Справа № 560/4154/20
Суддя: Кузьмишин В.М.
Дата ухвалення: 2021-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/4154/20 Головуючий суддя 1-ої інстанції - Тарновецький І.І. Суддя-доповідач - Кузьмишин В.М.

20 січня 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Кузьмишина В.М.

суддів: Сапальової Т.В. Сушка О.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 10 вересня 2020 року (прийнято в м. Вінниці 10.09.2020) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

Описова частина.

Короткий зміст позовних вимог.

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Хмельницького окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький), у якому просила: визнати протиправною бездіяльність Центрально - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) та заступника начальника цього управління - начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень (УЗПВР) у Хмельницькій області Центрально - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Бабина Михайла Анатолійовича щодо ненадання ОСОБА_1 відповіді на її скаргу від 22.06.2020; зобов`язати Центрально - Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) та заступника начальника цього управління - начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень (УЗПВР) у Хмельницькій області Центрально - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Бабина Михайла Анатолійовича надати відповідь на скаргу ОСОБА_1 від 22.06.2020 з приводу організації примусового виконання ухвали Хмельницького міськрайонного суду від 10.10.2019; стягнути з відповідачів 100000 гривень моральної шкоди згідно зі ст. 56 Конституції України, заподіяної протиправною бездіяльністю з ненадання відповіді на скаргу від 22.06.2020; відповідно до ст. 382 КАС України встановити судовий контроль за виконанням рішення суду шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання цього рішення.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 10.09.2020 позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Центрально - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) щодо ненадання ОСОБА_1 відповіді на скаргу від 22.06.2020.

Зобов`язано Центрально-Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) надати відповідь на скаргу ОСОБА_1 від 22.06.2020 з приводу організації примусового виконання ухвали Хмельницького міськрайонного суду від 10.10.2019.

Стягнуто з Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) на користь ОСОБА_1 моральну(немайнову) шкоду у розмірі 3000 грн.

У задоволенні решти вимог позову відмовлено.

Встановлено судовий контроль за виконанням цього рішення суду, зобов`язано Центрально-Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) подати звіт про виконання цього рішення суду. Встановлено строк для подання звіту - сорок календарних днів, що обчислюється з набрання цим рішенням суду законної сили.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись із судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не повністю з`ясовані обставини, що мають значення для справи, а рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відзив/заперечення на апеляційну скаргу.

Позивач подала відзив на апеляційну скаргу в якій зазначає про необґрунтованість доводів апеляційної скарги та просить її залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.

Рух справи у суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 13 жовтня 2020 року відкрито апеляційне провадження у вищевказаній справі.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 15 жовтня 2020 року справу призначено до судового розгляду в порядку письмового провадження.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, в провадженні Хмельницького міськрайонного суду перебувала на розгляді справа № 686/14496/16а за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області, Управління Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому, за участю третьої особи: ДП ДАК «Хліб України» про визнання дій протиправними, зобов`язання усунути страхувальником порушення, стягнення моральної шкоди.

Постановою Хмельницького міськрайонного суду від 03.02.2010 позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправною дії та бездіяльність управління Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому та зобов`язано управління Пенсійного фонду України у м.Хмельницькому усунути порушення страхувальником ДП ДАК «Хліб України» сплати внесків з усієї заробітної плати ОСОБА_1 за липень-грудень 2000 року помісячно, з урахуванням заборгованої і виплаченої за рішенням суду плати за місяцями їх нарахування з урахуванням сум компенсації за ставками страхових внесків на час їх справляння, забезпечивши право позивача на перерахунок пенсії за віком.

Крім цього, постановою Хмельницького міськрайонного суду від 03.02.2010 набрала законної сили.

08 квітня 2010 року Хмельницьким міськрайонним судом прийнято додаткову постанову, якою доповнено резолютивну частину постанови Хмельницького міськрайонного суду від 03.02.2010 реченням такого змісту: «за місяцями їх нарахування та заставками з максимальними обмеженнями на час їх справляння за липень 2000 року 1812,64 грн., за серпень 1391,21 грн., за вересень 2000 року 869,46 грн., за жовтень 884 грн., за листопад 882,53 грн., за грудень 1290,38 грн.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 10.10.2019 накладено штраф на керівника суб`єкта владних повноважень начальника Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області Заярнюк Ольгу Сергіївну, відповідальну за виконання постанови Хмельницького міськрайонного суду від 03 лютого 2010 року та додаткової постанови від 08 квітня 2010 року у справі № 2а-35/10, у сумі двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з якого половину стягнути на користь ОСОБА_1 , іншу половину - до Державного бюджету України. Встановлено новий строк подання звіту до 20 жовтня 2019 року та повторно зобов`язано начальника Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області ОСОБА_2 подати до суду звіт про виконання постанови Хмельницького міськрайонного суду від 03 лютого 2010 року та додаткової постанови від 08 квітня 2010 року у справі № 2а-35/10.

13.05.2020 позивач звернулася до заступника начальника Центрально - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) - начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Хмельницькій області Центрально - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Бабина М.А. із заявою, у якій просила забезпечити невідкладне виконання ухвали Хмельницького міськрайонного суду від 10.10.2019.

