Справа № 520/16347/2020
Суддя: Горшкова О.О.
Дата ухвалення: 2021-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2021 р. № 520/16347/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Горшкової О.О., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Слобідського району Харківської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Слобідського району Харківської міської ради щодо не нарахування та несплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

- зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Слобідського району Харківської міської ради обчислити та сплатній єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за ОСОБА_1 , за період з 09 липня 2014 року відповідно до Порядку нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за деякі категорії застрахованих осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2011 р. №178.

- зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Слобідського району Харківської міської ради обчислювати та сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за ОСОБА_1 під час знаходження її у відпустці без збереження заробітної плати по догляду за дитиною з інвалідністю до 16 років, яка потребує домашнього догляду.

- судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона працює старшим викладачем у Національному технічному університеті "Харківський політехнічний інститут", та на даний час перебуває у відпустці без збереження заробітної плати по догляду за дитиною з інвалідністю до 16 років. Наприкінці 2019 року їй стало відомо, що за неї не сплачувався єдиний соціальний внесок, на думку позивача, відповідач протиправно не нараховує та не сплачує за неї єдиний соціальний внесок.

Ухвалою суду від 20.11.2020 року відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України та запропоновано відповідачу надати відзив на позов, а позивачеві - відповідь на відзив.

Відповідач проти позову заперечував та через канцелярію суду 09.12.2020 надав письмовий відзив на позов, в якому відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що до повноважень відповідача не входить обов`язок сплачувати єдиний соціальний внесок за працюючих осіб.

Відповідно до частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно статті 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що ОСОБА_1 - старший викладач кафедри обчислювальної техніки та програмування Національного технічного інституту "Харківський політехнічний інститут", має дитину з інвалідністю - інсулінозалежний діабет, ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копіями медичного висновку №118 від 03.12.2013, посвідченням дитини-інваліда серією НОМЕР_2 від 06.12.2017, довідкою №94 від 02.12.2013 про потребу дитини інваліда у домашньому догляд (а.с. 22-30).

З 09.07.2014 позивач знаходилася у відпустці без збереження заробітної плати по догляду за дитиною з інвалідністю до досягнення 6 років. З 01.12.2016 по теперішній час ОСОБА_1 знаходиться у відпустці без збереження заробітної плати по догляду за дитиною з інвалідністю до 16 років, яка потребує домашнього догляду згідно до п.3 ч.1 ст. 25 Закону України "Про відпустки", на підтвердження цього позивач надає до суду копії витягів з наказу по Національному технічному університету "Харківський політехнічний інститут" про надання зазначених відпусток (а.с.15-21).

З листа - відповіді Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Слобідського району Харківської міської ради №М-01-48/309/0/297-20-8/0/759-20 від 14.07.2020, наданого у відповідь на запит позивача, ОСОБА_1 стало відомо, що за весь час її знаходження у зазначених відпустках, за неї не сплачувався єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (а.с.40).

Вважаючи, що відповідач протиправно не нараховує та не сплачує за позивача єдиний соціальний внесок, не погоджуючись з такою бездіяльністю відповідача, вважаючи, що його права порушені, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Перевіряючи правомірність заявлених позовних вимог, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок;

Відповідно до статті 2 Закону № 2464-VI його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Згідно з абзацом другим пункту 1 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Відповідно до ст.7 Закону № 2464-VI, нарахування та сплати єдиного внеску здійснюється за рахунок коштів державного бюджету в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, але не менше мінімального страхового внеску за кожну особу.

Умови нарахування та сплати єдиного соціального внеску визначено Рорядком нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за деякі категорії застрахованих осіб, затвердженого Кабінетом Міністрів України від 02.03.2011 №178 зі змінами та доповненнями (далі - Порядок).

Відповідно до п.1 п.п. 3 Порядку, єдиний соціальний внесок нараховується одному з непрацюючих працездатних батьків, усиновителям, опікунам, піклувальникам, прийомним батькам, батькам-вихователям, які фактично здійснюють догляд за дитиною з інвалідністю, дитиною, хворою на тяжке перинатальне ураження нервової системи, тяжку вроджену ваду розвитку, рідкісне орфанне захворювання, онкологічне, онкогематологічне захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкий психічний розлад, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гостре або хронічне захворювання нирок IV ступеня, за дитиною, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, якій не встановлено інвалідність, а також непрацюючим працездатним особам, які здійснюють догляд за особою з інвалідністю I групи або за особою похилого віку, яка за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду або досягла 80-річного віку, якщо такі непрацюючі працездатні особи отримують допомогу, надбавку або компенсацію відповідно до законодавства.

Відповідно до п. 4 п. п. 2 Порядку, обчислення єдиного соціального внеску одному з непрацюючих працездатних батьків здійснюється управлінням соціального захисту населення.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 1 Закону про ЄСВ застрахована особа - це фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачують чи сплачували у встановленому законом порядку єдиний внесок.

Період відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, отримання виплат за окремими видами соціального страхування, крім пенсій усіх видів (за винятком пенсії по інвалідності), включається до страхового стажу як період, за який сплачено страхові внески виходячи з розміру мінімального страхового внеску (абз. 2 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 № 1105-ХІV (у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов`язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці» від 28.12.2014 № 77-VІІІ; далі - Закон № 1105)).

Страховий стаж обчислюється за даними персоніфікованого обліку відомостей про застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а за періоди до його запровадження - у порядку та на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.

