Справа № 160/15074/20
Суддя: Віхрова Вікторія Станіславівна
Дата ухвалення: 2021-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Віхрової В.С.,
розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Марафон» до Дніпровської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправною та скасування картки відмови, -
16.11.2020 року товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Марафон» (далі позивач) звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Дніпровської митниці Держмитслужби (далі відповідач), в якій просить:
- визнати протиправними та скасувати рішення Дніпровської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості № UA110130/2020/000118/1 від 16.10.2020 року;
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що до митного органу були надані документи, необхідні для митного оформлення товарів з визначенням його митної вартості за першим методом (за ціною контракту), що надійшли на митну територію України на підставі зовнішньоекономічного контракту. Однак, митниця, на думку позивача, витребувавши у підприємства додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості, прийняла рішення про коригування митної вартості товарів за другорядним методом на підставі необґрунтованих та необ`єктивних зауважень. Надані документи у своїй сукупності підтверджують заявлену підприємством митну вартість та її складові частини, не мають розбіжностей, відомості про визначення митної вартості в цих документах є достовірними, базуються на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню. Позивач вважає, що відповідач всупереч вимог чинного законодавства, витребовує у позивача додаткові документи, а не здійснює перевірку відомостей, що містяться в документах, що підтверджують заявлену митну вартість, хоча мав можливість перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 Митного кодексу України, і ці документи не містили дійсних розбіжностей, які б давали привід для обґрунтованого сумніву у правильності заявленої митної вартості. У зв`язку із чим, на думку позивача, наявні усі підстави для скасування рішення, яке звернуто до оскарження.
Частиною 2 ст. 257 КАС України встановлено, що за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 261 КАС України, відзив подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі. Позивач має право подати до суду відповідь на відзив, а відповідач - заперечення протягом строків, встановлених судом в ухвалі про відкриття провадження у справі.
У відповідності до ч.1 ст. 262 КАС України, розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.11.2020 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім Марафон залишено без руху.
30.11.2020 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла заява позивача на виконання вимог ухвали суду від 18.11.2020 року.
17.12.2020 року представником відповідача подано клопотання про відкладення розгляду справи.
18.12.2020 року відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що позовні вимоги не визнає, просить у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування своєї позиції вказує на те, що під час митного оформлення в інспектора виник сумнів в заявлених відомостях декларантом, оскільки містились розбіжності і неточності в поданих документах. До митного оформлення не було подано ряд документів на підтвердження заявленої митної вартості, що в свою чергу свідчить про заявлення декларантом неповних даних, а також не всіх складових митної вартості. В даному випадку були наявні розбіжності в числових значеннях, а також не підтверджено числові значення складових митної вартості товару. Враховуючи зазначені в повідомленні митниці результати перевірки документів, наданих до митного оформлення оцінюваної партії товару за ЕМД, ненадання документів у спростування виявлених невідповідностей, що унеможливлює перевірити числове значення вартості заявленого товару, відсутність документального підтвердження повноти включення складових митної вартості, метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не може бути застосований відповідно п.2. ст.58 МК України, п.6 ст.54 МК України. Таким чином, на думку відповідача, посадові особи митниці при прийнятті спірного рішення про коригування митної вартості, заявленого позивачем товару, та картки відмови діяли в межах наданих повноважень та у спосіб, передбачений чинним законодавством.
18.12.2020 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якій викладено незгоду з позицією відповідача, викладеній у відзиві, та зазначено правову позицію, аналогічну викладеній в позовній заяві.
28.12.2020 року на електронну пошту суду та 12.01.2021 року до суду засобами поштового зв`язку надішли заперечення відповідача на відповідь на відзив, в яких викладено доводи на спростування позиції позивача, викладеній у відповіді на відзив та позовній заяві.
