Справа № 120/6184/20-а
Суддя: Дмитришена Руслана Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Вінниця

22 січня 2021 р. Справа № 120/6184/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дмитришеної Р.М., розглянувши письмово в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом: ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) до: Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ - НОМЕР_3 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 )

про: визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги мотивовані протиправними діями відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 12.08.2019, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 04.11.2020 відкрито провадження у даній справі та вирішено розгляд здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, відповідно до положень ст. 262 КАС України. Витребувано у Центрального архіву Національної гвардії України та зобов`язано надати на адресу суду у 15-денний термін з дня отримання ухвали про відкриття провадження, інформацію про стан виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01 січня 2016 по 31 грудня 2016 року.

26.11.2020 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечує щодо задоволення адміністративного позову. Зокрема зазначає, що у 2015 році доповнено статтю 5 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" і пункт 6 Порядку №1078 та визначено, що індексація грошового забезпечення доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів. Представник відповідача також звернув увагу на те, що премія з лютого 2016 року по лютий 2018 року була більша від суми ймовірного розміру індексації. Крім того, кошторисом доходів і видатків Державного бюджету навчального центру Національної гвардії України не передбачено виплату індексації. З огляду на це, фонд оплати праці у штатному розписі військової частини НОМЕР_2 не включає виплату індексації згідно штатних посад.

30.11.2020 до суду надійшли витребувані у Центрального архіву Національної гвардії України докази.

Дослідивши подані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, суд встановив наступне.

Позивач є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_4 від 12.04.2017 (а.с. 18).

На підставі наказу т.в.о командира військової частини НОМЕР_2 НГ України від 12.08.2019 №180 позивача виключено зі списків особового складу частини та всіх видів грошового забезпечення з 12.08.2019, у зв`язку із припиненням контракту про проходження військової служби.

31.08.2020 позивач звернувся із запитом до відповідача з метою отримання інформації про індексацію його грошового забезпечення. Додатково просив провести нарахування індексації у період з 01.01.2016 по 12.08.2019.

Відповідач листом №50/08/33-2426 від 03.09.2020 повідомив позивача, що проведення індексації грошових доходів населення здійснюється в межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів на відповідний рік. У зв`язку з обмеженим фінансовим ресурсом, який виділявся на виплату грошового забезпечення, індексація грошового забезпечення протягом двох місяців 2018 року не здійснювалась.

Отримавши відповідь про відмову у проведенні нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період військової служби, та дізнавшись про підстави такої відмови позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступних мотивів.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.91 № 2011-XII (далі - Закон від 20.12.91 № 2011-XII) соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.

Згідно з частинами 1-4 статті 9 Закону від 20.12.91 № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Згідно з Преамбулою до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.91 № 1282-XII (далі - Закон від 03.07.91 № 1282-XII) цей Закон визначає правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.

Відповідно до ст. 1 Закону від 03.07.91 № 1282-XII індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Статтею 2 Закону від 03.07.91 № 1282-XII передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Таким чином, основною метою індексації грошових доходів населення є забезпечення достатнього життєвого рівня населення України за рахунок відшкодування подорожчання споживчих товарів і послуг.

Положеннями статті 4 Закону від 03.07.91 № 1282-XII визначено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Відповідно до ст. 6 Закону від 03.07.91 № 1282-XII у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін. Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Водночас в силу вимог ст. 18, 19 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" від 05.10.2000 № 2017-III індексація доходів населення відноситься до державних соціальних гарантій, які є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Згідно з пунктом 4 Порядку № 1078, індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Відповідно до абзацу 8 пункту 4 Порядку № 1078 у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства.

Отже, індексація доходів громадян, зокрема грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних соціальних гарантій, а проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

З матеріалів встановлено, що позивачеві за період з 01.01.2016 по 30.11.2018 індексація грошового забезпечення не нараховувалась та не виплачувалась. Разом з тим, з довідки-розрахунку за період з січня 2017 року по серпень 2019 року, вбачається, що індексація грошового забезпечення позивача була здійснена в грудні 2018 року у сумі 71,08 грн., разом з тим індексація за період з січня 2019 року по серпень 2019 виплачувалася.

Крім того, досліджуючи витребувані судом докази, а саме, копію особистої карти грошового забезпечення ОСОБА_1 де вказані дані про виплати за 2016 рік, судом встановлено, що позивачу у період з червня 2016 року по серпень 2016 року, у жовтні 2016 року та у грудні 2016 року була виплачена індексація грошового забезпечення.

Однак повного розрахунку за індексацію грошового забезпечення позивач при звільненні з військової служби не отримав.

Оцінюючи підстави не нарахування та невиплати індексації позивачу суд зазначає, що реалізація особою права, яке пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань (справа "Кечко проти України", № 63134/00, рішення Європейського суду з прав людини від 07 листопада 2005 року).

