Справа № 243/5289/20
Суддя: Гончарова А. О.
Дата ухвалення: 2020-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Єдиний унікальний № 243/5289/20
Провадження № 2-а/243/72/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2020 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючий - суддя Гончарова А.О.

за участю секретаря судового засідання Олійник А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора відділу безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Катамадзе Еднарі Нугзаровича, Департаменту патрульної поліції, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Слов`янського міськрайонного суду Донецької області знаходиться адміністративна справа за позовною заявою ОСОБА_1 до інспектора відділу безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Катамадзе Еднарі Нугзаровича, Департаменту патрульної поліції, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення. В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що 11.06.2020 року відповідачем у справі, інспектором Катамадзе Е.Н., відносно нього було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДП18 № 525740, відповідно до якої позивача було визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КУпАП та накладено на нього стягнення у виді штрафу в сумі 680 грн. В оскаржуваній постанові зазначено, що 11.06.2020 року о 12-15 год. у м. Харкові на Ростовському шосе ОСОБА_1 керував автобусом БАЗ А079.32, д. н. з. НОМЕР_1 , стан якого, начебто, не відповідає вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху, порушив п. п. 1.5, 31.1 ПДР України, вимоги ст. 37 ЗУ «Про дорожній рух», п. 6.1.2 ДСТУ 3649:2010, а саме був відсутній розсіювач світла задньої протитуманної фари. ОСОБА_1 заперечує факт вчинення ним інкримінованого правопорушення, посилаючись на те, що 05.02.2020 року вищевказаний автобус, яким керував позивач, пройшов обов`язковий технічний контроль та був визнаний технічно справним. Строк дії протоколу перевірки технічного стану транспортного засобу № 01101-00325-20 від 05.02.2020 року до 05.08.2020 року. Позивач звертав увагу інспектора на вказаний факт, але останній не звернув на це уваги. Також ОСОБА_1 вважає, що перед винесенням постанови про накладення адміністративного стягнення інспектор мав скласти протокол про адміністративне правопорушення, оскільки правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 121 КУпАП, відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 258 КУпАП, не належить до випадків, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається, та окрім того, на підставі ч. 5 ст. 258 КУпАП, враховуючи заперечення ОСОБА_1 , висловлені останнім інспектору під час винесення постанови про накладення адміністративного стягнення, інспектор був зобов`язаний скласти протокол про адміністративне правопорушення, який має бути додатком до оскаржуваної постанови. У зв`язку з порушенням процедури притягнення позивача до адміністративної відповідальності позивач був позбавлений скористатись юридичною допомогою адвоката, що передбачено ч. 1 ст. 268 КУпАП, що є грубим порушенням його прав з боку відповідача.

Також позивач посилається на відсутність у змісті постанови інформації щодо її оскарження, яка передбачена ч. 2 ст. 283 КУпАП.

Відповідачем не додано до оскаржуваної постанови жодних доказів в розумінні ст. 251 КУпАП, які підтверджують порушення позивачем норм законів та інших нормативно-правових актів, наявність в його діях складу правопорушення та правомірність прийняття оскаржуваної постанови.

З огляду на вищенаведене позивач просить суд скасувати постанову серії ДП18 № 525740 про накладення на нього адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, від 11.06.2020 року, закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, стягнути з відповідача на його користь понесені судові витрати.

Позивач ОСОБА_1 та його представник, адвокат Стряпча І.О. в судове засідання не з`явились, надали суду заяви з проханням розглядати справу без їх, участі, заявлені вимоги підтримали, просили їх задовольнити.

Відповідач, інспектор ВБДР УПП в Харківській області ДПП, лейтенант поліції Катамадзе Е.Н., в судове засідання не з`явився, про причини неприбуття суду не повідомив, хоча повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду справи.