В судове засідання, призначене на 21.12.2020 року, представники сторін не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Судом відкладено розгляд справи до 20.01.2021 року.
20.01.2021 року надійшло клопотання представника позивача про розгляд справи за його відсутності.
В судове засідання, призначене на 20.01.2021 року, представники сторін не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Відповідно до ч. 1 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Згідно з ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
З огляду на приписи ч. 1 ст. 205 ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням клопотання представника позивача про розгляд справи за його відсутності, суд вважає за можливе здійснити судовий розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі доказами.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 26.08.2015 між компанією-нерезидентом Jindal Poly Films Ltd. (продавець) та ТОВ «ТД «Марафон» (покупець) було укладено контракт № 15/268, згідно розділу першого якого продавець продає, а покупець купує БОПП та БОПЕТ плівку (далі - товар) країни походження - Індія, партіями, постачання яких узгоджується та підписується у специфікаціях, що є невід`ємними частинами контракту.
Згідно п. 4.2 контракту, ціна товару включає вартість товару, пакування, маркування, оформлення та пересилки вантажних документів, оформлення телекс-релізу, а також доставки товару в порт призначення та морського страхування, що покриває 110% інвойсної вартості товару.
Пунктом 4.4 контракту визначено порядок оплати, а саме:
- попередня оплата в розмірі 20 % від попередньої вартості партії товару - протягом 10 банківських днів з дня підписання відповідної специфікації;
- балансовий платіж в розмірі різниці між фактичною інвойсною вартістю партії товару та сумою сплаченої попередньої оплати за цю партію - протягом 10 банківських днів після отримання від продавця копій всіх вантажних документів, відповідно до п. 5.5 контракту.
На виконання вказаного контракту, специфікацією № 30 від 02.09.2020 сторони погодили поставку товару плівки ВОРЕТ J-201:
-товщиною 30 мік. шириною 960 мм у кількості 8 000 кг загальною вартістю 11 440 дол. США;
-товщиною 30 мік. шириною 1 040 мм у кількості 12 500 кг загальною вартістю 17 875 дол. США;
-товщиною 19 мік. шириною 1 040 мм у кількості 2 500 кг загальною вартістю 3 575 дол. США
На виконання вищевказаних умов, 03.09.2020 та 02.10.2020 ТОВ «ТД «Марафон» було здійснено перерахування грошових коштів на рахунок продавця у сумі, відповідно 13 521 дол. США та 24 064,93 дол. США, що підтверджено повідомленнями міжнародної міжбанківської системи передачі інформації та здійснення платежів SWIFT.
Товар, визначений специфікацією № 30 від 02.09.2020 до контракту № 15/268 від 26.08.2020 року було застраховано компанією NATURAL INSURANCE СОМРАNY LTD., що підтверджено страховим полісом № 340100/2132773 від 10.09.2020 та транспортовано до порту Одесса, що підтверджено коносаментом № ООLU647333920 від 18.09.2020 та СМR від 12.10.2020 року №908399.
13.10.2020 року ТОВ «ТД «Марафон» було сформовано та направлено засобами електронного зв`язку до Дніпровської митниці ДПС митну декларацію щодо оформлення вищезазначеного товару, яка того ж дня була прийнята митним органом з присвоєнням їй номеру №UА 110130/2020/029381.
ТОВ «ТД «Марафон» у митній декларації № UА 110130/2020/029381від 13.10.2020 було заявлено митну вартість товару у розмірі 30 642,93 дол. США (гр. 22 декларації).
На підтвердження вказаної вартості товару, ТОВ «ТД «Марафон» були надані наступні документи:
- Сертифікат від 06.09.2020;
- Комерційний інвойс № 2132773 від 10.09.2020 з перекладом;
- СМR №908399 від 12.10.2020;
- Платіжні доручення SWIFT від 03.09.2020 та від 02.10.2020;
- Страховий поліс № 340100/2132773 від 10.09.2020;
- Специфікацію № 30 від 02.09.2020;
- Контракт № 15/268 від 26.08.2015 з додатками;
- Митні декларації попередніх оформлень № UА 110130/2020/009878 від 01.04.2020, № UА 110130/2020/021788 від 07.08.2020.
Митним органом 13.10.2020 було сформовано та направлено на адресу підприємства повідомлення, у якому митний орган зазначив, що у зв`язку із спрацюванням АСАУР форми контролю 105-2, 106-2, на виконання ч. 1 ст. 320 Митного кодексу України, декларанту необхідно надати документи, що підтверджують митну вартість товару відповідно до положень ст. 53 Митного кодексу України.
Повідомленням від 13.10.2020 ТОВ «ТД «Марафон» до митного органу було подано експортну митну декларацію країни відправлення.
З огляду на це, посилаючись на норми ч. 3 ст. 53 Митного Кодексу України, митним органом було витребувано у декларанта наступні документи: за наявності - інші платіжні документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-лист) виробника товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями.
