Справа № 520/16335/2020
Суддя: Кухар М.Д.
Дата ухвалення: 2021-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 січня 2021 р. справа № 520/16335/2020
Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кухар М.Д., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Луганській області (вул. Вілєсова, буд. 1, м. Сєвєродонецьк, Луганська область, 93400, ) про визнання бездіяльності протиправною та стягнення винагороди, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просить суд:

- поновити строк для звернення до адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Луганській області;

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Луганській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції за період з 07.11.2015 по 31.01.2016 у сумі 19090,39 грн.;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Луганській області на користь ОСОБА_1 винагороду за безпосередню участь в антитерористичній операції за період з 07.11.2015 по 31.01.2016 в сумі 19090,39 грн., які перерахувати на його картковий рахунок № НОМЕР_2 , IBAN НОМЕР_3 ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Луганській області на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 15000.0 грн., які перерахувати на його картковий рахунок № НОМЕР_2 , ІBAN НОМЕР_3 ідентифікаційний номер НОМЕР_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що вінв період з 07.11.2015 по 31.01.2016р., працюючи в Міловському відділу поліції Головного управління Національної поліції у Луганській області, безпосередньо брав участь в антнтерористичній операції на території Луганської області, а саме у зазначений час - з 07.11.2015 по 27.11.2015, займаючи посаду заступника начальника відділу поліції начальника слідчого відділення Міловського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Луганській області, відповідно до своїх функціональних обов`язків, як керівник органу досудового розслідування, здійснював безпосереднє керівництво досудовим розслідуванням у кримінальних провадженнях, пов`язаних з діяльністю незаконних збройних формувань, терористичною діяльністю членів незаконних збройних формувань, інших злочинів, учинених в зоні проведення Антінерористичиої операції на території Луганської області. Вважає, що відповідачем неправомірно не нараховано та не виплачено винагороду за безпосередню участь в антитерористнчній операції за період 07.11.2015 по 31.01.2016 року.

Стосовно відсутності рапорту керівника про безпосередню участь Позивача в АТО та наказу на виплату відповідної винагороди, позивач зазначає, що це виникло у зв`язку із бездіяльністю ГУНП України в Луганській області, що і оскаржується позивачем у даній справі.

Також позивач просить суд стягнути суму втрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15000 грн.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 23.11.2020 року відкрито спрощене позовне провадження по справі.

Відповідач направив відзив на позов, в якому проти вимог заявленого позову заперечував. В обґрунтування своєї позиції зазначив, що відсутні документи, які свідчать про виконання позивачем завдань керівництва штабу антитерористичної операції у спірний період. Повідомив суд про те, що з метою витребування зазначених відомостей ВПЗ ГУ НП в Луганській області було здійснено відповідний запит (лист від 04.12.2020 № 1289/111/28-2020), з відповіді на який вбачається, що інформація щодо виконання ОСОБА_1 завдань керівництва штабу антитерористичної операції в період з 07.11.2015 по 31.01.2016 відсутня, будь-які докази (документи) та обґрунтовані пояснення, які б свідчили про те, що ОСОБА_1 в період з 07.11.2015 по 31.01.2016 виконував завдання керівництва штабу антитерористичної операції, також відсутні. Тобто, не були дотримані умови, зазначеної у п. 5 розділу Порядку від 02.02.2015 № 49 особа повинна не лише перебувати у підпорядкуванні оперативного штабу, але й виконувати завдання керівництва штабу антитерористичної операції. А тому, відсутні підстави для виплати ОСОБА_1 винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції за період з 07.11.2015 по 31.01.2016 в сумі 19090,39 грн.

Стосовно вимог про стягнення з ГУ НП в Луганській області витрат на правову допомогу у розмірі 15000 грн., представником відповідача зазначається, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг). Зазначена справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Згідно з ч. І ст.257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності. Також, наявна численна судова практика з цієї категорії справ. Таким чином, вартість наданих послу адвокатом не співрозмірна зі складністю справи.

Просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до положень ст.258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Згідно з положеннями ч.1 ст.262 КАС України розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Стосовно строків звернення до суду з даним позовом судом зазначається, що за правилами частини першої статті 122 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Вимогами ч.2 ст. 122 КАС України передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини третьої статті 122 КАС України, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Встановлення процесуальних строків законом та судом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

При цьому, у випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для його поновлення є виключно наявність поважних причин, якими визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Суд наголошує, що відповідно до приписів ст. 123 КАС України, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином. Дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин, якщо ці відносини стали спірними.

Згідно ч. 1 ст. 45 КАС України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Як встановлено за матеріалами справи позивача 06.09.2019 наказом № 822 о/с від 29.08.2019 було звільнено зі служби в поліції за ст.77 ч. 1 п.7 (за власним бажанням) Закону України «Про Національну поліцію».

Натомість, позовну заяву подано позивачем 18.11.2020 року, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції суду.

Тобто, звертаючись із адміністративним позовом, можна дійти висновку, що позивач пропустив визначений законом строк для звернення до суду з даним позовом.

Між тим, позивачем до матеріалів позову подані довідки про доходи від 15.09.2020 року №740/111/22-2-2- та від 19.10.2020 р. № 861/111/22-2020, а також довідку про безпосередню участь особи в АТО за № А-1431 від 14.09.2020, відповідно до чого можна зробити висновок, що позивач дізнався про порушене право у вересні - жовтні 2020 року, та, відповідно, строк для звернення до адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Луганській області не є пропущеним.

Тому, з метою запобігання обмеження прав позивача на доступ до правосуддя, суд вважає за необхідне задовольнити клопотання представника позивача та поновити строки звернення до суду з даною позовною заявою.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, вивчивши норми матеріального та процесуального права, якими врегульовані спірні правовідносини, виходить з наступних підстав та мотивів.

Судом встановлено, що позивач, ОСОБА_1 , 11.08.1997 проходив службу в органах внутрішніх справ МВС України, з 07.11.2015 в Головному управлінні Національної поліції в Луганській області.

Згідно наказу Головного управління Національної поліції в Луганській області від 07.11.2015 № 1о/с, відповідно до п.9 та 12 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію». Позивач був призначений на посаду заступника начальника відділу поліції - начальника слідчого відділення Міловського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Луганській області.

06.09.2019 наказом № 822 о/с від 29.08.2019 Позивача було звільнено зі служби в поліції за ст.77 ч. 1 п.7 (за власним бажанням) Закону України «Про Національну поліцію».

Вислуга років на день звільнення у календарному обчисленні становить 23 роки 06 місяців 03 дні, в пільговому обчисленні 30 років 08 місяців 23 дні.

Наказами Антитерористичного Центру при Службі безпеки України від 07.06.2015 № 158, від 17.11.2015 № 321, від 19.12.2015 № 353, від 30.04.2018 №120дск Позивача було включено до складу сил і засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в АТО на території Луганської області, забезпеченні її проведення з 20.09.2014 по 30.04.2 18 р., що підтверджується довідкою ГУ НП Національної поліції в Луганській області № А-1431 від 14.09.2020 року (а.с. 13).

Позивач вважає, що довідкою № А-1431 від 14.09.2020 , виданою Головним управлінням Національної поліції в Луганській області, підтверджується, що позивач в період з 07.11.2015 по 30.04.2018 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, а тому відповідачем неправомірно не нараховано та не виплачено йому винагороду за безпосередню участь в антитерористичній операції за період 07.1 1.2015 по 31.01.2016.

Відповідно до вимог частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України від 20 березня 2003 року № 638-VI «Про боротьбу з тероризмом» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі Закон № 638-VI) встановлено, що антитерористична операція - комплекс скоординованих спеціальних заходів, спрямованих на попередження, запобігання та припинення терористичної діяльності, звільнення заручників, забезпечення безпеки населення, знешкодження терористів, мінімізацію наслідків терористичної діяльності.