03.08.2020 року від відповідача, інспектора Катамадзе Е.Н., до суду надійшов відзив на позовну заяву (а. с. 38-48), згідно з яким відповідач заявлені позовні вимоги не визнає з огляду на наступне. 11.06.2020 року до УПП в Харківській області (далі - Управління) надійшов лист ФОП ОСОБА_2 щодо припинення незаконної діяльності перевізників, зокрема, ТОВ «Север-Авто» за маршрутом Артемівка Харків (АС-6 «Заводська», Мартове Харків (АС-6 «Заводська», Печеніги Харків (АС-6 «Заоводська» через П`ятницьке, Новий Бурлук Харків (АС-6 «Заводська») із заїздом у Приморське. Також 24.06.2020 року до Управління надійшов лист Департаменту економіки та міжнародних відносин Харківської обласної державної адміністрації щодо проведення перевірки викладених в листі ФОП ОСОБА_3 фактів. 11.06.2020 року екіпажем відділу БДР управління був здійснений виїзд для перевірки перевезень на вищевказаних маршрутах. Частина 2 статті 121 КУпАП встановлює відповідальність за використання транспортних засобів під час надання послуг з перевезення пасажирів, що має несправності, передбачені частиною першою цієї статті, або технічний стан і обладнання якого не відповідають вимогам стандартів, правил дорожнього руху і технічної експлуатації. Приблизно, о 12-15 год. 11.06.2020 року на Ростовському шосе в м. Харків, в районі буд. № 1 було виявлено автобус БАЗ А079.32, реєстр. номер НОМЕР_1 , який здійснював регулярні пасажирські перевезення за маршрутом загального користування Мартове Харків (АС-6 «Заводська»), технічний стан якого не відповідав вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху, а саме в автобусі використовувалася задня протитуманна фара з відсутнім розсіювачем світла, що є порушенням: п. 31.1 Правил дорожнього руху; п. 6.1.2 ДСТУ 3649:2010 «Національний стандарт України. Колісні транспортні засоби. Вимоги щодо безпечності технічного стану та методи контролювання». Щодо проходження обов`язкового технічного контролю автобусом БАЗ А079.32, д. н. з. НОМЕР_1 , і отримання Протоколу перевірки технічного стану транспортного засобу № 01101-08553-20 від 05.02.2020 року, то по наявним фотографіям неможливо зрозуміти, був розсіювач світла під час проходження обов`язкового технічного контролю чи ні, але якщо б на транспортному засобі були відсутні розсіювачі під час проходження обов`язкового технічного контролю, то він отримав би Акт невідповідності. Протокол перевірки технічного стану транспортного засобу підтверджує справність транспортного засобу лише на момент його перевірки, та це не означає, що якщо пройдено обов`язковий технічний контроль, то можна взагалі не ремонтувати транспортний засіб протягом півроку, до наступного обов`язкового технічного контролю. Протокол про адміністративне правопорушення відносно позивача не складався, оскільки відповідно до ст. 255 КУпАП, Органи Національної поліції розглядають справи про ряд адміністративних правопорушень, в тому числі про порушення Правил дорожнього руху, за що встановлена відповідальність, передбачена ч. ч. 1, 2, 3, 5, 6, 8, 10 та 11 статті 121 КУпАП. Відповідно до ч. 2 ст. 258 КУпАП, протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції. Факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення підтверджується фотознімками та відеоматеріалами, що додаються до відзиву. Приймаючи рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, інспектор оцінив докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. Твердження позивача про те, що він не порушував Правила дорожнього руху, є безпідставними, а постанова винесена на підставі зібраних у справі доказів та відповідає вимогам статті 283 КУпАП. Відповідач посилається на те, що відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015 року, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення дорожнього безпеки руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Інспектор Катамадзе Е.Н. заперечує твердження позивача, що його не було ознайомлено зі строком оскарження постанови за статтею 289 КУпАП, оскільки як вбачається з п. 8 оскаржуваної постанови, права за статтею 268 КУпАП та строк оскарження за статтею 289 КУпАП правопорушнику було роз`яснено, про що свідчить особистий підпис ОСОБА_1 у зазначеному розділі постанови. Відповідач, інспектор відділу БДР УПП в Харківській області ДПП лейтенант поліції Катамадзе Е.Н., просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача, Департаменту патрульної поліції, в судове засідання не з`явився, про причини неприбуття представника суду Департаментом повідомлено не було, хоча відповідач повідомлявся належним чином про дату час та місце розгляду справи.

Суд, з`ясувавши та оцінивши докази у справі, встановив наступні обставини.

Постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДП18 № 525740 від 11.06.2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 680,00 грн. Зокрема, ОСОБА_1 визнано винним у тому, що він 11.06.2020 року о 12-15 год. на Ростовському шосе в м. Харкові керував транспортним засобом (автобусом) БАЗ А079.32, р. н. НОМЕР_1 , під час надання послуг з перевезення пасажирів, технічний стан якого не відповідає вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху, а саме в автобусі використовувалася задня протитуманна фара з відсутнім розсіювачем, що є порушенням п. 1.5, п. 31.1 ПДР України, ст. 37 ЗУ «Про дорожній рух» та п. 6.1.2 ДСТУ 3649:2020, що тягне за собою відповідальність, передбачену ч. 2 ст. 121 КУпАП. (а. с. 9)

Відповідно до протоколу перевірки технічного стану транспортного засобу № 01101-00325-20 від 05.02.2020 року (а. с. 14, 15), транспортний засіб МЗ БАЗ А079.32, д. н. з. НОМЕР_1 , після технічного контролю визнано технічно справним. Дата чергового проходження обов`язкового технічного контролю не пізніше 05.08.2020 року.