ТОВ «ТД «Марафон» листом № 15-101 від 15.10.2020 були надані письмові пояснення, а також додаткові документи.
Зокрема, у листі від 13.10.2020 № 131/20 підприємством було роз`яснено, з яких сум складаються суми платежів, що були здійснені ним 03.09.2020 та 02.10.2020, а саме, що платіжне доручення на суму 13 521,00 дол. США від 03.09.2020, складає суму оплати авансу 20 % згідно: специфікації № 29 від 02.09.2020 (сума авансу 6 943,00 дол. США) та специфікації № 30 від 02.09.2020 (сума авансу 6 578,00 дол. США). Платіжне доручення на суму 24 064,93 дол. США від 06.10.2020, оплата балансу 80% згідно Інвойсу № 2132773 від 10.09.2020.
Отже, згідно платіжного доручення від 03.09.2020 ТОВ «ТД «Марафон» було здійснено передплату у розмірі 20 % за специфікаціями від 02.09.2020 № 29 та № 30, що відповідає умовам п. 4.4 контракту № 15/268 від 26.08.2020, а саме це 6 943 дол. США. та 6 578 дол. США, що разом становить 13 521 дол. США.
Враховуючи фактичну кількість товару та умови інвойсу від 10.09.2020 №2132773, ТОВ «ТД «Марафон» було здійснено доплату 80 % вартості товару, що визначена фактично Інвойсом: 30 642,93 - 6 578 = 24 064,93 дол. США.
Також, до листа № 15-101 від 15.10.2020 були додані наступні документи:
- переклад рахунку-фактури від 10.09.2020 № 2132773;
- переклад страхового полісу № 340100/2132773 від 10.09.2020;
- комерційна пропозиція з перекладом від 01.09.2020;
- калькуляція собівартості з перекладом від 01.09.2020;
- лист підприємства про експортну декларацію країни відправлення № 132/20 від 13.10.2020 року;
- лист підприємства про вартість однорідних товарів № 1810/20 від 13.10.2020 року.
Окрім цього, підприємством була надана бухгалтерська документація, а саме: оборотно-сальдова відомість за 07.08.2020 року, довіреності на отримання товару № 554 від 19.08.2020, № 299 від 10.09.2020, № 273 від 12.08.2020, видаткові накладні №5323 від 20.08.2020, № 5865 від 10.09.2020 року, № Р5075 від 12.08.2020, ТТН № Р5323 від 20.08.2020, № Р5865 від 10.09.2020, № 5075 від 12.08.2020.
Крім того, у повідомленні № 2 митний орган вже зазначив, що вартість товару за експортною декларацією у перерахунку з індійських рупій, враховуючи додаткові витрати (страхування, фрахт, комісійну винагороду) складає 31 083,05 дол. США.
Отримавши вказане повідомлення ТОВ «ТД «Марафон» додатково надало до митного органу листи № 1610/20 від 16.10.2020, № 1710/20 від 16.10.2020, у яких повторно надало пояснення стосовно правильності здійсненої ним оплати товару 03.09.2020 та 06.10.2020.
Оцінюючи рішення про коригуванням митної вартості товару на предмет його відповідності закону, суд виходить з наступного.
Частиною 1 статті 7 МК України встановлені порядок і умови переміщення товарів через митний кордон України, їх митний контроль та митне оформлення, застосування механізмів тарифного і нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, справляння митних платежів, ведення митної статистики, обмін митною інформацією, ведення Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності, здійснення відповідно до закону державного контролю нехарчової продукції при її ввезенні на митну територію України, запобігання та протидія контрабанді, боротьба з порушеннями митних правил, організація і забезпечення діяльності митних органів та інші заходи, спрямовані на реалізацію державної політики у сфері державної митної справи, становлять державну митну справу.
Митний контроль - це сукупність заходів, що здійснюються митними органами в межах своїх повноважень з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку (п.24 ч.1 ст.4 МК України).
Відповідно ч.2 ст.53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є декларація митної вартості та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводиться розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт); рахунок-фактура (інвойс) або рахунок - проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Частиною 3 вказаної статті також передбачено, що у разі якщо документи, зазначені у ч.2 цієї статті, містять розбіжності, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою , контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний та авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 54 МК України передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у ч. 1 статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті.
Приписами ст. 337 МК України передбачено, що перевірка документів та відомостей, які подаються органам доходів і зборів під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, здійснюється візуально, із застосуванням інформаційних технологій шляхом проведення: формато - логічного контролю; контролю співставлення; контролю із застосуванням системи управління ризиками та в інші способи, передбачені цим Кодексом.