Згідно з частиною другою статті 5 Закону № 638-VI Міністерство внутрішніх справ України здійснює боротьбу з тероризмом шляхом запобігання, виявлення та припинення злочинів, вчинених з терористичною метою, розслідування яких віднесене законодавством України до компетенції органів внутрішніх справ; надає Антитерористичному центру при Службі безпеки України необхідні сили і засоби; забезпечує їх ефективне використання під час проведення антитерористичних операцій.

Пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України №158 від 04 червня 2014 року «Про перерозподіл деяких видатків державного бюджету, передбачених Міністерству фінансів на 2014 рік, та виділення коштів з резервного фонду державного бюджету» (що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) установлено, що за безпосередню участь в антитерористичних операціях, здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, відбиття збройного нападу на об`єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільнення цих об`єктів у разі захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою військовослужбовцям, у тому числі строкової військової служби, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, резервістам та працівникам (невійськовослужбовцям) льотного, льотно-підйомного, інженерно-технічного складу авіації Національної гвардії і Державної прикордонної служби, водіям автотранспортних засобів Національної гвардії і Державної прикордонної служби починаючи з 01 травня 2014 року виплачується винагорода в розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення та заробітної плати, але не менш ніж 3000 гривень, у розрахунку на місяць.

У відповідності до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про особливості виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу в особливий період та під час проведення антитерористичних операцій» від 31 січня 2015 року № 24 (далі Постанова № 24), в особливий період або під час проведення антитерористичної операції військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів військових формувань, правоохоронних органів, Державної служби з надзвичайних ситуацій, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду виплачується винагорода у відсотках місячного грошового забезпечення. Розмір винагороди визначається виходячи з розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних додаткових видів місячного грошового забезпечення постійного характеру, премії та повинен становити не менш як 3000 гривень на місяць. У разі коли військовослужбовець, особа рядового або начальницького складу, що брали безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду менше одного календарного місяця, розмір винагороди визначається пропорційно дням участі виходячи з її розміру, що становить не менш як 3000 гривень. Винагорода військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу виплачується також під час безперервного перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я після отриманих під час безпосередньої участі у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду поранень (контузії, травми, каліцтва).

Згідно з пунктом 2 Постанови № 24 військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу та резервістам виплачуються додаткові винагороди за виконання окремих завдань під час безпосередньої участі у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду.

Пунктом 3 Постанови №24 затверджено розмір винагороди військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду згідно з додатком 1, розмір додаткових винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу та резервістам за виконання окремих завдань під час безпосередньої участі у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду згідно з додатком 2.

Відповідно до пункту 6 Постанови № 24 визнано таким, що втратив чинність, пункт 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про перерозподіл деяких видатків державного бюджету, передбачених Міністерству фінансів на 2014 рік, та виділення коштів з резервного фонду державного бюджету» від 4 червня 2014 року № 158 (Офіційний вісник України, 2014 року, № 46, стаття 1211) у частині виплати військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу винагороди в розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення, але не менш як 3000 гривень, у розрахунку на місяць.

Наказом Міністерства оборони України «Про особливості виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу в особливий період та під час проведення антитерористичних операцій» від 02 лютого 2015 року № 49, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05 лютого 2015 року за №135/26580, затверджено Порядок та умови виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу та резервістам, механізм підтвердження виконання окремих завдань під час безпосередньої участі у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду (далі Порядок № 49).

Пунктом 4 розділу І Порядку № 49 встановлено, що виплата винагород та додаткових винагород здійснюється військовослужбовцям за місцем проходження служби на підставі наказів командирів (начальників) органів військового управління (військових частин, закладів, установ, організацій), керівництва військових формувань та органів державної влади. Командирам (начальникам) військових частин (закладів, установ, організацій) - наказами вищих командирів (начальників, керівників).

Згідно з пунктом 6 розділу 1 Порядку № 49 виплата винагород військовослужбовцям здійснюється за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи АТО, інших заходах в умовах особливого періоду, визначених додатком 1 до постанови Кабінету Міністрів України «Про особливості виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу в особливий період та під час проведення антитерористичних операцій» від 31 січня 2015 року №24.

