Справа № 140/14583/20
Суддя: Валюх Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2021-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА
про залишення позову без розгляду

25 січня 2021 року ЛуцькСправа № 140/14583/20

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Валюха В.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін клопотання ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про залишення позовної заяви без розгляду в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) (далі - ІНФОРМАЦІЯ_2 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач проходив військову службу за контрактом в Луцькому прикордонному загоні, наказом від 31.07.2018 № 325-ос його було виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення.

В день звільнення відповідач зобов`язаний був здійснити із позивачем повний розрахунок, але відповідач не розрахував належним чином, зокрема, при звільненні з військової служби не виплатив індексацію грошового забезпечення за період з 01.07.2015 по 31.07.2018, у зв`язку із чим позивач звернувся до суду.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 04.10.2018 у справі № 0340/1484/18 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії позов задоволено частково, визнано дії Луцького прикордонного загону в частині невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення з 01.07.2015 по 31.07.2018 протиправними, зобов`язано Луцький прикордонний загін нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період проходження військової служби з 01.07.2015 по 31.07.2018, в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Нараховану за вказаним рішенням суду індексацію в сумі 57979,13 грн. позивач отримав на свій картковий рахунок двома платежами: 15.11.2018 в сумі 46673,20 грн., 15.01.2019 в сумі 10436,24 грн., з суми індексації відповідач утримав 869,69 грн. військового збору.

15.08.2020 позивач звернувся до відповідача із проханням виплатити середній заробіток за період з 02.08.2018 по 15.01.2019, тобто за весь час затримки виплати індексації після звільнення по день фактичного розрахунку. Листом від 20.08.2020 № 14/8162, який позивач отримав 16.09.2020, позивач відмовив у вказаному зверненні.

Позивач зазначені дії відповідача вважає протиправними та вказує, що оскільки норми спеціального законодавства не передбачають відповідальності за затримку розрахунку при звільненні, в т. ч. щодо виплати звільненому військовослужбовцю середнього заробітку у зв`язку із затримкою з вини роботодавця належних йому виплат при звільненні, тому підлягають застосуванню положення статей 116, 117 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).

Позивач просить визнати протиправними дії Луцького прикордонного загону в частині невиплати середнього заробітку за час затримки виплати належної при звільненні індексації грошового забезпечення за період з 01.07.2015 по 31.07.2018 та зобов`язати відповідача виплатити середній заробіток за час затримки виплати належної при звільненні індексації грошового забезпечення за період з 01.07.2015 по 31.07.2018 - з 02.08.2018 по 15.01.2019.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 09.10.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі, судовий розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін суддею одноособово (а. с. 17).

В поданому до суду відзиві на позовну заяву від 02.11.2020 № 14/10900 (а. с. 40-46) відповідач позов не визнав та просить відмовити у його задоволенні за безпідставністю.

Крім того, 05.11.2020 Луцький прикордонний загін подав до суду клопотання (вих. № 10899/14 від 02.11.2020) про залишення позовної заяви без розгляду, яке обґрунтоване тим, що позивач пропустив місячний строк звернення до суду з цим позовом, оскільки право на звернення до суду виникло з 14.01.2019, а позивач звернувся до суду лише 02.10.2020 (а. с. 20-24).

30.11.2020 до суду надійшла відповідь позивача ОСОБА_1 на відзив та на клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, у якій заперечив щодо доводів про пропущення строку звернення до суду, вказуючи при цьому, що суть позовних вимог полягає у стягненні з відповідача середнього заробітку за час затримки виплати індексації грошового забезпечення та ніяк не стосується справ про прийняття на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби (а. с. 55-57).

Відповідно до частини третьої статті 166 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлений, він встановлюється судом.

Відтак, розгляд вказаного клопотання проведено судом за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Суд, дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, дійшов висновку про те, що клопотання підлягає до задоволення, а позов необхідно залишити без розгляду з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 проходив військову службу у Луцькому прикордонному загоні з 19.11.1997 по 01.08.2018, що підтверджується довідкою ВЧ НОМЕР_1 від 01.08.2018 № 30/460 (а. с. 9), наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 31.07.2018 № 325-ос «По особовому складу» (а. с. 10).

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 04.10.2018, яке набрало законної сили 06.11.2018, у справі № 0340/1484/18 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії позов задоволено частково, визнано дії Луцького прикордонного загону в частині невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення з 01.07.2015 по 31.07.2018 протиправними, зобов`язано Луцький прикордонний загін нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період проходження військової служби з 01.07.2015 по 31.07.2018, в задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а. с. 60-63).