Згідно п.1 ч.4 ст.54 МК України контроль заявленої декларантом митної вартості товарів здійснюється шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідно до ч.6 ст.54 МК України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у ч.2 4 ст.53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Згідно ч.1 статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених ч.6 ст.54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Частиною 2 ст.55 МК України визначено, що прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених ч.3 ст.53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.
Передбачене частиною п`ятою статті 54 МК України право митного органу на витребування у декларанта додаткових документів реалізується виключно з підстав, які передбачені частиною третьою статті 53 МК України, - надання декларантом документів, які містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Тобто, наведені приписи зобов`язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
У процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару, а відтак суперечності (розбіжності) між відомостями які не впливають на ціну товару та інші складові митної вартості не можуть бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару та витребування додаткових документів, передбачених ч.3 ст.53 МК України.
З матеріалів справи вбачається, що оскаржуваним рішенням, митну вартість товару скориговано за результатами проведення перевірки документів, як надані на підтвердження заявленої митної вартості товару у відповідності до ст. 337 МК України.
Так, відносно спірної ЕМД митницею встановлені наступні розбіжності:
1. платіжне доручення від 02.10.2020 на суму 24 064,93 USD - 80% по контракту 15/268 від 26.08.2015, ІNVОІСЕ 2132773 від 10.09.2020, але 80% від суми зазначеної в інвойсі 2132773 від 10.09.2020 складає 24 514,34 USD;
2. Додатково до митного контролю та оформлення надано ЕК МД країни відправлення за номером 0366704 від 14.09.2020, але МД надрукована на листах формату А4, а не на бланку. Також відсутні печатки державних органів країни відправлення та наявні рукописні позначки. Також згідно цієї ж МД (0366704) вартість товару 30 642,93 USD при умовах поставки товару FОВ та зазначений розрахунок митної вартості товару, що оформлюється для вивозу за кордон країни відправлення: - Страхування - 11,00 USD; - Фрахт - 1290,00 USD; - Комісійна винагорода - 440,12 USD;
3. згідно МД 0366704 вартість товару 2 124 355,73 INR, що складає 29 341,93 USD згідно курсу 1 USD = 72,400 INR, зазначеного в цій же МД., та враховуючи страхування - 11,00 USD, фрахт - 1290,00 USD, комісійна винагорода - 440,12 USD, загальна сума складає 31 083,05 USD;
4. в калькуляції ціни при різних вартостях одиниці сировини для різних товщин отримано однакову вартість одиниці продукції, що викликає сумніви у достовірності інформації зазначеної в ній. Висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини до митного контролю та оформлення не надано.
Відносно вказаних вище обставин, що слугували підставами для коригування митної вартості товару оскаржуваними рішеннями, суд зазначає наступне.
Стосовно першого порушення, судом встановлено, що у листі від 13.10.2020 № 131/20 підприємством було роз`яснено, з яких сум складаються суми платежів, що були здійснені ним 03.09.2020 та 02.10.2020, а саме, що платіжне доручення на суму 13 521,00 дол. США від 03.09.2020, складає суму оплати авансу 20 % згідно: специфікації № 29 від 02.09.2020 (сума авансу 6 943,00 дол. США) та специфікації № 30 від 02.09.2020 (сума авансу 6 578,00 дол. США). Платіжне доручення на суму 24 064,93 дол. США від 06.10.2020, оплата балансу 80% згідно Інвойсу № 2132773 від 10.09.2020.
Отже, згідно платіжного доручення від 03.09.2020 ТОВ «ТД «Марафон» було здійснено передплату у розмірі 20 % за специфікаціями від 02.09.2020 № 29 та № 30, що відповідає умовам п. 4.4 контракту № 15/268 від 26.08.2020, а саме це 6 943 дол. США. та 6 578 дол. США, що разом становить 13 521 дол. США.
02.10.2020 року раховуючи фактичну кількість товару та умови інвойсу від 10.09.2020 №2132773, ТОВ «ТД «Марафон» було здійснено доплату 80 % вартості товару, що визначена фактично Інвойсом: 30 642,93 - 6 578 = 24 064,93 дол. США.
Таким чином, судом не встановлено порушення декларантом розрахунку доплати вартості товару.
Що стосується зауважень митного органу до експортної митної декларації країни відправлення, то вони не мають жодного нормативного обґрунтування, оскільки вказані документи не визначені нормами ч.ч. 1, 2 ст. 53 Митного кодексу України як такі, що підтверджують митну вартість товару.
