Справа № 520/11732/2020
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2021-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2021 р.Справа № 520/11732/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Калиновського В.А.,

Суддів: Кононенко З.О. , Макаренко Я.М. ,

за участю секретаря судового засідання Ковальчук А.С

позивач ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.11.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Котеньов О.Г., м. Харків, повний текст складено 05.11.20 року по справі № 520/11732/2020

за позовом ОСОБА_1

до Державної казначейської служби України

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Державної казначейської служби України, в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Державної казначейської служби України щодо не виконання виконавчого листа № 812/333/17 виданого Луганським окружним адміністративним судом 24.04.2019;

- зобов`язати Державну казначейську службу України виконати виконавчий лист № 812/333/17, виданий Луганським окружним адміністративним судом 24.04.2019 шляхом перерахування на користь ОСОБА_1 171 082,68 грн (сто сімдесят одна тисяча вісімдесят дві гривні 68 копійок) протягом 20 днів з дня постановлення рішення по справі;

- зобов`язати Державну казначейську службу України за рахунок коштів відповідача сплатити ОСОБА_1 компенсацію за відрив від звичайних занять - пропорційно до розміру мінімальної заробітної плати.

Також позивач просив суд звернути рішення до негайного виконання.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 05.11.2020 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального та процесуального права, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі. Зазначив, що рішення судів можуть виконуватися за чергою, однак, у тримісячний строк. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судового рішення, яке є обов`язковим до виконання. Вважає бездіяльність відповідача щодо не виконання виконавчого листа протиправною.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції позивач, наполягаючи на порушенні судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального та процесуального права, просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою позовні вимоги задовольнити, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

В судове засідання сторони представник відповідача не прибув, про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, справа розглядається за його відсутності сторін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 17.12.2018 по справі № 812/333/17 адміністративний позов ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України у Ворошиловському районі м. Донецька, других відповідачів головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області та Пенсійного фонду України - про визнання бездіяльності протиправною, стягнення заборгованості по заробітній платі, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність управління Пенсійного фонду у Ворошиловському районі м.Донецька щодо невиплати заборгованості по заробітній платі ОСОБА_1 .

Стягнуто з управління Пенсійного фонду у Ворошиловському районі м.Донецька (, місцезнаходження: 85302, Донецька область, м. Красноармійськ, вул.Свердлова,154) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період з 27.10.2015 по 17.12.2018 у розмірі 171 082,68 грн з урахуванням належних відрахувань. Рішення в частині стягнення на користь ОСОБА_1 з управління Пенсійного фонду у Ворошиловському районі м. Донецька середньої заробітної плати за один місяць у розмірі 4559,48 гри (чотири тисячі пятсот пятдесят девять гривень 48 коп) з урахуванням належних відрахувань допущено до негайного виконання.

Відповідно до статті 382 КАС України встановлено судовий контроль за виконанням судового рішення в адміністративній справі, шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Пенсійного фонду України подати у двомісячний строк з дня постановлення рішення в цій справі звіт про виконання рішення суду.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 02 квітня 2019 року апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області та Пенсійного Фонду України на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2018 р. у справі № 812/333/17 - задоволено частково.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2018 р. у справі № 812/333/17 - скасовано в частині встановлення судового контролю за виконанням судового рішення в адміністративній справі відповідно до статті 382 КАС України, шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Пенсійного фонду України подати у двомісячний строк з дня постановлення рішення в цій справі звіт про виконання рішення суду, ухвалити нове судове рішення в цій частині, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В іншій частині рішення Луганського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2018 р. у справі № 812/333/17 - залишено без змін.

Луганським окружним адміністративного суду у справі № 812/333/17 24.04.2019 видано виконавчий лист про стягнення з управління Пенсійного фонду України у Ворошиловському районі м. Донецька (код СДРПОУ 20377072) на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку у розмірі 171 082,68 (сто сімдесят одна тисяча вісімдесят дві гривні 68 копійок) з урахуванням належних відрахувань.

21.06.2020 на адресу Управління Державної казначейської служби України у м. Покровськ позивачем направлено заяву про виконання судового рішення разом з виконавчим листом, виданим Луганським окружним адміністративним судом від 24 квітня 2019 року по справі № 812/333/17.

25.06.2019 Управління Державної казначейської служби України у м. Покровськ отримано заяву та виконавчий лист позивача про стягнення коштів за виконавчим документом.

