та керівником підприємства (або уповноваженою ним особою). До розрахунку приймається строк здавання підприємством готівкової виручки (готівки) для її зарахування на рахунки в банках, визначений відповідним договором банківського рахунку. Для кожного підприємства та його відокремленого підрозділу складається окремий розрахунок встановлення ліміту залишку готівки в касі.

Установлений ліміт каси затверджується внутрішніми наказами (розпорядженнями) підприємства. Для відокремлених підрозділів ліміт каси встановлюється і доводиться до їх відома відповідними внутрішніми наказами (розпорядженнями) підприємства - юридичної особи.

Згідно із пунктом 5.3 Положення № 637 ліміт каси підприємства встановлюють на підставі розрахунку середньоденного надходження готівки до каси або її середньоденної видачі з каси, за рішенням керівника підприємства або уповноваженої ним особи.

5 січня 2018 року набрало чинності Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затверджене Постановою Правління Національного банку України від 29 грудня 2017 року N 148 (надалі також - Положення №148).

Пунктом 1-2 вказаної Постанови зобов`язано суб`єктів господарювання до 30 червня 2018 року (включно): розробити та затвердити порядок оприбуткування готівки в касі та порядок розрахунку ліміту каси з урахуванням норм Положення про ведення касових операцій; користуватися лімітами каси, установленими та затвердженими до набрання чинності цією постановою.

Так, пунктом 1 Положення №148 передбачено, що воно розроблено відповідно до Закону України "Про Національний банк України" і визначає порядок ведення касових операцій у національній валюті України юридичними особами (крім банків) та їх відокремленими підрозділами незалежно від організаційно-правової форми та форми власності (далі - підприємства), органами державної влади та органами місцевого самоврядування під час здійснення ними діяльності з виробництва, реалізації, придбання товарів чи іншої господарської діяльності (далі - установи), фізичними особами, які здійснюють підприємницьку діяльність (далі - фізичні особи - підприємці) (далі разом у тексті - суб`єкти господарювання), фізичними особами).

Підпунктом 16 пункту 3 Положення №148 передбачено, що ліміт залишку готівки в касі (далі - ліміт каси) - граничний розмір суми готівки, що може залишатися в касі в позаробочий час та забезпечити роботу на початку наступного робочого дня.

За змістом пункту 15 Положення №148, установи/підприємства мають право тримати в позаробочий час у своїх касах готівкову виручку (готівку) у межах, що не перевищують самостійно встановлений ними ліміт каси. Готівкова виручка (готівка), що перевищує самостійно встановлений ліміт каси, здається до банків для її зарахування на банківські рахунки.

Відповідно до пункту 48 Положення №148, установа/підприємство визначає і встановлює за погодженням з банком (у якому відкрито рахунок установи/підприємства, на який зараховуються кошти) строки здавання ним готівкової виручки (готівки) для її зарахування на рахунки в банках відповідно до таких вимог: 1) для установ/підприємств, розташованих у населених пунктах, де є банки - щодня [у день надходження готівкової виручки (готівки) до їх кас]; 2) для підприємств, у яких час закінчення робочого дня (зміни), установлений правилами внутрішнього трудового розпорядку і графіками змінності відповідно до законодавства України, не дає змогу забезпечити здавання готівкової виручки (готівки) у день її надходження, - наступного за днем надходження готівкової виручки (готівки) до каси дня; 3) для установ/підприємств, розташованих у населених пунктах, де немає банків, - не рідше ніж один раз на п`ять робочих днів.

Згідно із пунктом 50 Положення №148 установа, підприємство, небанківська фінансова установа на підставі цього Положення та з урахуванням особливостей роботи зобов`язані розробити та затвердити внутрішнім документом порядок розрахунку ліміту каси установи, підприємства, небанківської фінансової установи та їх відокремлених підрозділів. У розрахунку враховується строк здавання установою, підприємством, небанківською фінансовою установою готівкової виручки (готівки) для її зарахування на рахунки в банках, визначений відповідним договором банківського рахунку. Ліміт каси установи, підприємства, небанківські фінансові установи встановлюють на підставі розрахунку середньоденного надходження готівки до каси або її середньоденної видачі з каси за рішенням керівника установи, підприємства, небанківської фінансової установи або уповноваженої ним особи.

При цьому, згідно із пунктом 53 Положення №148 ліміт каси вважається нульовим, якщо установою/підприємством його не встановлено (незалежно від причин такого невстановлення). Уся готівка, що перебуває в касі установи/підприємства на кінець робочого дня і не здана нею/ним відповідно до вимог цього Положення, уважається понадлімітною, якщо установою/підприємством ліміт каси не встановлено (незалежно від причин такого невстановлення).

Водночас, пунктами 18 та 54 Положення №148 визначено випадки, за яких готівка не вважається понадлімітною.

