Справа № 752/16462/20
Суддя: Чередніченко Н. П.
Дата ухвалення: 2021-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/752/152/21
РІШЕННЯ

Іменем України

15.01.2021 року Голосіївський районний суд м. Києва

в складі головуючого судді Чередніченко Н.П.

з участю секретаря Шевчук М.Ю.

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін в приміщенні суду в м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції ГУНП у Житомирській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

у серпні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до відповідача Управління патрульної поліції ГУНП у Житомирській області, в якому просила суд визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕАМ № 2966329 від 12.08.2020 року, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

В обґрунтування позову зазначено, що в її діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП. Вказала, що інспектором поліції 3 роти 1 батальйону УПП ГУНП в Житомирсбкій області Жирним М.М. відносно неї 12.08.2020 року було винесено постанову серії ЕАМ № 2966329 у справі про адміністративне правопорушення (зафіксоване не в автоматичному режимі), передбачене ч. 3 ст. 122 КУпАП, в якій інспектор стверджував про порушення нею п. 12.4. ПДР України. Проте, позивач вважає, що Правил дорожнього руху не порушувала, належні докази їх порушення позивачем відсутні. Інспектором на вимогу позивача не було надано їй офіційні документи на право застосування лазерного вимірювача швидкості руху TruCam ТС0005672. Вимірювання інспектором швидкості руху автомобіля, яким керувала позивач було проведено з використанням лазерного вимірювача, який не пройшов необхідної експертної повірки, а тому підстав для використання його показників немає. Крім того, позивач вказує на те, що інспектором було порушено право позивача на захист при розгляді адміністративної справи, розгляд справи був проведений з порушенням вимог законодавства, адже її було позбавлено права скористатись правовою допомогою. З огляду на викладені обставини, позивач вимушена звернутись до суду із даним позовом.

Ухвалою судді Голосіївського районого суду м. Києва від 16.11.2020 року, у справі було відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Після відкриття провадження позивач з будь-якими клопотаннями до суду не зверталась.

Представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позову відмовити за його безпідставністю та недоведеністю. Зазначив, що дії інспектора при винесенні оскаржуваної постанови були правомірними, а винесена ним постанова є законною та обґрунтованою. Про наявність складу правопорушення в діях позивача свідчить фото і відеозапис з приладу TruCam LTI (серійний номер ТС000567). Крім того, твердження позивача є недоведеними з огляду на положення ч. 1 ст. 71 КАС України, якою встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, хоч КАС України і покладено обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень на відповідача, однак, це не може розумітися таким чином, що позивач взагалі звільнений від обов`язку доказування своїх вимог.Також відповідач свою позицію мотивував тим, що факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 122 КУпАП, зафіксовано лазерним вимірювачем швидкості руху транспортних засобів TruCam LTI 20/20 ТС000567. Лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 ТС000567 отримав сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 29.08.2012 року № ТІА-МІ/1-2903-2012, на підставі позитивних результатів державних приймальних випробувань Міністерством економічного розвитку і торгівлі України затверджений тип засобу вимірювальної техніки «Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCam», який було зареєстровано в державному реєстрі засобів вимірювальної техніки. Відповідно до свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/18033, виданого ДП «Укрметртестстандарт» від 15.01.2020 року та чинного до 15.01.2021 року, лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCam LTI 20/20 ТС000567, є придатним до застосування. Зазначено, що можливість використання виробу TruCam LTI 20/20 ТС000567 також підтверджується наявністю виданого державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України експертного висновку від 27.09.2018 року № 04/02/03/-3008, який зазначає про правильність реалізації криптографічного алгоритму шифрування АЕ8 відповідно до ДСТУ І8О/ІЕ8 18033- 3:2015 та забезпечення конфіденційності, цілісності та автентичності зареєстрованих даних.

Відповідь на відзив до суду не надходила.

З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень; виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень., вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення адміністративних правопорушень; припиняє виявлені адміністративні правопорушення; вживає заходів, спрямованих на усунення загроз життю та здоров`ю фізичних осіб і публічній безпеці що виникли внаслідок учинення адміністративного правопорушення; у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання; регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі, тощо.

Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306, (із змінами і доповненнями) відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Особи, які порушують ці правила несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Судом встановлено, що постановою серії ЕАМ № 2966329 від 12.08.2020 року ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП та накладено на неї стягнення у виді штрафу в розмірі 510,00 грн.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Тойота» д.н.з. НОМЕР_1 (індивідуальний номер НОМЕР_2 ), 12.08.2020 року о 12-51 год. у с. Болярка дорога М06 Київ-Чоп 163 км рухалась зі швидкістю 113 км/год в населеному пункті, позначеному дорожнім знаком 5.45, при цьому перевищила встановлене обмеження швидкості руху на 63 км/год, чим порушила п. 12.4 ПДР.

Не погоджуючись із вказаною постановою, позивач звернулась до суду, вказуючи на відсутність доказів вчинення нею зазначеного правопорушення.

