Справа № 360/4478/20
Суддя: В.С. Шембелян
Дата ухвалення: 2021-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
Іменем України

21 січня 2021 рокуСєвєродонецькСправа № 360/4478/20

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Шембелян В.С., розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Марківської районної державної адміністрації Луганської області про визнання дій (бездіяльності) протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

18 листопада 2020 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Управління соціального захисту населення Марківської районної державної адміністрації Луганської області (далі відповідач), в якій позивач просить:

- визнати протиправними дії (бездіяльність) Управління соціального захисту населення Марківської райдержадміністрації щодо відмови у наданні статусу члена сім`ї (вдови) померлого ветерана війни - інваліда війни та видачі «Посвідчення члена сім`ї загиблого» на підставі п. 1 ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»;

- зобов`язати Управління соціального захисту населення Марківської райдержадміністрації надати ОСОБА_1 статус члена сім`ї (вдови) померлого ветерана війни інваліда війни та видати посвідчення з написом «Посвідчення члена сім`ї загиблого», як особі, на яку поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачка є дружиною ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та на момент смерті чоловіка проживала разом з ним. Після смерті чоловіка позивачці було видано посвідчення дружини померлого громадянина із числа ліквідаторів категорії 1-А, смерть якого пов`язана з Чорнобильською катастрофою № 608879 від 19.03.2020р. За життя ОСОБА_2 згідно військового квитка серія НОМЕР_1 , довідки військової прокуратури від 17.06.1987р., довідки Марківського РВК від 15.06.1990, довідки Марківського ОРВК від 27.09.2019 проходив учбові збори та приймав участь в роботах по ліквідації наслідків аварії на ЧАНС з 17.02.1987 по 16.06.1987. ОСОБА_2 , як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії, було видане посвідчення громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи серія НОМЕР_2 від 26.07.1995р. та вкладка № НОМЕР_3 , що дійсна до безстроково. Позивачка зазначає, що чоловік був особою, якій встановлено І групу інвалідності, у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, що підтверджує довідка до акта огляду медикосоціальною експертною комісією серія 12 ААА № 781577 від 17.10.2018 р. З експертних висновків Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України по встановленню причинного зв`язку хвороб, що привели до інвалідності та смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській ABC від 28.09.2018 № 11215 та від 24.12.2019р. № 8127, вбачається, що захворювання, що призвело до інвалідності та до смерті ОСОБА_2 та причина смерті пов`язана з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Вдруге позивачка не одружилася.

18.08.2020 позивачка звернулась до відповідача з заявою, в якій просила видати їй "Посвідчення члена сім`ї загиблого", посилаючись на те, що вона є дружиною померлого громадянина з числа ліквідаторів І категорії, смерть якого пов`язана з Чорнобильською катастрофою, та особи з інвалідністю внаслідок війни, а отже на неї поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Листом від 25.09.2020 № 2302 відповідач відмовив у задоволенні вказаної заяви, оскільки наявний експертний висновок зв`язку смерті чоловіка з наслідками Чорнобильської катастрофи. Водночас відповідач зазначив, що соціальний захист дружин померлих учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС здійснюється відповідно до норм Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Позовні вимоги просить задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою суду від 23.11.2020 відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с.28-29).

03.12.2020 за вх. № 49834/2020 через відділ діловодства та обліку звернень громадян від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (а.с.34), в обґрунтування якого останній послався на таке. Відповідно до абзацу першого пункту 1 ст. 10 Закону до осіб, на яких поширюється чинність цього Закону належать сім`ї військовослужбовців, партизанів, підпільників, учасників бойових дій на території інших держав, прирівняних до них осіб, зазначених у статтях 6 і 7 цього Закону, які загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), а також внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби чи на території інших держав під час воєнних дій та конфліктів.

