Справа № 440/2572/20
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2021-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Шевяков І.С.

12 січня 2021 р.Справа № 440/2572/20

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мельнікової Л.В.,

Суддів: Бегунца А.О. , Рєзнікової С.С. ,

за участю секретаря судового засідання Машура Г.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 24 червня 2020 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и л а:

21.05.2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, яким просить:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області від 21.01.2020 року № за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 21.169,04 грн;

- зобов`язати Головне управління Державної податкової служби у Полтавській області підготувати та подати до управління Державної казначейської служби України у місті Полтаві Полтавської області висновок про повернення ОСОБА_1 надмірно сплаченої до бюджету суми податку на доходи фізичних осіб за 2018 рік у розрахунку із врахуванням податкової знижки з частини суми процентів за користування іпотечним житловим кредитом, сплачених за кредитним договором від 12.06.2017 року № 2233/01400015, на підставі поданої декларації про майновий стан і доходи за 2018 рік, в сумі 21.169,04 грн.

Обґрунтовує позовні вимоги позивач тим, що відповідач безпідставно прийшов до висновку про відсутність у позивача права на включення до податкової знижки частини суми процентів за користування іпотечним житловим кредитом у зв`язку з тим, що реєстрація його місця проживання є іншою, ніж адреса, за якою знаходиться квартира, що є предметом іпотечного кредитування. Також зазначив, що ним було подано до управління у м. Полтава ГУ ДПС у Полтавській області докази, які підтверджують місце його основного проживання у 2018 році. Подана податкова декларація із зазначенням суми, що підлягає поверненню з бюджету, є умовою для здійснення повернення надмірно сплаченої суми грошового зобов`язання та підставою для підготовки відповідачем висновку про повернення 21.169,04 грн з відповідного бюджету та подання його для виконання відповідному органу Державної казначейської служби України.

У відзиві на адміністративний позов відповідач зазначив, що при розгляді самостійно наданих платником податків фізичною особою ОСОБА_1 документів, які підтверджують витрати на сплату процентів за користування іпотечним кредитом було встановлено, що відповідно до п.п. 2.3.171 п. 2.3 іпотечного договору від 12.06.2017 року, адреса предмету іпотеки АДРЕСА_1 , а згідно позначки в паспорті про реєстрацію, місце проживання в 2018 році фізичної особи ОСОБА_1 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 . Позивачем була надана копія акту з комунального підприємства ЖЕО № 2 без дати та номера, відповідно до якого мешканці квартир № НОМЕР_1 та ІНФОРМАЦІЯ_1 підтверджують фактичне місце проживання ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 з 01.08.2017 року по 01.04.2019 року, однак згідно з позначкою в паспорті, перереєстрацію за вищевказаною адресою здійснено лише 02.04.2019 року, що свідчить про те, що право на включення суми понесених витрат, а саме суми процентів за користування іпотечним житловим кредитом виникає лише з даного періоду. Відповідно до положень ст. 175 Податкового кодексу України (далі ПК України), витрати на сплату процентів за користування іпотечним кредитом не підлягають включенню до р. 14 декларації про майновий стан і доходи за 2018 рік фізичної особи ОСОБА_1 ..

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 24.06.2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено.

Судом проведений розподіл судових витрат - стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Полтавській області витрати, понесені у зв`язку зі сплатою судового збору у розмірі 1.681,60 грн.

Судове рішення вмотивоване тим, що відсутність реєстрації місця проживання за адресою, за якою знаходиться квартира, що була предметом іпотечного кредитування, не може бути підставою для позбавлення платника податку права на податковий кредит, оскільки законодавство пов`язує право на використання податкової пільги у вигляді права на податкову знижку з частини фактично сплачених протягом звітного податкового року сум процентів за іпотечним житловим кредитом з такою умовою, як визначення платником податку самостійно житлового будинку (квартири, кімнати), що будується чи придбавається, як основне місце його проживання. Відповідач безпідставно розцінив відсутність реєстрації позивача за адресою спірної квартири як підставу для позбавлення його права на податкову знижку.

Не погоджуючись із судовим рішенням, ГУ ДПС у Полтавській області подано апеляційну скаргу, в якій вважає його безпідставним, просить скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Аргументи, наведені відповідачем в обґрунтування вимог апеляційної скарги, фактично аналогічні наведеним у відзиві на позов.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції, - без змін.