22.05.2020 відповідач листом повідомив позивача про те, що перевіркою даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень встановлено, що виконавчий документ, а саме ухвала Хмельницького окружного адміністративного суду № 686/14496/16-а від 10.10.2019 про стягнення штрафу з керівника суб`єкта владних повноважень начальника Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області ОСОБА_2 у сумі двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з якого половину стягнути на користь ОСОБА_1 , до органів державної виконавчої служби Хмельницької області не надходив. При надходженні на виконання до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Хмельницькій області ухвали Хмельницького окружного адміністративного суду № 686/14496/16-а від 10.10.2019 державними виконавцями відділу буде вжито вичерпних заходів примусового виконання рішення у спосіб та порядок, визначені виконавчим документом та відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

26.05.2020 позивач звернулася до відповідача із скаргою, у якій просила забезпечити виконавче провадження на виконання ухвали Хмельницького міськрайонного суду від 10.10.2019 та надати на електрону пошту виконавчі документи у цьому виконавчому провадженні. При цьому зазначила, що Хмельницьким міськрайонним судом на її звернення повідомлено, що судом надсилалася ухвала від 10.10.19 до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Хмельницькій області Центрально - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції згідно з провідного листа від 19.05.2020 № 6906.

Позивач, не отримавши відповіді на скаргу від 22.06.2020, звернувся до суду з адміністративним позовом з метою захисту своїх порушених прав.

Мотивувальна частина.

Позиція Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України регламентовано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб-на свій вибір.

За змістом ст.40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Згідно зі статтею 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Частиною 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За приписами пункту 2 частини 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Так, Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання щодо тлумачення ч.2 ст.55 Конституції України. Зокрема, у рішенні № 19-рп/2011 від 14 грудня 2011 року Конституційний Суд України зазначив, що права і свободи людини та їхні гарантії визначають зміст спрямованості діяльності держави (ч.2 ст.3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Відповідно ст.1 Закону України "Про інформацію" № 2657-XII від 2 жовтня 1992 року інформація-є будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Частиною 1 статті 5 вказаного Закону встановлено, що кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Так, за приписами статті 3 Закону України "Про звернення громадян" № 393/96-ВР під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.

За правилами ст. 16 Закону України "Про звернення громадян" скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об`єднання громадян, засобів масової інформації, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до суду.

За приписами статті 1 Закону України від 13 січня 2011 року № 2939-VI «Про доступ до публічної інформації» (надалі - Закон № 2939-VI) публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що позивач 22 червня 2020 року звернулася до відповідача зі скаргою про забезпечення виконавчого провадження по виконанню ухвали Хмельницького міськрайонного суду від 10 жовтня 2019 року та надання інформації на електронну пошту по цьому виконавчому провадженню.

Вказану скаргу відповідачем отримано на електронну адресу 22 червня 2020 року.

При цьому, як свідчать матеріали справи 30 червня 2020 року відповідачем підготовлено відповідь на скаргу ОСОБА_1 за №3-365/2/4/11-21/32/3010.

Колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, що матеріали адміністративної справи не містять належних та допустимих доказів направлення вказаної вище відповіді позивачу, а надані докази (копії витягів з реєстру реєстрації вихідних листів та реєстру відправки кореспонденції) лише свідчать про реєстрацію відповіді для її направлення, проте не можуть бути прийняті судом як доказ її направлення.

Відповідно до ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Разом із тим предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Крім цього, колегія суддів зазначає про необґрунтованість доводів апеляційної скарги щодо економного використання відповідачем коштів при направленні поштової кореспонденції враховуючи таке.

ОСОБА_1 у скарзі від 22 червня 2020 року просила направити відповідь на скаргу на електронну адресу, а відповідач зареєстрував відповідь 30 червня 2020 року для направлення листом.

При цьому, на повторне звернення ОСОБА_1 , відповідач 20 серпня 2020 року копію відповіді на скаргу від 22 червня 2020 року направив на зазначену електронну адресу.

Відповідно до ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і доведенні перед судом їх переконливості.

У силу положень ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Таким чином, враховуючи вищенаведене у сукупності, беручи до уваги кожен аргумент, викладений учасниками справи, колегія суддів вважає, що наданими позивачем доказами, доведено порушення прав останнього, а саме ненадання інформації, запитуваної у скарзі від 22 червня 2020 року.

Щодо доводів апеляційної скарги про відшкодування моральної (немайнової) шкоди колегія суддів зазначає про наступне.

Відповідно до ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

У статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами ст.ст.1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені ст.ст.1173 та 1174 ЦК України відповідно.

За статтею 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно зі ст.1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Згідно з ч.2 ст.25 Закону України «Про звернення громадян» громадянину на його вимогу і в порядку, встановленому чинним законодавством, можуть бути відшкодовані моральні збитки, завдані неправомірними діями або рішеннями органу чи посадової особи при розгляді скарги. Розмір відшкодування моральних (немайнових) збитків у грошовому виразі визначається судом.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в постанові Пленуму ВС України № 4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (п.3 постанови).

Відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, має на меті, як компенсацію потерпілому завданих збитків, так і запобігання вчинення суб`єктом владних повноважень такого у майбутньому, зокрема, шляхом здійснення превентивних заходів для удосконалення виконання своїх функцій, спрямованих на інтереси людини.

Разом з тим, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

З огляду на природу інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності.

Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією, що міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 19.12.2018р. у справі № 640/14909/16-ц, від 04.03.2019р. у справі № 295/443/17, від 08.05.2019р. у справі № 233/3464/17, від 15.08.2019р. у справі № 823/782/16.

Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи обставини справи, які об`єктивно повинні враховуватися під час вирішення вимог позивача щодо відшкодування моральної шкоди - неодноразові звернення позивача із скаргами щодо захисту його прав як потерпілої особи, характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат, зокрема, тяжкість вимушених змін у його життєвій ситуації, час і зусилля, необхідні для відновлення його порушеного права, ступінь вини відповідача, а також приймаючи до уваги задоволення позовних вимог в частині визнання протиправними дій відповідача щодо неналежного розгляду скарг позивача, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про визначення розміру заподіяної моральної шкоди в розмірі 3000 грн.

Висновок за результатами розгляду апеляційної скарги.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи повно дослідив обставини, які мають значення для справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 10 вересня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий Кузьмишин В.М.

Судді Сапальова Т.В. Сушко О.О.