Відповідач зазначає, що при розгляді питання встановлення статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни встановлюється причинний зв`язок загибелі (смерті). В даному випадку наявний експертний висновок зв`язку смерті чоловіка з наслідками Чорнобильської катастрофи. Окрім того, соціальний захист дружин померлих учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС здійснюється відповідно до норм Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Отже, встановлення статусу дружинам померлих учасників ліквідації аварії на ЧАЕС, смерть яких пов`язана із захворюванням, отриманим під час ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС статтею 10 Закону не передбачено. Тому просив відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

07.12.2020 від позивача надійшла відповідь на відзив (а.с.37-38), в якій зазначено, що доводи відповідача, викладені в відзиві на позовну заяву необґрунтовані і непереконливі та підлягають відхиленню з наступних підстав. Померлий чоловік став особою з інвалідністю І групи, у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. що і призвело до його смерті (докази додані до позовної заяви). Позивач зазначає, що чоловіка за життя віднесено до осіб з інвалідністю внаслідок війни, на підтвердження чого видано посвідчення серія НОМЕР_4 від 0І.08.20І8„ згідно якого він мав право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни, зокрема Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Тому, на думку позивача, в силу вимог статті 10 Закону має право на встановлення статусу та отримання посвідчення члена сім`ї загиблого ветерана війни-інваліда війни. А висновки відповідача є помилковими та протиправними.

Суд розглядає справу в порядку загального позовного провадження за відсутності учасників справи, відповідно до статті 205 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст.72-79, 90 КАС України, суд встановив такі обставини справи та відповідні правовідносини, що склалися між сторонами.

07.07.1980 між позивачкою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , укладено шлюб відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серія № НОМЕР_5 (а.с. 4 ).

Експертним висновком Центральної міжвідомчої експертної комісії на засіданні № 11215 від 28.09.2018 встановлено, що захворювання пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (а.с. 11).

01.09.2018 ОСОБА_2 відповідачем видано безтермінове посвідчення серії НОМЕР_6 як особі, що має першу групу інвалідності та право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни (а.с.9).

Довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією Серія 12 ААА № 781577 від 17.10.2018 ОСОБА_2 встановлено групу інвалідності першу "А" з 10.10.2018 (а.с. 12).

07.09.2019 ОСОБА_2 помер, про що 10.09.2019 Марківським районним відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганської області складено відповідний актовий запис № 209 та видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_7 (а.с. 5).

Копією паспорта позивача серії НОМЕР_8 підтверджено, що позивач не одружена вдруге (а.с.3, зв. бік).

14.08.2020 позивачка звернулась до УСЗН Марківської РДА Луганської області з заявою, в якій просила надати їй статус «члена сім`ї загиблого», як дружині померлого військовозобов`язаного із числа учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, смерть якого пов`язана з виконанням обов`язків військової служби при ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, що підтверджується висновком Центральної експертної комісії (а.с. 18).

Листом від 25.09.2020 № 2302 відповідач повідомив позивачку, що пунктом першим статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» чітко визначено перелік осіб, яких віднесено до членів сімей загиблих, та на яких поширюються підстави для встановлення статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни. Але даною статтею не передбачено підстав для встановлення статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни для осіб, що є членом сім`ї померлого ліквідатора аварії на ЧАЕС. Отже, правові підстави для встановлення дружині померлого ліквідатора наслідків аварії на Чорнобильській АЕС статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни згідно з п. 1 ст. 10 Закону відсутні. Соціальний захист дружин померлих учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, смерть яких пов`язана із захворюванням, отриманим під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, здійснюється відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (а.с. 19).

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд керується такими вимогами чинного законодавства.

Спірні правовідносини врегульовано Законом України від 22.10.1993 № 3551-ХІІ "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (далі - Закон № 3551) та Положенням про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 № 302 (далі - Положення № 302).

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України.

В преамбулі до Закону № 3551 зазначено, що цей Закон визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого становлення до них.

Поширення чинності Закону № 3551 на членів сім`ї загиблої особи є похідним від приналежності такої особи до ветеранів війни.

Згідно з положеннями статті 2 Закону № 3551 законодавство України про статус ветеранів війни та їх соціальні гарантії складається з цього Закону та інших актів законодавства України. Права та пільги для ветеранів війни і членів їх сімей, встановлені раніше законодавством України і законодавством колишнього Союзу РСР, не можуть бути скасовані без їх рівноцінної заміни.

Відповідно до статті 4 Закону № 3551 ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.

Пунктами 1, 9 частини другої статті 7 Закону № 3551 визначено, що до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа: військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами; осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Згідно з пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 20-РП/04 ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. Розділ 11 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту" визначає поняття і зміст статусу ветеранів війни (учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни) та осіб, на яких поширюється дія його положень. Це колишні військовослужбовці, які безпосередньо як у воєнний, так і в мирний час, виконували інші обов`язки військової служби та тилового забезпечення, пов`язані з необхідністю захисту Батьківщини, у тому числі з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій.