Також, питання, які виникли у митного органу до вказаних документів не мають відношення до числового значення заявленої ТОВ «ТД «Марафон» митної вартості, а належать до оформлення вказаної декларації. При цьому, митний орган зазначаючи про особливості оформлення вказаної декларації не посилається на вимоги країни Індія до змісту та форми експортної митної декларації.
При цьому, суд звертає увагу, що повідомлення від 13.10.2020 року містить лише констатацію даних, що містяться у платіжних дорученнях, а також експортній митній декларації, що буди надані декларантом. У чому полягає необхідність застосування у цьому випадку норм ч. 3 ст. 53 МК України у повідомленні від 13.10.2020 не зазначено.
Так, у Постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про Довідку щодо узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Митного кодексу України в редакції від 13 березня 2012 року» від 13.03.2017 № 2, зазначено, що у митних процедурах вимоги до доказів законом не врегульовано, тому до процедур митного контролю можуть бути за аналогією застосовані відповідні правила з адміністративного судочинства.
За аналогією частини першої статті 73 КАС України, якою встановлено таку вимогу до доказів, як належність, вимога належності доказів означає, що суб`єкт, який вирішує справу по суті, повинен брати до уваги лише ті докази, які стосуються предмета доказування.
У процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. У свою чергу відомості про якість товару, що відсутні у наданому позивачем сертифікаті безпосередньо ціни товару не стосуються. У зв`язку з цим, відсутність у складі наданих документів до митного оформлення відомостей про якість та відповідність товару не повинні братися митним органом до уваги при контролі за митною вартістю, а відтак суперечності між цими відомостями (відсутність таких відомостей) не можуть бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару.
Стосовно вартості товару, суд зазначає, що до листа № 15-101 від 15.10.2020 були додані наступні документи: переклад рахунку-фактури від 10.09.2020 № 2132773; переклад страхового полісу № 340100/2132773 від 10.09.2020; комерційна пропозиція з перекладом від 01.09.2020; калькуляція собівартості з перекладом від 01.09.2020; лист підприємства про експортну декларацію країни відправлення № 132/20 від 13.10.2020; лист підприємства про вартість однорідних товарів № 1810/20 від 13.10.2020.
Окрім цього, підприємством була надана бухгалтерська документація, а саме: оборотно-сальдова відомість за 07.08.2020, довіреності на отримання товару № 554 від 19.08.2020, № 299 від 10.09.2020, № 273 від 12.08.2020, видаткові накладні №5323 від 20.08.2020, № 5865 від 10.09.2020 року, № Р5075 від 12.08.2020, ТТН № Р5323 від 20.08.2020, № Р5865 від 10.09.2020, № 5075 від 12.08.2020.
Отже, на вимогу митного органу були надані вичерпні документально підтверджені пояснення щодо встановлених митним органом розбіжностей.
Щодо вартість товару за експортною декларацією, яка у перерахунку з індійських рупій, враховуючи додаткові витрати (страхування, фрахт, комісійну винагороду) складає 31 083,05 дол. США, суд зазначає, що у спірному випадку поставка товару була здійснена на умовах СIF (гр. 20 декларації), що передбачає включення до фактурної вартості товару, яка визначена інвойсом, у тому числі й вартості пакування, страхування, фрахту.
Неврахування вказаного, стало підставою для невірного висновку митниці про розбіжність митної вартості товару.
Щодо змісту наданої підприємством калькуляції, суд зазначає, що вказане твердження не має жодного нормативного обгрунтування, оскільки вказаний документ не визначені нормами ст, 53 Митного кодексу України як такий, що підтверджує митну вартість товару. Також, питання, які виникли у митного органу до калькуляції не мають відношення до числового значення заявленої ТОВ «ТД «Марафон» митної вартості, а належать до характеру договірних господарських відносин сторін контракту.
Окрім цього, у Постанові Верховного Суду від 16 листопада 2018 року у справі №813/1012/17 з цього приводу висловлена позиція, що вимога митниці про надання додаткових документів, зокрема, заявки на поставку товарів, подання якої не передбачено ні ст. 53 МК України, ні Правилами заповнення декларації митної вартості, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 599 - безпідставна, оскільки відповіний документ не містить відомостей, щодо вартості товару, а відтак жодним чином не може підтверджувати його митну вартість.
Верховним Судом, при прийнятті рішень по справам про коригування митної вартості неодноразово висловлювались наступні правові висновки щодо умов оплати за товар: у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. У свою чергу умови плати безпосередньо ціни товару не стосуються. У зв`язку з цим відомості про умови оплати товару не повинні братися органом доходів і зборів до уваги при контролі за митною вартістю, а відтак суперечності між цими відомостями не можуть бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару.