За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі колегія суддів, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ПАТ «Державний ощадний банк України» укладено договір про споживчий кредит від 12.06.2017 року № 2233/01400015 на купівлю об`єкта нерухомості, а саме трикімнатної квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 13-24).

На забезпечення виконання зобов`язань за вищезазначеним договором, ОСОБА_1 з ПАТ «Державний ощадний банк України» укладено іпотечний договір від 12.06.2017 року (а.с. 25-44).

Додатково, між ОСОБА_1 та ПАТ «Компанія зі страхування життя «Брокбізнес» укладено договір добровільного страхування життя позичальника Банку за програмою «ОЩАД-КРЕДИТ» від 12.06.2017 року № 115753 строком з 12.06.2017 року до 12.06.2034 року (а.с. ).

З метою реалізувати право на податкову знижку, ОСОБА_1 було подано податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2018 рік, в якій задекларовано суму податку, на яку зменшуються податкові зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у зв`язку з використанням права на податкову знижку в сумі 21.798,50 грн (а.с. 10-11).

Головним управлінням ДПС у Полтавській області проведена камеральна перевірка податкової декларації ОСОБА_1 про майновий стан і доходи за 2018 рік, за результатами якої складено акт від 05.12.2019 року № 29037/16-31-50-33/ НОМЕР_2 (далі - акт перевірки) (а.с. 72-75).

На підставі висновків акту перевірки контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 21.01.2020 № про збільшення грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у сумі 21.169,04 грн. за основним платежем (а.с. 76).

Не погоджуючись з спірним податковим повідомленням-рішенням позивачем подано скаргу до ДПС України, за результатом розгляду якої прийнято рішення від 24.02.2020 року, яким податкове повідомлення-рішення від 21.01.2020 № - залишено без змін, а скаргу позивача - без задоволення (а.с. 77-79).

Погоджуючись з висновками суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п.п.14.1.87 п. 14.1 ст. 14 ПК України іпотечний житловий кредит - фінансовий кредит, що надається фізичній особі банківською чи іншою фінансовою установою відповідно до закону строком не менш як на п`ять повних календарних років для фінансування витрат, пов`язаних з придбанням квартири (кімнати) чи житлового будинку (його частини) або будівництвом житлового будинку (його частини), що надаються у власність позичальника, з прийняттям кредитором такого житла (землі, що знаходиться під таким житловим будинком, у тому числі присадибної ділянки) у заставу.

При цьому, механізм та правила реалізації права платника податку на податкову знижку визначаються ПК України.

У силу п.п.14.1.170 п. 14.1 ст. 14 ПК України податкова знижка для фізичних осіб, які не є суб`єктами господарювання, - документально підтверджена сума (вартість) витрат платника податку - резидента у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг) у резидентів - фізичних або юридичних осіб протягом звітного року, на яку дозволяється зменшення його загального річного оподатковуваного доходу, одержаного за наслідками такого звітного року у вигляді заробітної плати, у випадках, визначених цим Кодексом.

У відповідності до п.п.166.1.1 п. 166.1 ст. 166 ПК України, до податкової знижки включаються фактично здійснені протягом звітного податкового року платником податку витрати, підтверджені відповідними платіжними та розрахунковими документами, зокрема квитанціями, фіскальними або товарними чеками, прибутковими касовими ордерами, що ідентифікують продавця товарів (робіт, послуг) і особу, яка звертається за податковою знижкою (їх покупця (отримувача), а також копіями договорів за їх наявності, в яких обов`язково повинно бути відображено вартість таких товарів (робіт, послуг) і строк оплати за такі товари (роботи, послуги);

Підпунктом 166.1.2 п. 166.1 ст. 166 ПК України встановлено, що підстави для нарахування податкової знижки із зазначенням конкретних сум відображаються платником податку у річній податковій декларації, яка подається по 31 грудня включно наступного за звітним податкового року.

До податкової знижки включаються фактично здійснені протягом звітного податкового року платником податку витрати, підтверджені відповідними платіжними та розрахунковими документами, зокрема квитанціями, фіскальними або товарними чеками, прибутковими касовими ордерами, копіями договорів, що ідентифікують продавця товарів (робіт, послуг) і їх покупця (отримувача) (п.п.166.2.1 п. 166.1ст. 166 ПК України).

Згідно з п.п.166.3.1 п. 166.3 ст. 166 ПК України платник податку має право включити до податкової знижки у зменшення оподатковуваного доходу платника податку за наслідками звітного податкового року, частину суми процентів, сплачених таким платником податку за користування іпотечним житловим кредитом протягом звітного податкового року, що визначається відповідно до ст. 175 цього Кодексу.