Управлінням Державної казначейської служби України у м. Покровськ з метою здійснення заходів, передбачених Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року №845 (далі - Порядок № 845) направлено подані позивачем документи до Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області, що підтверджується копією супровідного листа УДКСУ у м. Покровську Донецької області № 6-16/425 від 03.07.2019.

Витягом відомостей з Реєстру судових рішень АС «Є-Казна», вивантаженого з реєстру 3504040 (виплати по судових рішеннях) підтверджується перебування виконавчого листа, виданого Луганським окружним адміністративним судом по справі № 812/333/17 про стягнення заробітної плати з Управління Пенсійного фонду України у Ворошиловському районі м. Донецька, у Казначействі з 25.06.2019 за номером черговості №27762.

Зі змісту заяв по суті справи, наданих позивачем та відповідачем, судом встановлено, що між сторонами відсутній спір щодо фактичних обставин справи.

Причиною виникнення спору є різне тлумачення сторонами положень чинного законодавства України, у тому числі Бюджетного кодексу України та Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» в частині допущення відповідачем протиправної бездіяльності щодо виконання судового рішення у справі № 812/333/17 та обґрунтованості позовних вимог про зобов`язання відповідача його виконати.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що до суду не надано доказів порушення прав позивача шляхом безпідставного затягування виконання судового рішення у справі №812/333/17, оскільки, як встановлено судом, відповідачем вживаються всі передбачені законодавством заходи щодо його виконання із дотриманням принципу черговості.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII) рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження», та особливості їх виконання встановлює Закон України від 05.06.2012 № 4901-VI «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» (далі - Закон № 4901-VI).

Згідно з частиною першою статті 2 Закону № 4901-VI держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є, зокрема, державний орган.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону № 4901-VI виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Частиною четвертою статті 3 Закону № 4901-VI встановлено, що перерахування коштів стягувачу здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів та відомостей.

Стаття 5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» передбачає обов`язок нарахування центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, компенсації за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу.

Згідно з рекомендаціями, викладеними у Висновку Консультативної ради Європейських суддів №13 (2010) "Щодо ролі суддів у виконанні судових рішень", КРЄС уважає, що в державі, яка керується верховенством права, державні органи, насамперед, зобов`язані поважати судові рішення і якнайшвидше реалізувати їх "ex-officio". Сама думка, що державний орган може відмовитися від виконання рішення суду підриває концепцію примата права. Виконання рішення повинно бути справедливим, швидким, ефективним і пропорційним. Тому для цього мають бути забезпечені необхідні кошти. Чіткі правові норми повинні визначати доступні ресурси, відповідальні органи та відповідну процедуру їхнього розподілу.

Як встановлено судом, виконавчий лист прийнято на облік для виконання за рахунок бюджетної програми КПКВК 3504040 «Забезпечення виконання рішень суду, що гарантовані державою». Станом на 28.09.2020 номер в черзі за бюджетною програмою (КПКВ 3504040) - 27762.

Колегія суддів зазначає, що як протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/абонесвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Крім того, потрібно з`ясувати юридичний зміст, значимість, тривалість та межі протиправної бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість/протиправність бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.

Частиною 2 статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 № 606-XIV встановлено, що рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

На виконання зазначеного прийнято Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 (надалі - Порядок № 845).

Пункт 1 Порядку № 845 визначає механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - рішення про стягнення коштів), прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення.

Згідно з абзацом 2 пункту 2 Порядку № 845 безспірним списанням є операції з коштами державного та місцевих бюджетів, що здійснюються з метою виконання рішень про стягнення коштів Казначейством та його територіальними органами без згоди (подання) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, боржників, органів місцевого самоврядування та/або державних органів на підставі виконавчих документів.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 845 рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Державна казначейська служба України, відповідно до наданих повноважень, здійснює виконання рішень судів, дотримуючись пункту 9 Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України та пункту 3 Порядку виконання рішень, якими передбачено, що рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів та у межах суми, передбаченої законом про Державний бюджет України на відповідний рік за бюджетною програмою КПКВК 3504040, що відповідає принципу справедливості та забезпечує рівні права стягувачів на одержання коштів Державного бюджету за рішенням суду.

Згідно пункту 24 Порядку стягувачі, на користь яких прийняті рішення про стягнення коштів з рахунків боржника, подають до органу Казначейства, в якому обслуговується боржник, документи, зазначені у пункті 6 цього Порядку.

Безспірне списання коштів з рахунка боржника здійснюється в першочерговому порядку. Проведення платежів за його платіжними дорученнями здійснюється після безспірного списання у разі наявності коштів на рахунку.