Заперечуючи проти позову, відповідач в якості доказу перевищення позивачем дозволеної законом швидкості відповідач долучив до відзиву фотознімок, здійснений сертифікованим приладом TruCam LTІ 20/20 № ТС000567 та відеозапис.

Згідно з долученими відповідачем письмовими доказами лазерний вимірювач швидкості TruCam отримав сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 29.08.2012 року № UА-МІ/1-2903-2012. На підставі позитивних результатів державних приймальних випробувань Міністерством економічного розвитку і торгівлі України затверджений тип засобів вимірювальної техніки «Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCam», який було зареєстровано в державному реєстрі засобів вимірювальної техніки з номером У3197-12.

Проведення повірки вказаного приладу передбачено Порядком проведення повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, та оформлення її результатів, затвердженим наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 08.02.2016 року № 193.

Відповідно до свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/18033, виданого ДП «Укрметртестстандарт» від 15.01.2020 року та чинного до 15.01.2021 року, лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCam LTІ 20/20 № ТС000567, є придатним до застосування.

Отже, лазерний вимірювач швидкості TruCam LTІ 20/20 № ТС000567 здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів.

Для фіксації допустимих швидкісних режимів руху транспортних засобів на приладі встановлюється поріг допустимої швидкості руху. При цьому враховується похибка приладу ±2 км/год.

Правильність реалізації у приладі TruCam зазначеного алгоритму підтверджено за результатами державної експертизи у сфері криптографічного захисту інформації.

Отже, фотознімок та відеозапис, здійснені сертифікованим приладом TruCam LTІ 20/20 №ТС000567 є отриманими у встановленому законом порядку доказами того, що позивач перевищила дозволену законом швидкість більше ніж на 50 км/год і, відповідно, вчинила правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Крім того, на фотознімку, здійсненому сертифікованим приладом TruCam LTІ 20/20 №ТС000567 зазначено місце вчинення правопорушення - а/д Київ-Чоп, 163 км та його географічні координати.

Крім того, разом з відзивом на позовну заяву відповідач долучив лист Служби автомобільних доріг у Житомирській області № 05-03/87 від 14.01.2020 року щодо розміщення дорожніх знаків 5.45 «Початок населеного пункту»; 5.46 «Кінець населеного пункту»; 5.70 «Фото-, відеофіксування порушень Правил дорожнього руху»; та 7.2.1 «Зона дії» на а/д М-06 Київ-Чоп, М-07 Київ-Ковель-Ягодин та М-21 Виступовичі-Житомир-Могилів-Подільський, з якого вбачається, що адресна прив`язка дорожніх знаків 5.45 та 5.46 - 162+040 км та 164+464 км, розташування знаків 5.70 та 7.2.1 на а/д М-06 Київ-Чоп 160 км, 162 км, 165 км.

Таким чином, інформація з фотознімку, здійсненого сертифікованим приладом TruCam LTІ 20/20 № ТС000567 підтверджує перевищення позивачем швидкості, а географічні координати та фотознімки ділянки а/д Київ-Чоп дозволяють встановити, що правопорушення зафіксоване в межах населеного пункту, позначеного знаком 5.45.

Окремо варто зазначити про те, що згідно вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 року № 3353-ХІІ визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Пунктом 1.3 ПДР, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Відповідно до пункту 12.4 ПДР України у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год.

Відповідно до п. 12.4 ПДР водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4, 12.5, 12.6 та 12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29 Знак 3.29 «Обмеження максимальної швидкості», 3.31 Знак 3.31 «Зона обмеження максимальної швидкості» або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил.

Частиною 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух; не створювати перешкод для проїзду спеціалізованого санітарного транспорту бригад екстреної (швидкої) медичної допомоги, який рухається з включеними проблисковим маячком та спеціальним звуковим сигналом; у випадках, визначених Законом України «Про екстрену медичну допомогу», надавати необхідну домедичну допомогу та вживати всіх можливих заходів для забезпечення надання екстреної медичної допомоги, у тому числі потерпілим внаслідок дорожньо-транспортних пригод.

Зі змісту ч. 3 ст. 122 КУпАП вбачається, що перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно із ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно із ч. 2, ч. 3 та 4 ст. 258 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено, зокрема, до компетенції Національної поліції. Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

Протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 цього Кодексу.

Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому, згідно з ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Як роз`яснено у постанові Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», з подальшими змінами та доповненнями, зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилається правопорушник, чи висловлених останнім доводів (абз. 4 п. 24 постанови).

Відповідно до ст. 283 КУпАп розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Верховний Суд у постанові від 26.04.2018 року у справі № 338/1/17 вказав, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксоване у встановленому законом порядку.

Суд вважає, що порушення ПДР України позивачем було зафіксовано інспектором належним чином на технічний прилад та технічний засіб, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, зокрема, на прилад TruCam LTІ 20/20 № ТС000567, та доводи про визнання цих доказів недопустимими не знайшли свого підтвердження в ході розгляду споави, а, навпаки, спростовані стороною відповідача.