Таким чином, нормами ПК України врегульовані питання надання платнику податкової знижки під час користування ним іпотечним житловим кредитом.

Колегія суддів не погоджується з висновком контролюючого органу, що позивачем при заповненні податкової декларації порушено пп. 166.3.8 п. 166.3 ст. 166 ПК України, в частині віднесення до суми витрат платника податку-резидента, дозволених до включення до податкової знижки з урахуванням обмеження, встановленого п. 175.1 ст. 175 ПК України, сплачених коштів - суми процентів за користування іпотечним житловим кредитом в 2018 році, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 175.1 ст. 175 ПК України платник податку - резидент має право включити до податкової знижки частину суми процентів за користування іпотечним житловим кредитом, наданим позичальнику в національній або іноземній валютах, фактично сплачених протягом звітного податкового року. Таке право виникає в разі якщо за рахунок іпотечного житлового кредиту будується чи купується житловий будинок (квартира, кімната), визначений платником податку як основне місце його проживання, зокрема згідно з позначкою в паспорті про реєстрацію за місцезнаходженням такого житла.

Таким чином, ПК України визначено позначку в паспорті про реєстрацію як один із можливих, але не виключний спосіб підтвердження основного місця проживання платника податку.

Відсутність реєстрації місця проживання за адресою, за якою знаходиться квартира, що була предметом іпотечного кредитування, не може бути підставою для позбавлення платника податку права на податковий кредит, оскільки законодавство пов`язує право на використання податкової пільги у вигляді права на податкову знижку з частини фактично сплачених протягом звітного податкового року сум процентів за іпотечним житловим кредитом з такою умовою, як визначення платником податку самостійно житлового будинку (квартири, кімнати), що будується чи придбавається, як основне місце його проживання.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 25.09.2018 року у справі № 810/366/15.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, суд при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

До того ж, згідно зі ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний ви6ip місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав i свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Таким чином, вільний вибір місця проживання громадян України на території України не пов`язаний з обов`язковою умовою реєстрації в цьому місці проживання, тому реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав i свобод, передбачених Конституцією та законами України.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірних висновків, що позивач має право на податкову знижку за наслідками 2018 року з частини суми процентів за користування іпотечним житловим кредитом, сплачених за кредитним договором від 12.06.2017 № 2233/01400015 протягом 2018 року в розмірі 21.169,04 грн, які були включені позивачем до податкової знижки для повернення податку на доходи фізичних осіб згідно податкової декларації про майновий стан і доходи за 2018 рік.

Надаючи оцінку позовним вимогам про зобов`язання ГУ ДПС у Полтавській області підготувати та подати до управління Державної казначейської служби України у місті Полтаві Полтавської області висновок про повернення ОСОБА_1 надмірно сплаченої до бюджету суми податку на доходи фізичних осіб за 2018 рік, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 43.5 статті 43 ПК України контролюючий орган не пізніше ніж за п`ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви готує висновок про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету та подає його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.

На підставі отриманого висновку орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, протягом п`яти робочих днів здійснює повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені платникам податків у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Таким чином, подана позивачем податкова декларація із зазначенням суми, що підлягає поверненню з бюджету, є умовою для здійснення повернення надміру сплаченої суми грошового зобов`язання та підставою для підготовки відповідачем висновку про повернення з відповідного бюджету та подання його для виконання відповідному органові Державної казначейської служби України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність зобов`язати відповідача подати висновок до Управління Державної казначейської служби у м. Полтаві Полтавської області про повернення суми надміру сплаченого податку на доходи фізичних осіб за 2018 рік зі врахуванням податкової знижки з частини суми відсотків за користування житловим іпотечним кредитом на підставі даних поданої декларації про майновий стан і доходи за 2018 рік у розмірі 21.169,04 грн.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, при цьому доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Інші доводи апеляційної скарги та заперечення сторін на висновки колегії суддів не впливають.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до положень статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 292, 293, 308, 310, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області залишити без задоволення, а рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 24 червня 2020 року, - без змін.

Постанова Другого апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку на протязі тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Л.В. Мельнікова
Судді А.О. Бегунц С.С. Рєзнікова
Постанова у повному обсязі виготовлена і підписана 22 січня 2021 року.