Суперечності у відомостях щодо умов оплати товару у документах, доданих до вантажної митної декларації на підтвердження митної вартості товарів, не можуть бути підставою для витребування органом доходів і зборів додаткових документів у декларанта.
Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 804/4680/16.
Згідно з частин першої, другої статті 256 МК України, відмова у митному оформленні - це письмове вмотивоване рішення органу доходів і зборів про неможливість здійснення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через невиконання декларантом або уповноваженою ним особою умов, визначених цим Кодексом.
У рішенні про відмову у митному оформленні повинні бути зазначені причини відмови та наведені вичерпні роз`яснення вимог, виконання яких забезпечує можливість митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення. Зазначене рішення повинно також містити інформацію про порядок його оскарження.
Відповідно до частини сьомої статті 54 МК України, у разі, якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.
З тлумачення даних норм у їх системному зв`язку між собою та з положеннями пункту 2 частини шостої статті 54, частини третьої статті 53 МК України, вбачається що відмова у митному оформленні має бути аргументованою невиконанням вимог, що пов`язані саме з тими недоліками, у зв`язку з якими органом доходів і зборів витребувані додаткові документи.
Аналогічний правовий висновок здійснений Верховним Судом у постанові від 06 березня 2018 року по справі №815/3142/17.
Надані позивачем документи, на думку суду, у своїй сукупності підтверджують заявлену підприємством митну вартість та її складові частини, не мають розбіжностей, відомості про визначення митної вартості в цих документах базуються на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню, шо спростовує висновки митного органу щодо відсутності таких підтверджень.
За таких обставин, усі доводи митного органу, які покладені в основу оскаржуваного рішення та наведені у відзиві на позовну заяву не знайшли свого правового підтвердження під час судового розгляду справи та спростовані наданим позивачем документальними доказами.
Згідно ч.3 ст.335 МК України, разом з митною декларацією органу доходів і зборів подаються рахунок або інший документ, який визначає вартість товару, та, у випадках, встановлених цим Кодексом, декларація митної вартості. У встановленому цим Кодексом порядку в митній декларації декларантом або уповноваженою ним особою зазначаються відомості про:
1) документи, що підтверджують повноваження особи, яка подає митну декларацію;
2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або інші документи, що підтверджують право володіння, користування та/або розпорядження товарами;
3) транспортні (перевізні) документи;
4) комерційні документи, наявні у особи, яка подає декларацію;
5) у разі необхідності - документи, що підтверджують дотримання заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності;
6) документи, що підтверджують дотримання обмежень, які виникають у зв`язку із застосуванням захисних, антидемпінгових та компенсаційних заходів (за наявності таких обмежень);
7) у випадках, передбачених цим Кодексом, - документи, що підтверджують країну походження товару;
8) у разі необхідності - документи, що підтверджують сплату та/або забезпечення сплати митних платежів;
9) у разі необхідності - документи, що підтверджують право на пільги із сплати митних платежів, на застосування повного чи часткового звільнення від сплати митних платежів відповідно до обраного митного режиму;
10) у разі необхідності - документи, що підтверджують зміну термінів сплати митних платежів;
11) у разі необхідності - документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів та обраний метод її визначення відповідно до статті 53 цього Кодексу.
Судом встановлено, що у спірній митній декларації зазначені всі відомості, передбачені вказаною вище нормою.
Жодних порушень митного законодавства судом не встановлено.
Посилання митного органу на порушення позивачем митного законодавства при декларуванні товару не можуть вважатись розбіжністю у розумінні частини 3 ст.53 МК України і не можуть бути підставою для витребування додаткових документів та коригування митної вартості.
Зворотного суду не доведено.
Рішення про коригування митної вартості заповнюються посадовою особою митниці відповідно до Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів (далі - Правила), затверджених Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 598 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 1 червня 2012 р. за № 883/21195.