Страховий стаж обчислюється в місяцях (ч. 2, 3 ст. 21 Закону № 1105). До страхового стажу прирівнюється трудовий стаж, набутий працівником за час роботи на умовах трудового договору (контракту) до набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» від 18.01.2001 №2240-ІІІ (далі - Закон № 2240) (ч. 4 ст. 21 Закону № 1105).

До набрання чинності Законом №2240 загальний трудовий стаж визначали за Правилами обчислення загального трудового стажу для призначення працівникам допомоги по тимчасовій непрацездатності, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 19.10.1998 №1658 (далі - Правила № 1658).

Згідно з пунктом 4 Правил №1658 час перебування у відпустці без збереження заробітної плати, яка надається для догляду за дитиною тривалістю, визначеною медичним висновком, але не більше ніж до досягнення дитиною 6-річного віку, зараховували до загального трудового стажу. Отже, періоди відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею 6-річного віку, які були до 28.02.2001, зараховують до страхового стажу для призначення працівникам допомоги по тимчасовій непрацездатності, а періоди відпустки, після 28.02.2001, не зараховують.

Частиною четвертою статті 19 Закону №1105 встановлено обмеження щодо розміру матеріального забезпечення, якщо на момент настання страхового випадку застрахована особа не набула сумарно у 12-місячному періоді, що передує страховому випадку, шестимісячного страхового стажу.

Страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягала страхуванню у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та за який щомісяця сплачено роботодавцем або нею страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок, крім періоду відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, отримання виплат за окремими видами соціального страхування, крім пенсій усіх видів (за винятком пенсії по інвалідності), що включається до страхового стажу як період, за який сплачено страхові внески виходячи з розміру мінімального страхового внеску.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується самим позивачем, ОСОБА_1 офіційно працевлаштована в Національному технічному університеті «Харківський політехнічний інститут» на посаді старшого викладача кафедри обчислювальної техніки та програмування, що підтверджується витягами з наказів.

Позивач отримує в Управлінні допомогу на дитину з інвалідністю з надбавкою на догляд з 16.12.2013, що вбачається з листа відповідача від 14.07.2020.

Відповідно до витягів з наказів №2209С від 01.12.2016, №2057С від 20.11.2017, №2473С від 23.11.2018, №2444С від 29.11.2019 Національного технічного університету «Харківського політехнічного інституту», які були позивачем надані разом з адміністративним позовом, ОСОБА_1 надано відпуску без збереження заробітної плати по догляду за дитиною з інвалідністю до досягнення 16 років.

Також, слід зазначити, що відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам», надбавка на догляд за дитиною з інвалідністю віком до 18 років призначається одному з батьків, усиновителів, опікуну, піклувальнику, які не працюють, не навчаються (крім заочної форми навчання), не проходять службу, не займають виборну посаду і фактично здійснюють догляд за дитиною з інвалідністю.

Надбавка на догляд за дитиною з інвалідністю віком до 18 років також призначається одному з батьків, усиновителів, опікуну, піклувальнику, які перебувають у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, у відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами, у відпустці без збереження заробітної плати, у разі якщо дитина з інвалідністю потребує домашнього догляду, і вони фактично здійснюють догляд за дитиною з інвалідністю. Одному з батьків, прийомних батьків, батьків-вихователів дитячого будинку сімейного типу, усиновителів, опікуну, піклувальнику надбавка на догляд за дитиною з інвалідністю підгрупи А, а також одинокій матері (одинокому батьку) надбавка на догляд за дитиною з інвалідністю призначається незалежно від факту роботи, навчання, служби.

Судом, на підставі довідки форми ОК-5 (а.с.32-35) встановлено, що позивачу було призначено надбавку по догляду за дитиною з інвалідністю.

Суд не погоджується з правовою позицією позивача, викладеною у позові, відносно статусу позивача як "непрацююча особа", оскільки позивач помилково ототожнює поняття непрацюючої працездатної особи, яка здійснює догляд за дитиною з інвалідністю, з особою, яка, не припиняючи трудових відносинах, знаходиться у відпустці по догляду за дитиною з інвалідністю до 16 років, якою як встановлено судом є ОСОБА_1 .

Також, суд вважає, що, посилаючись на лист ДПС України № 2313/М/99-00-04-06-03-09 від 01.06.2020, який на думку позивача, дає підстави стверджувати, що відповідач неправомірно ухиляється від нарахування та сплати єдиного соціального внеску, позивач вводить суд в оману, оскільки, по-перше, податковим органом надано відповідь про те, що єдиний внесок саме за одного з непрацюючих батьків, який здійснює догляд за дитиною, хворою на цукровий діабет І типу нараховує та сплачує районне (міське) управління праці та соціального захисту населення. А, по-друге, вказаний лист ДПС України має інформативний характер, який було надано за результатом розгляду звернення ОСОБА_1 від 30.04.2020 щодо загального порядку нарахування та сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, враховуючи те, що позивач, як станом на час звернення до відповідача із заявою про нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, так і станом на час розгляду справи, перебуває у трудових відносинах з Національним технічним університетом "Харківський політехнічний інститут", тобто, є працевлаштованою особою, то в силу вимог Порядку № 178 від 02.03.2001 у відповідача відсутній обов`язок по нарахуванню єдиного соціального внеску позивачеві.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають .

Судовий збір підлягає розподілу відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 14, 243-246, 258-262, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Слобідського району Харківської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо справа розглядалась в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.О. Горшкова