Пунктами 1, 2, 3, 7 розділу ІІ Порядку № 49 передбачено, що військовослужбовцям (крім резервістів) у період мобілізації (у тому числі часткової) або з моменту введення воєнного стану та до дати завершення демобілізації або закінчення (скасування) воєнного стану, у період проведення АТО за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи АТО, здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, відбитті збройного нападу на об`єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільненні таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою виплачується винагорода у розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення. Розмір винагороди визначається, виходячи з розміру посадового окладу (у тому числі посадового окладу за посадою, до тимчасового виконання обов`язків (завдань) за якою допущено військовослужбовця), окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних додаткових видів місячного грошового забезпечення постійного характеру, премії, та повинен становити не менш як 3000 гривень на місяць. У разі участі у воєнних конфліктах чи АТО, інших заходах в умовах особливого періоду менше одного календарного місяця розмір винагороди визначається пропорційно дням участі, виходячи з її розміру, що становить не менш як 3000 гривень. Винагорода виплачується за час, обрахований з дня фактичного початку участі військовослужбовців (крім резервістів) у заходах, зазначених у п. 1 цього розділу, до дня завершення такої участі, про що зазначається у відповідних наказах командирів (штабу АТО).

Безпосередня участь у відбитті збройного нападу на об`єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільненні таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою підтверджується журналом бойових дій (журналом ведення оперативної обстановки), бойовим донесенням (підсумковим, терміновим та позатерміновим), рапортом керівника підрозділу, який виконував завдання. Крім того, підтвердними документами є бойовий наказ командира військової частини для виконання поставлених завдань охорони об`єктів (несення служби на блокпостах, звільнення об`єктів, які захоплені, тощо), письмовий наказ командира військової частини, який виконував завдання, запис у книзі прикордонної служби підрозділу охорони державного кордону про виконання завдань прикордонними нарядами щодо відбиття збройного нападу на об`єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою, постова відомість під час охорони об`єкта (блокпоста, базового табору, складу ракетно-артилерійського озброєння, польового парку тощо), де визначені особовий склад, який залучається до охорони, час, місце, порядок виконання завдань, книга служби нарядів та подій, що відбувалися.

Пунктами 1, 3, 4 Наказу Міністерства внутрішніх справ України від 03 лютого 2015 року №123 «Про деякі питання відрядження до зони АТО», передбачено, зокрема, начальникам головних управлінь, управлінь МВС України в областях, місті Києві, на залізницях, ДНДЕКЦ, ДДАІ, ДНДІ, ректорам вищих навчальних закладів, керівникам структурних підрозділів апарату МВС та підпорядкованих підрозділів під час підготовки наказів про відрядження до зони проведення антитерористичних операцій чітко визначати перелік завдань відповідно до зазначеного вище Закону, що покладаються на відряджену особу або відряджаються на підконтрольну Україні територію для виконання завдань відповідно до покладених на особу функціональних обов`язків

Начальникам головних управлінь, управлінь МВС України в областях, місті Києві, на залізницях, ДНДЕКЦ, ДДАІ, ДНДІ, ректорам вищих навчальних закладів, керівникам структурних підрозділів апарату МВС та підпорядкованих підрозділів до 05 числа надавати до ДФЗБО МВС списик осіб, що безпосередньо беруть участь у проведенні антитерористичних операцій.

Департаменту фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку МВС визначено забезпечити нарахування грошової винагороди особам рядового і начальницького складу апарату Міністерства, головних управлінь, управлінь МВС України в областях, місті Києві, на залізницях, ДНДЕКЦ, ДДАІ, ДНДІ, ректорам вищих навчальних закладів та підпорядкованих МВС відповідно до наданих списків; виплату грошової винагороди здійснювати за наказами міністра внутрішніх справ або особи, яка його заміщує, начальників головних управлінь, управлінь МВС України в областях, місті Києві, на залізницях, ректорів вищих навчальних закладів на підставі вмотивованих рапортів керівників підрозділів, погоджених керівником або заступником керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України, із зазначенням конкретних місць несення служби (населений пункт, блокпост) та бойових зіткнень.