З відеозапису з нагрудної камери інспектора поліції вбачається, що фіксація порушення була здійснена на прилад TruCam LTІ 20/20 № ТС000567, результати фіксації були пред`явлені інспектором позивачу, остання, в свою чергу, ознайомилась з ними. Позивачу були роз`яснені її права.

При цьому, слід зазначити про те, що позивачем при зверненні до суду не заперечувався факт руху зі швидкістю 113 км/год в межах населеного пункту, не заперечувався й факт фіксації перевищення швидкості за допомогою приладу TruCam № ТС000567, проте, позивач вважала, що факт вчинення нею порушення не зафіксовано належним чином, у зв`язку з чим постанова про накладення на нього адміністративного стягнення, яка винесена безпідставно та з істотним порушенням її прав, підлягає скасуванню.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини в справі «O'Halloran and Francis v. the United Kingdom» будь-хто, хто вирішив володіти чи керувати автомобілем, знав, що таким чином він піддає себе режиму регулювання, котрий застосовується, оскільки визнавалося, що володіння і користування автомобілем може потенційно завдати серйозної шкоди. Можна вважати, що ті, хто вирішив володіти та керувати автомобілями, погодилися на певну відповідальність та обов`язки.

Отже, водій при керуванні автомобілем зобов`язаний, в першу чергу, дотримуватись вимог ПДР України, не розраховуючи на те, що факт вчинення правопорушення не буде належним чином зафіксований.

Суд надходить до висновку про те, що фото та відео, відзняті за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCAM LTІ 20/20 № ТС000567, котрою, як вказав відповідач, здійснено фіксацію 12.08.2020 року порушення позивачем ПДР, а саме: перевищення швидкості руху в населеному пункті, судом можуть бути прийняті до уваги.

Крім того, згідно з розстановкою сил та засобів 12.08.2020 року на момент фіксації правопорушення та складення оскаржуваної постанови інспектор Жирний М.М. в складі екіпажу здійснював чергування на а/д М-06.

Відповідно до витягу з журналу обліку видачі та повернення лазерних вимірювачів швидкості та записів з них 12.08.2020 року прилад з серійним номером ТС000567 був виданий ОСОБА_3 , який входив до складу екіпажу разом із Жирним М.М. 12.08.2020 року.

На фотознімку та відеозаписі з приладу TruCam LTІ 20/20 № ТС000567 зображений автомобіль, яким керувала позивач, з матеріалів справи судом встановлено, що на фотознімку та відеозаписі з приладу TruCam LTІ 20/20 № ТС000567 12.08.2020 року о 12-46 зафіксовано рух автомобіля марки «Тойота» д.н.з. НОМЕР_1 (індивідуальний номер НОМЕР_2 )

зі швидкістю 113 км/год.

Отже, на думку суду, встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач керувала автомобілем «Тойота» д.н.з. НОМЕР_1 (індивідуальний номер НОМЕР_2 ) з порушенням п. 12.4 ПДР, оскільки у населеному пункті Болярка Житомирського району Житомирської області рухався транспортним засобом із швидкістю більше 50 км/год, чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Суд вважає, що факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП, підтверджено, а доводи, останньої, не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами

В свою чергу, аргументи позивача, на думку суду, є безпідставними та необґрунтованими, носять формальний характер і не ґрунтуються ні на фактичних обставинах, ні на вимогах закону та спростовуються матеріалами справи.

Посилання позивача на те, що інспектором було порушено її право на захист не знайшло свого підтвердження, інші доводи та обґрунтування, на думку суду, не є такими, з якими закон пов`язує можливість скасування спірної постанови.

До матеріалів справи стороною відповідача було долучено відеозаписи, здійснивши перегляд та аналіз яких, суд дійшов висновку про те, що розгляд справи було здійснено належним чином та підстав, які б давали суду можливість скасувати постанову відсутні.

Посилання позивача в позові не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, носять суб`єктивний характер та свідчать про намагання позивачем уникнути адміністративної відповідальності.

Враховуючи те, що обставини, вказані в постанові про адміністративне правопорушення мали місце, та інспектор діяв в межах повноважень, у спосіб та на підставі, що передбачені законом, суд дійшов висновку, що не має підстав для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення ЕАМ № 2966329 від 12.08.2020 року.

Єропейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року).

За таких обставин суд вважає, що в задолволенні позову слід відмовити.

Судові витрати у справі залишити за позивачем по фактично понесеним.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 8, 19 Конституції України, ст.ст. 1, 9, 2, 222, 258, 265-2, 268, 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст. ст. 2, 72, 77, 78, 242-246, 250, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції ГУНП у Житомирській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, - відмовити.

Судові витрати залишити за ОСОБА_1 по фактично понесеним.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня його проголошення до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.П.Чередніченко