Справа № 380/6822/20
Суддя: Нос Степан Петрович
Дата ухвалення: 2021-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2021 рокуЛьвівСправа № 380/6822/20 пров. № А/857/14705/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Носа С. П.,

суддів Шевчук С. М., Онишкевича Т.В.;

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2020 року у справі № 380/6822/20 (головуючий суддя Кухар Н.А., м. Львів, повний текст судового рішення складено 29 жовтня 2020 року) за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Головне управління Національної поліції України у Львівській області про визнання протиправною відмови, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

25серпня 2020 року Львівським окружним адміністративним судом зареєстровано позовну ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Головне управління Національної поліції України у Львівській області провизнання протиправною відмови відповідача призначити ОСОБА_2 пенсію за вислугу років, яка становить 23 роки 08 місяців 3 дні та зобов`язання Головного управління ПФУ у Львівській області перевести ОСОБА_2 з пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до ст. 21 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» на пенсію за вислугу років на підставіп.«а» ст.12Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з 26 червня 2020 року.

В обґрунтування вимог позовної заяви вказано, що Головне управління ПФУ у Львівській області протиправно відмовило ОСОБА_2 у переведенні з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років, адже в позивача є 23 роки 08 місяців 3 дні стажу вислуги років, що є достатнім для призначення даного виду пенсії. Розпочинаючи службу в правоохоронних органах у 1998 р. ОСОБА_2 очікував на майбутнє призначення пенсії за вислугою років після досягнення відповідного стажу роботи, однак був протиправно позбавлений такого права.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 29жовтня 2020 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивачем ОСОБА_2 , подано апеляційну скаргу, в якій висловлено прохання скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким задовільнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано, що відповідно до ст.22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Стаття 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» в редакції до 07.07.2011 (станом на час призначення позивача на посаду)встановлювала право на пенсію за вислугу років служби при стажі роботи на військовій службі або на службі в органах внутрішніх справ 20 років і більше, однак після 07.07.2011 необхідний для призначення пенсії за вислугу років стаж служби було збільшено до 22 років та 6 місяців, що звужує права позивача в розумінні Конституції України. Дані зміни повинні були застосовуватись до осіб, які прийшли на службу після внесення змін до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, проаналізувавши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом Головного управління Національної поліції у Львівській області від 04.12.2015 р. № 114 о/с ОСОБА_2 звільнено зі служби в поліції за п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (через хворобу).

Наказом Головного управління Національної поліції у Львівській області № 301о/с від 14.05.2018 року «По особовому складу» внесено зміни до наказу Головного управління Національної поліції у Львівській області від 04.12.2015 р. № 114 о/с відповідно до якого на день звільнення вислуга років ОСОБА_2 в календарному обчисленні складала 18 років 06 місяці 09 днів, у пільговому обчисленні 23 роки 08 місяців 03 дні.

Також встановлено, що з 09.12.2015 ОСОБА_2 призначено пенсію по інвалідності відповідно до ЗаконуУкраїни «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

26 червня 2020 року ОСОБА_2 звернувся доГоловного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про переведення його з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугою років.

Листом від 24.07.2020 року № 4981-4977/3-02/8-1380/20 Головне управління ПФУ у Львівській області відмовило ОСОБА_2 в переведенні на пенсію за вислугу років, оскільки в нього відсутня необхідна календарна вислуга років на день звільнення, а саме 22 роки та 6 місяців.

Згідно із ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом апеляційної інстанції здійснено перевірку висновків суду першої інстанції щодо відповідності дій відповідача вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України, внаслідок чого суд апеляційної інстанції погоджується з такими та вважає за необхідне зазначити наступне.

Пунктом «б» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» передбачено, що право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, поліцейські, особи начальницького складу податкової міліції, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту.

Відповідно до пункту «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» пенсія за вислугу років призначається: а) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д», «ж» статті 12 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби: з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки та 6 місяців і більше. До календарної вислуги років зараховується також період, зазначений у частині другій статті 17 цього Закону.

Згідно з частиною другою статті 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» до вислуги років поліцейським, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсії на умовах цього Закону додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України або призначення на відповідну посаду в межах до п`яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.

Стаття 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» визначає вичерпний перелік видів служби та періоди часу, які зараховуються до вислуги років для призначення пенсії.

Виходячи з наведеного, положення Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» не передбачають можливості призначення пенсії за вислугу років особам, звільненим зі служби з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року, при наявності 22 років 6 місяців вислуги, обчисленої на пільгових умовах. Вказаним Законом чітко передбачено, що пенсія за вислугу років призначається при наявності 22 календарних років 6 місяців вислуги, та міститься виключний перелік періодів служби, які враховуються в календарну вислугу років.

При цьому, зазначеною законодавчою нормою чітко передбачено, що пенсія за вислугу років призначається при наявності календарної, а не загальної чи пільгової вислуги років.

Аналогічна правова позиція щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії містить у постановах Верховного Суду від 27 березня 2018 року у справі № 295/6301/17, від 19 вересня 2018 року у справі № 725/1959/17, від 22 листопада 2018 року у справі № 161/4876/17, від 22 січня 2019 року у справі №295/10742/16-а, від 27 лютого 2019 року у справі № 295/6454/17, від 10 липня 2019 року у справі №299/509/15-а, від 25 липня 2019 року у справі № 806/1402/16.

Отже, враховуючи, що на момент звільнення ОСОБА_2 зі служби його календарна вислуга років складала 18 років 06 місяців 15 днів, що недостатньо для призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», то у пенсійного органу були відсутні законні підстави для переведення позивача на пенсію за вислугу років.

Щодо твердження апелянта про звуження його прав внесенням змін в ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», якими збільшено необхідний стаж військової служби або служби в органах внутрішніх справ для призначення пенсії за вислугу років з 20 років до 22 років та 6 місяців, слід зазначити, що календарний стаж служби ОСОБА_2 складає 18 років 06 місяців 15 днів, що є менше 20 років стажу необхідного для призначення пенсії за вислугу років згідно ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» в редакції до 01.10.2011, а тому він не має права на переведення на пенсію за вислугу років як за редакцією ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» яка діяла до 01.10.2011 так і за редакцією ст. 12 вказаного Закону після 01.10.2011.

Згідно з ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись статтями 229, 241, 250, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

Керуючись статтями 241, 250, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2020 року у справі № 380/6822/20 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя С. П. Нос
судді Т. В. Онишкевич
С. М. Шевчук