У пункті 23 рішення в справі "Сук проти України" (№ 10972/05, від 10 червня 2011 року) Суд зазначив, що держава на власний розсуд визначає, які доплати надавати своїм працівникам із державного бюджету. Держава може ввести, призупинити або припинити їх виплату, вносячи відповідні законодавчі зміни. Однак, якщо законодавча норма, яка передбачає певні доплати, є чинною, а передбачені умови - дотриманими, державні органи не можуть відмовляти у їх наданні, доки законодавче положення залишається чинним.

У рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року у справі № 9-рп/2013 щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України зазначено, що індексація заробітної плати як складова належної працівникові заробітної плати спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. Тому системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а отже підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 19.07.2019 у справі № 240/4911/18 від 07.08.2019 у справі № 825/694/17 та від 23.10.2019 у справі № 825/1832/17.

Отже, відсутність у відповідача фінансових ресурсів для покриття витрат з індексації грошового забезпечення, не може впливати на зміст та обсяг права позивача на отримання такої індексації, оскільки відповідне право гарантується законом, а проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін є безумовним обов`язком відповідача.

Щодо періоду за який позивач просить зобов`язати нарахувати та виплатити йому індексацію грошового забезпечення (з 01.01.2016 по 12.08.2019), суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 1-1 Порядку №1078, підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.

Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсотка до 1 січня 2016 р., а з 1 січня 2016 року в розмірі 103 відсотка.

Відповідно до норми абз. 3 п. 5 Порядку № 1078, сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу.

30.08.2017 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» №704, якою встановлені розміри посадових окладів військовослужбовців, а саме 01 березня 2018 року.

Беручи до уваги те, що в березні 2018 року відбулось підвищення окладів військовослужбовців, суд доходить висновку, що індексація грошового забезпечення позивачу підлягає нарахуванню та виплаті у період з 01.01.2016 по 28.02.2018.

Відтак, зважаючи на те, що не нарахування та невиплата індексації грошового забезпечення позивачеві безпосередньо суперечить вимогам чинного законодавства, суд доходить висновку про наявність підстав для визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиплати позивачеві сум індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 включно.

Щодо нарахування та виплати позивачеві індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 12.08.2019, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 5 Порядку №1078 передбачено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у п. 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 %.

Отже, відповідно до п. 5 вказаного Порядку, проведення індексації грошових доходів населення, індекс споживчих цін у березні 2018 року рівний 1 та індексація грошового забезпечення не нараховується.

Відповідно до офіційних даних, що містяться на сайті Державної служби статистики України, з квітня 2018 року індекс споживчих цін не перевищував 103% до грудня 2018, а тому передбачених законом підстав для індексації грошового забезпечення позивача за період з 01 березня 2018 року до грудня 2018 року немає.

Щодо періоду з грудня 2018 по серпень 2019, тобто по день звільнення позивача зі служби, то відповідно до довідки-розрахунку за вказаний період, що містяться в матеріалах справи, а.с. 14-15, за грудень 2019 року позивачу здійснена індексація грошового забезпечення у розмірі 71,08грн, за лютий-березень 2019 індексація нарахована в розмірі 71,08грн, 71,08грн, 134,47грн відповідно, за квітень-травень 2019 індексація нарахована в розмірі 134,47грн за кожний місяць, в липні індексація нарахована за червень 2019 в розмірі 134,47грн, в серпні 2019 індексація нарахована за липень та за серпень 2019 в розмірі 206,72грн та 80,02грн відповідно (по день звільнення).

Оскільки позивач як на підставу позову вказує на те, що йому не нараховувалась та не виплачувалась індексація взагалі, а матеріалами справи такі твердження спростовуються, та за умови відсутності спору щодо розміру виплачених сум у цей період, то суд вважає, що позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

За таких обставин, грошове забезпечення позивача за період з 01 березня 2018 року по 12.08.2019 року індексації не підлягає.

З огляду на те, що позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиплати позивачеві сум індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 підлягають задоволенню, відповідно позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачеві суми індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 також підлягають задоволенню.

Щодо решти вимог слід відмовити, у зв`язку з цим, позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, перевіривши обґрунтованість доводів сторін та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову частково.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а витрат, пов`язаних з розглядом справи, судом не встановлено, питання про розподіл судових витрат у цій справі суд не вирішує.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Реквізити: ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ); Військова частина НОМЕР_2 код ЄДРПОУ - 08803572, місцезнаходження: вул. Некрасова, буд. 72, м. Вінниця, 21001).
Копію рішення у повному обсязі сторони можуть одержати: (22.01.2021)

Суддя Дмитришена Руслана Миколаївна