У разі наявності у боржника окремої бюджетної програми для забезпечення виконання рішень суду безспірне списання коштів з боржника (виконання рішень суду про стягнення коштів з боржника) здійснюється лише за цією бюджетною програмою. При цьому пункти 24-34 цього Порядку застосовуються лише щодо зазначеної бюджетної програми.

Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду.

У разі здійснення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 35 цього Порядку стягувачі подають документи, зазначені у пункті 6 цього Порядку, до органу Казначейства за місцезнаходженням органу державної влади, внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності якого заподіяно шкоду.

Орган Казначейства повідомляє зазначеному органу протягом п`яти робочих днів після надходження документів про їх надходження.

У разі відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі внаслідок кримінального правопорушення, орган Казначейства повідомляє органу прокуратури за місцем досудового розслідування відповідного кримінального правопорушення.

Для забезпечення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 35 цього Порядку в Казначействі відкривається в установленому порядку відповідний рахунок (п.38 Порядку).

Безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Казначейством за рахунок і в межах бюджетних призначень, передбачених у державному бюджеті на зазначену мету.

У разі коли для здійснення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 35 цього Порядку необхідні додаткові кошти понад обсяг відповідних бюджетних призначень, Казначейство подає протягом одного місяця з дня надходження виконавчих документів Мінфіну пропозиції щодо необхідності внесення змін до закону про Державний бюджет України або виділення коштів з резервного фонду державного бюджету на зазначену мету.

Безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється з дати набрання чинності законом про внесення змін до закону про Державний бюджет України або рішенням про виділення коштів з резервного фонду державного бюджету (п.39 Порядку).

Судом встановлено з наявних в матеріалах справи доказів, що Казначейство вживало заходів з метою належного виконання виконавчих листів, у тому числі виконавчого листа, за яким стягувачем є позивач, зокрема, листом від 30.07.2019 № 5-05-1-05/12947 Казначейство звернулося до Міністерства фінансів України щодо необхідності внесення змін до закону про Державний бюджет України на 2019 щодо збільшення бюджетних призначень, у зв`язку з чим було відкладено безспірне списання коштів державного бюджету на підставі частини 2 пункту 49 Порядку.

Також відповідачем направлялися запити пропозиції до Міністерства фінансів України із пропозиціями щодо необхідності внесення змін до закону про Державний бюджет у частині збільшення видатків на виконання бюджетної програми КПКВК 3504040, а саме листи від 24.10.2019 №5-05-1-05/18327, від 19.11.2019 №5-05-1/20164, від 14.01.2020 №5-05-05/945, від 02.06.2020 №5-05-1-05/9533).

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції про те, що відповідачем прийнято до виконання виконавчий лист позивача і останнім вживаються всі передбачені законодавством заходи щодо його виконання із дотриманням принципу черговості, тобто на виконанні у ДКС України знаходились рішення судів, що надійшли та зареєстровані раніше виконавчого листа позивача, а списання коштів на користь позивача відкладено в зв`язку з недостатністю коштів для здійснення безспірного списання.

Суд зазначає, що перерахування коштів стягувачам із затримкою відбувається не через протиправні дії або бездіяльність Казначейства, а виключно у зв`язку з наявністю сформованої черги, в якій перебуває на виконанні значна кількість виконавчих документів та передбаченими у Законах про Державний бюджет України обмеженими асигнуваннями для погашення наявної заборгованості за поданими судовими рішеннями.

До аналогічних висновків прийшов Верховний Суд у постановах від 14.08.2018, 25.07.2018, 30.09.2019 (справи №№ 804/3242/17, 466/3828/17, 820/287/18).

За приписами ч.1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Колегія суддів звертає увагу на те, що до суду не надано доказів порушення прав позивача шляхом безпідставного затягування виконання судового рішення у справі №812/333/17, оскільки, як встановлено судом, відповідачем вживаються всі передбачені законодавством заходи щодо його виконання із дотриманням принципу черговості.

Усі інші аргументи сторін, у тому числі щодо добровільного виконання рішення суду по справі №812/333/11 та щодо формування бюджетних запитів, що не є предметом спору у цій справі, вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у цьому судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.

Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про необґрунтованість заявлених позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності позивача, та як наслідок, похідних позовних вимог.

Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі Hirvisaari v. Finland від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі Ruiz Torija v. Spain від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.11.2020 року по справі № 520/11732/2020 прийнято з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для його скасування не виявлено.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.11.2020 року по справі № 520/11732/2020 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.А. Калиновський
Судді З.О. Кононенко Я.М. Макаренко
Повний текст постанови складено 21.01.2021 року