Згідно п.1.3 Правил, Рішення заповнюється посадовою особою митного органу, що здійснює контроль правильності визначення митної вартості товарів, в електронному вигляді за затвердженою наказом формою:

У графі 31 Код методу визначення вартості митного органу зазначається порядковий номер методу визначення митної вартості, що був застосований митним органом при визначенні митної вартості товару;

У графі 33 Обставини прийняття Рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості» при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Кодексу зазначається посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо.

Згідно п.2.3 Правил, Рішення надсилається декларанту або уповноваженій ним особі у формі електронного документа у порядку, передбаченому Митним кодексом, для електронного декларування.

Ненадання без будь-яких пояснень позивачу на його письмове прохання в ході консультацій інформації та документів (витяги з бази) щодо раніше оформлених товарів для ознайомлення та реагування, свідчать про грубе порушення митницею одного із принципів здійснення державної митної справи - додержання прав та охоронюваних законом інтересів осіб ( пункт 7 частини 1 статті 8 МК України), який означає обов`язок органу доходів і зборів вжити заходів щодо забезпечення інтересів декларанта, зокрема інтересу бути обізнаним із оцінкою, даною органом доходів і зборів у справі.

Тобто, орган доходів і зборів повинен довести до відома декларанта таку свою оцінку з тим, щоб декларант міг сформувати власну правову позицію і стратегію її відстоювання у конкретній митній процедурі.

Окрім того, відповідно до усталеної правової позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, неодноразово висловленої у постановах: від 30.01.2018 р., по справі № 813/7903/14, від 18.12.2018 р., по справі № 826/15706/13-а, від 29.01.2019 р., по справі № 815/6827/17, від 16.04.2019 р., по справі №815/6698/17, митна вартість товарів, відкоригована за резервним методом має ґрунтуватися на митній вартості, раніше визнаній (визначеній) митними органами, що міститься в Єдиній автоматизованій інформаційній системі (далі ЄАІС).

При цьому, митний орган повинен не просто зазначити, зокрема, обставину відсутності в нього інформації щодо оформлення ідентичних та подібних товарів (як на підставу незастосування методів за ціною договору щодо ідентичних товарів та за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів), а навести цінову інформацію з ЄАІС про оформлення товарів, що мають ознаки, найбільш схожі на ознаки задекларованих товарів та пояснити з урахуванням положень статей 59, 60 МК України, чому ця інформація не може бути взята за основу для визначення митної вартості, чого в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості, відповідач не зазначив.

Таким чином, факт того, що рівень задекларованої митної вартості товару значно нижчий за рівень митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено, сам собою не може бути підставою для витребування додаткових документів; цей факт є лише підставою для поглибленої перевірки повноти та достовірності документів. І лише виявлення одного або декількох з фактів, зазначених у частині третій статті 53 МК України, є підставою для витребування додаткових документів.

Аналогічний підхід закріплено і у Методичних рекомендаціях щодо роботи посадових осіб органів доходів і зборів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджених наказом Державної фіскальної служби від 11.09.2015 N 689. Так, у пункті 8 розділу 2 цих Методичних рекомендацій зазначено, що у випадках спрацювання автоматизованої системи аналізу та управління ризиками за напрямом перевірки правильності визначення митної вартості товарів у зв`язку з ризиком заниження митної вартості та декларуванням митної вартості нижчої, ніж вартість ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, посадова особа, що здійснює контроль за правильністю визначення митної вартості, здійснює перевірку відомостей, що містяться в документах, що підтверджують заявлену митну вартість, та відповідно до частин третьої - четвертої статті 53 Кодексу здійснює запит додаткових документів. У випадках, передбачених частиною шостою статті 54 Кодексу та частиною першою статті 55 Кодексу, посадова особа, що здійснює контроль за правильністю визначення митної вартості, приймає рішення про коригування митної вартості товарів. Тобто при відповідному спрацюванні автоматизованої системи аналізу та управління ризиками митний орган повинен насамперед здійснити перевірку відомостей, що містяться в документах, що підтверджують заявлену митну вартість, і лише після цього у разі виявлення підстав може витребувати у декларанта додаткові документи, що повністю співпадає з правовим висновком, висловленим Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, по справі №809/453/17 від 03.04.2018р.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про надання позивачем митниці належного та достатнього пакету документів на підтвердження повноти і достовірності заявленої митної вартості товару, визначеної за основним методом, а відповідачем не підтверджено належними доводами наявність у поданих декларантом документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за цей товар, правильність визначення митної вартості позивачем за основним методом відповідачем не спростована, наявність належних підстав для коригування митної вартості відповідачем не доведена.

В свою чергу, відповідачем не надано обґрунтованих пояснень відносно безпосереднього впливу вказаних ним зауважень на числові значення митної вартості товару та її розрахунок.

По суті вказані митним органом зауваження носять формальний характер, що у їх сукупності та окремо кожне не вказує про наявність підстав для коригування заявленої декларантом вартості товару.

Суд також вважає за необхідне зазначити, що вказувати про можливі порушення позивачем та/або припущення з боку суб`єкта владних повноважень є неприпустимим. Суд не може включати такі докази до предмету дослідження, оскільки вони не є належними доказами в розумінні положень КАС України.