Згідно з поясненнями представника позивача, адвоката Стряпчої І.О., від 03.08.2020 року (а. с. 33-36), представник посилається на п. 1 ст. 247 КУпАП, відповідно до якого обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів. Як свідчить зміст п. 31.1 ПДР України, порушення якого інкримінується ОСОБА_1 , ним передбачено загальні вимоги щодо заборони експлуатації транспортних засобів у разі їх переобладнання з порушенням вимог стандартів, правил і нормативів, що стосуються безпеки дорожнього руху, а відтак, зважаючи на бланкетний характер диспозиції ч. 2 ст. 121 КУпАП, інспектор ОСОБА_4 мав зазначити конкретну норму ПДД України, яку було порушено ОСОБА_1 , адже п. 31.4 ПДР України містить вичерпний перелік технічних несправностей та невідповідність конкретним вимогам, за яких забороняється експлуатація транспортного засобу. Матеріали справи не містять належних та достатніх доказів, якими б підтверджувалось наявність на автобусі БАЗ А079.32, д. н. з. НОМЕР_1 , несправностей та/або невідповідність зазначеним у п. 31.4 ПДР України вимогам. Перед складанням оскаржуваної постанови відповідач мав провести низку заходів/дій по встановленню відповідної несправності відповідно до вимог Наказу № 534 від 13.10.2008 року МВС України «Про затвердження Порядку здійснення контролю за технічним станом колісних транспортних засобів під час їх експлуатації». Із системного аналізу даного Порядку вбачається, що технічний стан та обладнання КТЗ під час їх експлуатації перевіряється візуально та з використанням засобів вимірювальної техніки без втручання в роботу (розбирання) вузлів та агрегатів КТЗ, які перевіряються. Зовнішні світлові прилади та сигналізації перевіряються як візуально, так і з застосуванням спеціальних вимірювальних засобів (п. п. 4.1, 4.2 Порядку). У разі виявлення несправностей поліцейським складається Акт перевірки технічного стану колісного транспортного засобу, після чого копія Акту під підпис вручається водієві. У присутності ОСОБА_1 зазначений Акт не складався, позивач копію такого Акту не отримував, також копія такого Акту відсутня в матеріалах справи, що ставить під сумнів наявність факту інкримінованого позивачу порушення. Окрім того, встановити відсутність світловідбивної поверхні протитуманної фари неможливо шляхом її візуального огляду, без розбирання самої протитуманної фари та застосування спеціальних приладів вимірювання світлового потоку. Оскаржувана постанова не містить посилань на бідь-які докази, що підтверджують вину позивача у скоєнні правопорушення, за яке його притягнуто до відповідальності, жодних доказів відповідачем суду не надано, а отже, притягнення ОСОБА_1 до відповідальності свідчить про порушення відповідачем гарантій, встановлених ст. 62 Конституції України.

04.09.2020 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив від представника позивача, адвоката Стряпчої І.О., згідно з якою позивач вважає, що оскаржувану постанову серії ДП18 № 525740 від 11.06.2020 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 121 КУпАП, було винесено інспектором з порушення ст. 19 Конституції України, ст. ст. 247, 251, 280 КУпАП. На момент складання вказаної постанови відповідач повинен був мати у наявності або мав зібрати належні та достатні докази, які б достеменно свідчили про наявність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КУпАП. На підставі ч. 2 ст. 77 КАС України в даному випадку обов`язок доказування покладається на відповідача. Відповідачем у відзиві на позовну заяву було долучено диск з відеоматеріалами, знятими на BodyCam 001919 та 002053, як доказ вчинення позивачем адміністративного правопорушення, проте, з огляду на відсутність посилання на такий відеозапис за змістом Постанови вони не можуть вважатися належними та достатніми доказами вчинення інкримінованого правопорушення. Частиною 3 статті 283 КУпАП встановлено вимоги до змісту Постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, яка серед інших повинна містити відомості про технічний засіб, яким здійснено фото- або відеозапис (якщо такий запис здійснювався). Отже, за відсутності у оскаржуваній постанові посилання на конкретний технічний засіб, яким здійснювалася відеофіксація правопорушення, прийняття до уваги та врахування у якості доказів, наданих відповідачем, відеозаписів є неприпустимим та суперечить чинному законодавству. Жодних технічних несправностей та/або невідповідності вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху, у тому числі пов`язаних із заднім протитуманним ліхтарем, транспортний засіб БАЗ А079.32, д. н. з. НОМЕР_1 , не мав та не має. Протилежне відповідачем не доведено, а отже, ОСОБА_1 було притягнуто до відповідальності без жодних правових підстав та за відсутності достатніх та належних доказів, що підтверджують інкриміноване правопорушення. Також представник позивача у своїй відповіді на відзив посилається на нескладання відповідачем, відповідно до встановлених законодавством вимог, Акту відповідності технічного стану транспортного засобу та його обладнання за встановленою формою. Аналогічні доводи викладені у поясненнях представника позивача від 03.08.2020 року (а. с. 33-36)