На виконання вказаного рішення суду, Луцький прикордонний загін здійснив нарахування та виплату індексації грошового забезпечення позивачу в розмірі 57979,13 грн., з якої утримано військовий збір - 1,5% в сумі 869,69 грн., та кошти були перераховані на картковий рахунок ОСОБА_1 15.11.2018 в сумі 46673,20 грн. та 15.01.2019 в сумі 10436,24 грн., що підтверджується випискою по картковому рахунку (а. с. 13).

15.08.2020 позивач ОСОБА_1 звернувся до начальника Луцького прикордонного загону із заявою, у якій просив відповідно до статті 117 КЗпП України виплатити середній заробіток за період з 02.08.2018 по 15.01.2019, тобто за весь час затримки виплати індексації грошового забезпечення по день фактичного розрахунку (а. с. 12).

Листом від 20.08.2020 № 14/8162 позивача повідомлено про результати розгляду звернення (а. с. 11).

При вирішенні клопотання про залишення позовної заяви без розгляду суд застосовує такі нормативно-правові акти.

Відповідно до частин першої, п`ятої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Згідно із частинами першою, другою статті 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

За приписами частин першої, другої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Конституційний Суд України у рішенні від 22.02.2012 № 4-рп/2012 роз`яснив, що в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. У пункті 2 цього ж рішення Конституційний Суд України вказав, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Таким чином, для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Конституційний Суд України дійшов висновку, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним.

Відповідно до правової позиції, наведеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 910/4518/16, за змістом приписів статей 94, 116, 117 КЗпП України і статей 1, 2 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 № 108/95-ВР середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати.

Тобто, положення частини другої статті 233 КЗпП України щодо права звернутися до суду з позовом про стягнення заробітної плати без обмеження будь-яким строком до спірних правовідносин застосуванню не підлягають.

Суд також враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 23.12.2020 у справі № 360/4485/19 (тобто, у справі, предметом спору у якій є стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні), які полягають у тому, що законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про такі факти; КАС України визначено місячний строк звернення до суду у справах щодо проходження публічної служби, а КЗпП України встановлено тримісячний строк.

З матеріалів справи вбачається, що при звільненні з 01.08.2018 з військової служби позивачу не була виплачена індексація грошового забезпечення за період з 01.07.2015 по 31.07.2018, та зазначена індексація була виплачена позивачу на підставі рішення Волинського окружного адміністративного суду від 04.10.2018 у справі № 0340/1484/18, а саме: 15.11.2018 в сумі 46673,20 грн. та 15.01.2019 в сумі 10436,24 грн.

Отже, остаточний розрахунок щодо індексації грошового забезпечення було проведено з позивачем 15.01.2019, відтак 16.01.2019 розпочався перебіг місячного строку звернення до суду з цим позовом.

Разом з тим, позивач звернувся до суду з цим позовом лише 02.10.2020, що стверджується датою підписання позовної заяви та відбитком штемпеля відділення поштового зв`язку на конверті, у якому позов було скеровано до суду (а. с. 4, 15), тобто після закінчення строку звернення до суду та із значним пропуском цього строку (більше півтора року).

При цьому, позивач не подав заяву про поновлення строку звернення до суду. Крім того, у заявах по суті справи позивач не вказав причин, які об`єктивно перешкодили йому своєчасно звернутися до суду з цим позовом, а у відповіді на відзив та на клопотання про залишення позовної заяви без розгляду не погодився із доводами клопотання про пропущення ним строку звернення до суду.

Згідно із частиною третьою статті 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Пунктом 8 частини першої статті 240 КАС України передбачено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо: підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

На думку суду, оскільки позивач пропустив як місячний строк звернення до суду, встановлений частиною п`ятою статті 122 КАС України (який закінчився 16.02.2019), так і тримісячний строк звернення до суду, передбачений частиною першою статті 233 КЗпП України (який закінчився 16.04.2019), при цьому, заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду не подав, поважних причин пропуску строку звернення до суду з цим позовом позивачем не зазначено та судом не встановлено, тому позов необхідно залишити без розгляду на підставі частини третьої статті 123, пункту 8 частини першої статті 240 КАС України.

Керуючись частиною третьою статті 123, пунктом 8 частини першої статті 240, статтями 248, 262 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про залишення позовної заяви без розгляду задовольнити.

Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії залишити без розгляду.

Копію ухвали направити учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 256 КАС України, та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя В.М.Валюх