Так, згідно із пунктом 18 Положення №148 установи/підприємства мають право зберігати у своїй касі готівку, одержану в банку для виплат, що належать до фонду оплати праці, а також пенсій, стипендій, дивідендів (доходу) понад установлений ліміт каси протягом п`яти робочих днів, уключаючи день одержання готівки в банку. Готівка для проведення таких виплат працівникам віддалених відокремлених підрозділів підприємств залізничного транспорту та морських портів може зберігатися в касах таких установ/підприємств понад установлений ліміт каси протягом десяти робочих днів, уключаючи день одержання готівки в банку. Готівка, одержана в банку на інші виплати, видається установою/підприємством своїм працівникам у той самий день. Суми готівки, одержані в банку і не використані за призначенням протягом установлених пунктом 18 розділу II цього Положення строків, повертаються установою/підприємством до банку не пізніше наступного робочого дня банку або можуть залишатися в його касі (у межах установленого ліміту). Установа/підприємство має право зберігати в касі готівку для виплат, які належать до фонду оплати праці та здійснюються за рахунок готівкової виручки, понад установлений ліміт каси протягом трьох робочих днів з дня настання строків цих виплат у сумі, зазначеній у переданих до каси відомостях на виплату готівки.

Відповідно до пункту 54 Положення №148, готівка не вважається понадлімітною в день її надходження, якщо вона здана в сумі, що перевищує встановлений ліміт каси, до обслуговуючих банків не пізніше наступного робочого дня банку або видана для використання установою/підприємством відповідно до законодавства (без попереднього здавання її до банку і одночасного отримання з каси банку) наступного дня на потреби, пов`язані з діяльністю установи/підприємства. Готівка не вважається понадлімітною в день її надходження, якщо вона надійшла до кас підприємств у вихідні та святкові дні та здана в сумі, що перевищує встановлений ліміт каси, до обслуговуючих банків наступного робочого дня банку та підприємства або видана для використання підприємством відповідно до законодавства (без попереднього здавання її до банку і одночасного отримання з каси банку) наступного робочого дня на потреби, пов`язані з діяльністю підприємства.

Отже, сукупність наведених норм у взаємозв`язку дає підстави для висновку, що ліміт каси вважається нульовим, якщо установою/підприємством його не встановлено (незалежно від причин такого невстановлення) і вся готівка, що перебуває в касі установи/підприємства на кінець робочого дня і не здана нею/ним відповідно до вимог цього Положення, уважається понадлімітною.

Водночас, не вважається понадлімітною готівка, якщо вона, зокрема: здана до обслуговуючих банків не пізніше наступного робочого дня; видана наступного дня для використання на потреби, пов`язані з діяльністю установи/підприємства; одержана в банку для виплат, що належать до фонду оплати праці, а також пенсій, стипендій, дивідендів (доходу) понад установлений ліміт каси протягом п`яти робочих днів.

Відповідно до частин першої та третьої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За приписами пункту 3 частини першої статті 322 вказаного Кодексу постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема, з мотивувальної частини із зазначенням: а) встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин, а також обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, і визначених відповідно до них правовідносин; б) доводів, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції; в) мотивів прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу; г) чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права, свободи та (або) інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду; ґ) висновків за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції.

Так, у касаційній скарзі ТОВ «Промотор Київ» посилається на те, що на підтвердження відсутності у період з 1 липня 2018 року по 29 серпня 2018 року понадлімітної готівки у касі підприємства на кінець робочого дня і не зданої ним відповідно до вимог Положення №148, позивачем надано до суду відповідні квитанції на підтвердження здавання готівкової виручки, видаткові касові ордери (на виплату зарплати (відпускних); здача торгової виручки; повернення безпроцентної фінансової допомоги; внесення коштів за надані послуги), касові книги за липень-серпень 2018 року, проте, суд апеляційної інстанції не надав належної оцінки вказаним доводам.

Вказані обставини було наведено і у відзиві ТОВ «Промотор Київ», поданому на апеляційну скаргу ГУ ДФС у м. Києві.

Крім того, суд першої інстанції посилався на ці обставини як на підставу для прийняття рішення про задоволення позову.

Разом з тим, зміст рішення суду апеляційної інстанції, що переглядається в касаційному порядку, не дає підстав вважати, що у ході розгляду справи судом надавалась правова оцінка зазначеним вище обставинам з метою кваліфікації коштів, що перебували у касі позивача, як таких, що є, або не є понадлімітними.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду наголошує, що принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі полягає насамперед у активній ролі суду при розгляді справи. В адміністративному процесі, на відміну від суто змагального процесу, де суд оперує виключно тим, на що посилаються сторони, мають бути повністю встановлені обставин справи, щоб суд ухвалив справедливе та об`єктивне рішення. Принцип офіційності, зокрема, виявляється у тому, що суд визначає обставини, які необхідно встановити для вирішення спору; з`ясовує якими доказами сторони можуть обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо цих обставин; а у разі необхідності суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, доповнити чи пояснити певні обставини, а також надати суду додаткові докази.

Частиною другою статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо: 1) суд не дослідив зібрані у справі докази; або 2) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; 3) суд встановив обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів.

Згідно частини четвертої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України, справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги та скасування рішення суду апеляційної інстанцій з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 3, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Промотор Київ» задовольнити частково.

Постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 червня 2019 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О.В.Білоус

Судді Н.Є.Блажівська

І.Л.Желтобрюх