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Пунктом 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Відповідно до статті 52 Закону України «Про Національну поліцію», контроль у сфері безпеки дорожнього руху здійснюється Кабінетом Міністрів України, місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, Національною поліцією, іншими спеціально уповноваженими на те державними органами (державний контроль), а також міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади (відомчий контроль).

Статтею 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що органи Національної поліції розглядають справи, в тому числі: про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (зокрема, частини 2 статті 121 КУпАП).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно зі статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

В розумінні частини 1 та абзацу першого частини 2 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до уваги докази, які не стосуються предмета доказування.

У відповідності до ст. 74 КАС України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частинами першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно з частинами 4-6 статті 77 КАС України, докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Оцінка доказів здійснюється судом за правилами статті 90 КАС України, відповідно до приписів якої суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно зі статтею 31 Закону України «Про Національну поліцію України», поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію України» встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Наданий суду відповідачем, інспектором відділу БДР УПП в Харківській області ДПП лейтенантом поліції Катамадзе Е.Н., оптичний диск типу DVD-R, серійний номер MAP640XC30022645_2 (а. с. 50), містить відеофайли, запис яких здійснювався 11.06.2020 року під час складання оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДП18 № 525740 від 11.06.2020 року.

Суд не приймає до уваги доводи позивача щодо того, що йому не було роз`яснено його права, передбачені статтею 268 КУпАП, та порядок оскарження винесеної постанови про накладення адміністративного стягнення, оскільки, дійсно, як у своєму відзиві на позовну заяву зазначає відповідач, пункт 8 оскаржуваної постанови «Права за статтею 268 КУпАП та строк оскарження за статтею 289 КУпАП мені роз`яснено» містить особистий підпис ОСОБА_1 , що спростовує вищенаведені доводи позивача.

У відповідності до ч. ч. 2, 3 ст. 283 КУпАП, постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Дослідивши оскаржувану постанову про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення серії ДП18 № 525740 від 11.06.2020 року, судом вбачається, що у даній постанові відсутні відомості про будь-яку фіксацію правоопрушення.

Окрім того, відривна квитанція про сплату штрафу відповідно до постанови серії ДП18 № 525740 взагалі не заповнена та не містить реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 680,00 грн., який був накладений інспектором Катамадзе Е.Н. на ОСОБА_1 за порушення ч. 2 ст. 121 КУпАП.

Таким чином, суд приходить до висновку, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДП18 № 525740 від 11.06.2020 року, винесена відносно ОСОБА_1 , складена без дотримання вимог частини третьої статті 283 КУпАП, в порушення якої у постанові по справі про адміністративне правопорушення не заповнена відривна квитанція із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу, не зазначено відомостей про технічний засіб, яким здійснено фото- або відеозапис правопорушення, не вказано про те, чи взагалі таке фіксування проводилось, не надано інших доказів вчинення правопорушення.

З огляду на відсутність в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення від 11.06.2020 року серії ДП18 № 525740 посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, надані відповідачем відеофайли від 11.06.2020 року на оптичному диску типу DVD-R, серійний номер MAP640XC30022645_2 (а. с. 50) не можуть вважатися належними та допустимими доказами вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Такими висновками керувався у своїй постанові від 24.01.2019 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, справа № 428/2769/17.

Інших доказів у підтвердження вини позивача у вчиненні вказаного в оскаржуваній постанові адміністративного правопорушення відповідачем не надано.