З аналізу наведених правових норм слідує, що обов`язковими умовами, за яких особу можна віднести до осіб з інвалідністю внаслідок війни, є наявність інвалідності, доказів залучення такої особи до військовослужбовців або до складу формувань Цивільної оборони та отримання інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до військового квитка серії № НОМЕР_9 у з період з 15.02.1987 по 17.07.1987 приймав участь в роботах по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, отримав дозу опромінення 16,50 рентген (а. с.14-17).

Згідно з довідкою Марківського районного військового комісаріату Ворошиловградської області № 81 від 16.06.1990 приймав участь на зборах по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС з 17.02.1987 по 16.06.1987 (а.с. 6).

З довідки Марківського об`єднаного районного військового комісаріату № 153 від 27.09.2019 встановлено, померлий ОСОБА_2 дійсно проходив учбові збори та приймав участь в роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС з 7.02.1987 по 16.06.1987 (а.с. 7).

Експертним висновком Центральної міжвідомчої експертної комісії на засіданні № 72 від 17.12.2019 встановлено, що захворювання, яке призвело до смерті ОСОБА_2 , пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (а.с. 13).

Отже, з аналізу зазначених норм чинного законодавства України та з наявних матеріалів справи, суд дійшов висновку, що померлий чоловік позивачки належав до осіб з інвалідністю внаслідок війни і помер від захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, тому відповідно до статті 7 Закону № 3551 належить до інвалідів війни, а згідно статті 4 Закону № 3551 - до ветеранів війни.

Згідно з положеннями пункту 1 статті 10 Закону № 3551 чинність цього Закону поширюється на сім`ї військовослужбовців, партизанів, підпільників, учасників бойових дій на території інших держав, прирівняних до них осіб, зазначених у статтях 6 і 7 цього Закону, які загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), а також внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби чи на території інших держав під час воєнних дій та конфліктів.

Пунктом 2 статті 10 Закону № 3551 визначено, що чинність цього Закону поширюється на дружин (чоловіків) померлих осіб з інвалідністю внаслідок Другої світової війни, а також дружин (чоловіків) померлих учасників війни і бойових дій, партизанів, підпільників, визнаних за життя особами з інвалідністю від загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин, які не одружилися вдруге. На дружин (чоловіків) померлих осіб з інвалідністю внаслідок війни, учасників бойових дій, партизанів, підпільників і учасників війни, нагороджених орденами і медалями колишнього Союзу РСР за самовіддану працю і бездоганну військову службу, визнаних за життя особами з інвалідністю, чинність цієї статті поширюється незалежно від часу смерті особи з інвалідністю.

Відповідно до пункту 4 Положення № 302 особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (стаття 10 зазначеного Закону) видаються посвідчення з написом "Посвідчення члена сім`ї загиблого".

"Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни", "Посвідчення учасника війни" і відповідні нагрудні знаки, "Посвідчення члена сім`ї загиблого" видаються структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у місті (у разі їх утворення) рад (далі - органи соціального захисту населення) за місцем реєстрації громадянина (абзац другий пункту 7 Положення № 302).

Враховуючи викладене, а також те, що позивачка ОСОБА_1 перебувала в зареєстрованому шлюбі з померлим ОСОБА_2 , який відповідно до положень статті 4 та пунктів 1, 9 частини другої статті 7 Закону № 3551 мав статус ветерана війни (особи з інвалідністю внаслідок війни), а також помер внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, суд дійшов висновку, що ОСОБА_3 , яка не одружилася вдруге, відповідно до вимог статті 10 Закону № 3551 має право на встановлення статусу та отримання посвідчення члена сім`ї загиблого інваліда війни, а тому відповідач неправомірно відмовив у задоволенні її заяви про видачу такого посвідчення.

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, які слід задовольнити.

Питання щодо розподілу судових витрат не вирішується, оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору.

Керуючись статтями 72-77, 90, 132, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Марківської районної державної адміністрації Луганської області про визнання дій (бездіяльності) протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати неправомірними дії управління соціального захисту населення Марківської районної державної адміністрації Луганської області щодо відмови ОСОБА_1 у наданні статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни відповідно до частини першої статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Зобов`язати управління соціального захисту населення Марківської районної державної адміністрації Луганської області надати ОСОБА_1 статус члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни відповідно до частини першої статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та видати «Посвідчення члена сім`ї загиблого» ветерана війни відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 року № 302.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.С. Шембелян