З аналізу вищенаведених норм законодавства можна дійти висновку, що винагорода за безпосередню участь в АТО виплачується не за весь час залучення особи до складу сил та засобів АТО, а тільки за час фактичної участі цієї особи у відповідних заходах. Так, зарахування особи до списку осіб, що безпосередньо беруть участь у проведенні антитерористичних операцій, здійснюється на підставі відповідних наказів командирів (штабу АТО), в яких зазначається про дату початку такої участі та дату фактичного завершення такої участі. В подальшому, на підставі вмотивованого рапорту керівника структурного підрозділу, де проходить службу особа, Головним управлінням МВС України в області видається відповідний наказ, який, в свою чергу, є підставою для нарахування грошової винагороди особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, призначеної за безпосередню участь у проведенні АТО.

Як встановлено за матеріалами справи, що позивач у спірний період (з 07.11.2015 по 31.01.2016) фактичне знаходився у підпорядкуванні ГУНП в Луганській області, де перебував на посаді заступника начальника відділу поліції - начальника слідчого відділення Міловського ВП ГУНП в Луганській області виконував функціональні обов`язки за займаною посадою та вказівки (завдання) керівництва ГУНП в Луганській області, завдання керівництва штабу антитерористичної операції не виконував, у фактичному підпорядкуванні керівництва штабу антитерористичної операції не перебував (відповідні розпорядчі документи штабу антитерористичної операції відсутні).

Суд зазначає, що відповідно до вимог п. 5 розділу ІІ Порядку від 02.02.2015 № 49, особа повинна не лише перебувати у підпорядкуванні оперативного штабу, але й виконувати завдання керівництва штабу антитерористичної операції.

Відповідно до п. 2 Наказу МВС України від 23.07.2014 № 719, винагорода виплачується за час, обрахований із дня фактичного початку участі в операціях і заходах, зазначених у пункті 1 цього наказу, до дня завершення такої участі, в поточному місяці за минулий на підставі наказів командирів (начальників) органів військового управління (військових частин, закладів, установ, організацій) (командирам (начальникам) - наказів вищих командирів (начальників)), начальників органів внутрішніх справ та у п. 4 розділу І Порядку від 02.02.2015 № 49 - виплата винагород та додаткових винагород здійснюється військовослужбовцям за місцем проходження служби на підставі наказів командирів (начальників) органів військового управління (військових частин, закладів, установ, організацій), керівництва військових формувань та органів державної влади.

В ході розгляду справи судом встановлено, що ГУНП в Луганській області у спірному періоді відповідних наказів відносно ОСОБА_1 не виносились.

Стосовно долучених ОСОБА_1 до матеріалів адміністративного позову посвідчення учасника бойових дій як доказ, що може свідчити про безпосередню його участь в антитерористичній операції у спірний період (посвідчення серії НОМЕР_4 , видане 06.11.2015), судом зазначається, що відповідно до п.2-1 Порядку надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, затвердженого постановою КМ від 20.08.2014 № 413 (далі - Порядок від 20.08.2014 №413), статус учасника бойових дій надається особам, зазначеним у пункті 2 цього Порядку, в разі залучення їх до проведення антитерористичної операції чи здійснення заходів забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях на строк не менше ніж 30 календарних днів, у тому числі за сукупністю днів перебування в районах проведення.

Тобто, посвідчення учасника бойових дій лише підтверджує наявність у особи відповідного статусу, який надається особі з урахуванням змісту Порядку в 20.08.2014 № 413 у разі залучення особи до проведення антитерористичної операції не менше ніж на 30 календарних днів (тобто може бути наданий у разі залучені усього на 30 календарних днів (не більш й не менш вказаного періоду), які може й не входити до спірного періоду); але наявність посвідчення учасника бойових дій, не може беззаперечно свідчити про фактичну участь позивача у відповідних заходах у спірній період, за яких передбачено виплату вказаної винагороди. Крім того, питання щодо отримання позивачем статусу учасника бойових дій визнається сторонами та не є предметом доказування в цій справі.