Згідно з імперативними вимогами ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Це означає, що судове рішення має містити пояснення (мотиви), чому суд вважає ту чи іншу обставину доведеною або не доведеною, чому суд врахував одні докази, але не взяв до уваги інших доказів, чому обрав ту чи іншу норму права (закону), а також чому застосував чи не застосував встановлений нею той чи інший правовий наслідок. Кожен доречний і важливий аргумент особи, яка бере участь у справі, повинен бути проаналізований і одержати відповідь суду.

Крім того, як зазначено вище, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. Таке провадження спрямоване, зокрема, на своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідач, як представник державного органу, наділеного повноваженнями щодо виявлення та притягнення винних осіб до адміністративної відповідальності, у своїй діяльності має керуватися виключно законом та діяти відповідно до нього.

Постанова про накладення адміністративного стягнення є офіційним документом - рішенням суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, в якому, поміж іншого, має бути чітко зазначено опис обставин, установлених при розгляді справ та посилання на норму закону, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення. Дотримання даних вимог має виключне значення для встановлення об`єктивної істини при оскарженні такої постанови у судовому порядку.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідач не довів правомірність і законність винесення постанови серії ДП18 № 525740 від 11.06.2020 року про накладення на позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу, наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КУпАП, відповідачем суду також не доведено, надані відповідачем відеозаписи на оптичному диску типу DVD-R, серійний номер MAP640XC30022645_2, не можуть вважатися належними та допустимими доказами, інших доказів вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КУпАП, суду не надано, а отже, суд знаходить позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат врегульовано статтею 139 КАС України.

Відповідно до ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу,

Загальний порядок розподілу судових витрат врегульовано статтею 139 Кодексу адміністративного судочинства України, частинами 1, 3 якої встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Матеріали справи містять квитанцію № 42 від 25.06.2020 про сплату судового збору за подання адміністративного позову до суду на суму 420 грн. 40 коп.

Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України, яка не обмежує розмір таких витрат.

За змістом пункту 1 частини 3 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Згідно з положеннями статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини 4 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому частиною 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому, згідно з пунктами 6, 7 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Також, відповідно до частини 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

У підтвердження понесених судових витрат на правничу допомогу позивачем надано, зокрема: ордер; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю; договір про надання правничої допомоги від 16.06.2020; додаткову угоду № 1 від 18.06.2020 року, в якій визначено суму розміру гонорару 2750,00 грн., який складається із складання позовної заяви, предметом оскарження якої є постанова серії ДП18 № 525740 від 11.06.2020 року, та зустрічі з клієнтом з метою з`ясування фактичних обставин справи, отримання пояснень стосовно предмету спору, матеріалів позовної заяви та інших документів; звіт витраченого часу від 18.06.2020 року на суму 2750,00 грн.; рахунок на оплату № 35 від 31.07.2020 на суму 2750,00 грн; квитанцію № 12 від 03.08.2020 на суму 2750,00 грн.

Відповідачем, не надано суду першої інстанції клопотань про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також не вчинено дій по доведенню не співмірності витрат, заявлених позивачем до відшкодування.

Проаналізувавши зроблений позивачем розрахунок, враховуючи критерій обґрунтованості та доцільності понесених позивачем витрат, суд дійшов висновку щодо обґрунтованості розміру витрат на правову допомогу, що підлягають стягненню з відповідача Департаменту патрульної поліції, оскільки останній є суб`єктом владних повноважень, від імені якого діяв інспектор відділу безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції лейтенант поліції Катамадзе Е.Н. під час складання оскаржуваної постанови, на користь позивача відповідно до наявних доказів.

З огляду на вищенаведене суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 9, 72-77, 94, 139, 205, 241-246, 250, 251, 293, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до інспектора відділу безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Катамадзе Еднарі Нугзаровича, Департаменту патрульної поліції, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, задовольнити.

Скасувати постанову серії ДП18 № 525740 від 11.06.2020 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КУпАП.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 121 КУпАП, відносно ОСОБА_1 - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції () на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 420,40 грн. (чотириста двадцять грн. 40 коп.)

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції () на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , судові витрати на правничу допомогу у сумі 2750,00 грн. (дві тисячі сімсот п`ятдесят грн. 00 коп.)

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення через суд першої інстанції до апеляційного адміністративного суду, у межах територіальної юрисдикції якого знаходиться місцевий загальний суд як адміністративний суд.

Учасники справи, а також особи які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Рішення прийнято, складено і підписано в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Повний текст рішення виготовлений 21 січня 2021 року.

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду А.О. Гончарова