З урахуванням викладеного, з наданих документів вбачається, що підприємство для митного оформлення і підтвердження митної вартості надало усі документи для застосування основного методу визначення митної вартості. Надані документи підтверджують числові значення складових митної вартості, відомості в них не мають протиріч та розбіжностей дозволяють провести обчислення митної вартості.

Додатково суд зазеначає, що у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням другорядних методів.

В даному випадку вказаних обставин митницею не наведено.

Застосована правова позиція відповідає правовому висновку, висловленому Верховним Судом у постанові від 08.02.2019 у справі № 825/648/17.

Автоматизована система аналізу та управління ризиками з об`єктивних причин не може містити усієї інформації, що стосується суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів і умов їх продажу, тому такі дані не можуть мати більше значення, ніж надані декларантом первинні документи про товар. Факт наявності у автоматизованій системі митного органу інформації, що товар, який задекларовано позивачем, розмитнювався ним раніше чи іншими особами за значно вищою вартістю, за відсутності інших визначених законом підстав, не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не призводить до автоматичного збільшення митної вартості товарів, адже законодавство таких підстав прямо не встановлює, тому не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару.

Викладена правова позиція відповідає правовому висновку верховного Суду, наведеному у постанові від 07.08.2018 у справі № 815/3400/17.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В оскаржуваній картці відмови Дніпровської митниці Держмитслужби в прийняті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA110130/2020/00305 від 16.10.2020 року, митницею наведено лише номер та дату ЕМД, на підставі якої здійснено коригування, проте, оскаржуване рішення не містить конкретизації, який саме товар завозився за наведеною митною декларацією, і в рішенні відсутня інформація, що за цією декларацією відбулось митне оформлення такого ж самого товару.

Вказане свідчить про недотримання відповідачем процедури прийняття оскаржуваного рішення, наслідком чого є скасування рішення про коригування митної вартості.

З системного аналізу матеріалів справи та наведених норм законодавства суд дійшов висновку про обґрунтованість заявленого позову, у зв`язку із чим задовольняє його повністю з покладенням на відповідача понесених позивачем витрат на сплату судового збору.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що обставини, покладені в обґрунтування підстав прийняття оскаржуваних рішення та картки відмови носять формальний характер та не мають під собою ніякого правового підґрунтя з огляду на те, що не мають жодного відношення саме до числового визначення заявленої позивачем митної вартості.

Відповідно до наявних даних, визначена митним органом митна вартість товару, ґрунтується на раніше визнаній органом митної служби вартості за попередніми оформленнями за подібними товарами.

Таким чином, встановлені під час розгляду справи обставини спростовують висновки митного органу щодо сумнівів у визначеній митній вартості товару, оскільки у наданих позивачем документах відсутні розбіжності, що стосуються числового значення митної вартості товару або методу її визначення, документи містять всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, у зв`язку з чим, вбачається безпідставність відмови митним органом позивачу у визнанні задекларованої ним митної вартості товару за основним методом, враховуючи що відповідачем не наведено достатніх доказів того, що документи, подані для митного оформлення товару є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що митним органом оспорювані рішення прийняті без урахування усіх обставин та без дотримання норм чинного законодавства, тому наявні підстави для їх скасування.

Решта доводів сторін висновків суду по суті спору не спростовують.

З огляду на вищевикладене та приписи ч.2 ст.2 КАС України, суд вважає, що відповідач, приймаючи оскаржуване рішення, діяв не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 77 КАС України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Аналогічна позиція стосовно обов`язку доказування була висловлена Європейським судом з прав людини у пункті 36 справи «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), від 01 липня 2003 року №37801/97, в якому він зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення).

Із заявлених позовних вимог, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в адміністративному позові доводи позивача є такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи вбачається, що за подання вказаного адміністративного позову позивачем сплачено судовий збір у розмірі 4204,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №2582 від 05.11.2020 року та № 2654 від 26.11.2020 року.

Отже, оскільки позовну заяву задоволено повністю, сплачений судовий збір за в сумі 4204,00 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 241-246, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Марафон» (вул.Богдана Хмельницького, 16, м. Дніпро, 49000, ) до Дніпровської митниці Держмитслужби (вул. Княгині Ольги, б. 22, м. Дніпро, 49038, ) про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправною та скасування картки відмови - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати рішення Дніпровської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості № UA110130/2020/000118/1 від 16.10.2020 року.

Визнати протиправною та скасувати картку відмови Дніпровської митниці Держмитслужби в прийняті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA110130/2020/00305 від 16.10.2020 року.

В порядку розподілу судових витрат стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Дніпровської митниці Держмитслужби на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Марафон» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 4204 грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.С. Віхрова