Стосовно виконання своїх службових обов`язків у зоні проведення антитерористичної операції Верховний Суд висловлював свою позицію у постановах від 24.01.2020 у справі №812/1487/17, від 06.02.2020 у справі № 812/793/17, від 13.02.2020 у справі № 360/2447/19, від 20.03.2020 у справі №360/3264/18, та зазначав, що виконання службових обов`язків в містах, які відносяться до зони проведення антитерористичної операції, не свідчить про виконання позивачем конкретних завдань, пов`язаних з його безпосередньою участю в проведенні антитерористичної операції» (п. 52 Постанови но справі № 805/1751/15-а, п. 38 Постанови по справі № 805/4523/16-а, п, 59 Постанови по справі № 805/416/16-а).

Судом в ході розгляду справи встановлено, що за спірний період позивачу нараховано та сплачено грошове забезпечення, що підтверджується довідками про доходи ОСОБА_1 , виданими Управлінням фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Головного управління Національної поліції в Луганській області (а.с. 15, 16).

Посилання позивача на те, що він брав безпосередню участь в АТО з 07 листопада 2015 року по 31 січня 2016 року суд вважає безпідставними, оскільки такі твердження позивача не підтверджені належними доказами.

Як вже зазначалось, однією з обов`язкових умов для визнання військовослужбовця таким, що бере безпосередню фактичну участь у відповідних заходах в АТО є перебування такої особи у підпорядкуванні (виконання завдань) керівництва штабу АТО.

Така фактична участь осіб в Антитерористичній операції має бути підтверджена наказом командира штабу АТО.

Проте, позивачем не підтверджено свого перебування у підпорядкуванні (виконання завдань) керівництва штабу АТО у період з 07 листопада 2015 року по 31 січня 2016 року.

За такого правового регулювання та обставин справи суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову про визнання протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Луганській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції за період з 07.11.2015 по 31.01.2016 у сумі 19090,39 грн.

Також, разом із позовними вимогами позивачем заявлено вимогу про стягнення з Департаменту захисту економіки Національної поліції України на його користь витрат на правову допомогу в сумі 15000 грн.

Представником відповідача у наданому до суду відзиві на позов вказано на необґрунтованість зазначеного клопотання позивача, оскільки предмет позову, категорія даної судової справи, нескладність позову, невеликий об`єм доказової бази, є неспівмірними із заявленими витратами на правничу допомогу.

Положеннями ч. 1, 3 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

На підтвердження своїх вимог в частині стягнення витрат пов`язаних з правовою допомогою адвоката в сумі 15 000 грн., 9 000 грн. з яких Позивачем були сплачені на дату подання позовної заяви та додані до позову у якості письмових доказів:

- копію договору про надання правової допомоги від 01.09.2020 узгодженого між ОСОБА_1 та адвокатом Гупалом Р.М.

- копія акту наданих послуг від 14.11.2020 року підписаного ОСОБА_1 та адвокатом Гупалом Р.М.

- копію рахунку-фактури від 14.11.2020 року про сплату ОСОБА_2 витрат на правову допомогу у розмірі 9 000 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки в ході розгляду справи суд прийшов до висновку, що вимоги заявленого позову є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача понесених позивачем витрат, пов`язаних з правовою допомогою адвоката в сумі 15000 грн.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги є необґрунтованими, не підтверджені належними та допустимими доказами, та такими, що задоволенню не підлягають.

Розподіл судових витрат зі сплати судового збору здійснюється відповідно до ст. 139 КАС України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6-10, 13, 14, 77, 139, 205, 242-246, 250, 255, 257-262, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Луганській області про визнання бездіяльності протиправною та стягнення винагороди - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Скарга може бути подана у порядку п.15.5 Розділу VII КАС України до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 22 січня 2021 року.

Суддя Кухар М.Д.