Справа № 357/7468/19
Суддя: І.В. Тихонов
Дата ухвалення: 2021-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
Іменем України

13 січня 2021 рокуСєвєродонецькСправа № 357/7468/19

Луганський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Тихонова І.В.,

при секретарі судового засідання Таращенко О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 та військової частини НОМЕР_1 про зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 07.10.2019 відкрито загальне провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 (далі позивач) до командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 , в якому позивач просить суд:

- скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 №1345 від 24.05.2019;

- стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 суму вирахуваного грошового забезпечення (а.с.25-26).

Позов обґрунтовано таким.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 № 1345 від 24.05.2019 командира взводу матеріального забезпечення 1 механізованого батальйону прапорщика ОСОБА_1 , було притягнуто до адміністративної, дисциплінарної та матеріальної відповідальності за одне і те саме діяння.

Згідно статті 91 дисциплінарного статут збройних сил України, заборонено за одне правопорушення накладати кілька дисциплінарних стягнень або поєднувати одне стягнення з іншим.

Протокол про адміністративне правопорушення складений відносно ОСОБА_1 за ч.4 ст.172-11 КУпАП було направлено до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області.

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області позивача визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення передбаченого ч.4 ст.172-11 КУпАП, звільнено від адміністративної відповідальності у зв`язку із малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення відповідно до ст. 22 КУпАП та зроблено усне зауваження.

26.07.2019 постановою Київського апеляційного суду справу відносно позивача за ч.4 ст.172-11 КУпАП закрито за відсутністю складу та події адміністративного правопорушення.

Окрім цього вищезазначеним наказом № 1345 від 24.05.2019 за вищевказане правопорушення передбачене ч.4 ст.172-11 КУпАП командир військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 наклав на позивача дисциплінарне стягнення - «СУВОРА ДОГАНА», позбавив премії за травень 2019 року в повному обсязі та утримав грошове забезпечення за 1 (один) день. Всього на суму 3142 (три тисячі сто сорок дві) грн.

Вважає дії командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 не законними, а наказ № 1345 від 24.05.2019 таким, що підлягає скасуванню, оскільки Київським апеляційним судом позивача визнано не винуватим у вчиненні правопорушення, за яке позивача було притягнуто командиром ОСОБА_2 до адміністративної, дисциплінарної та матеріальної відповідальності.

07.10.2019 ухвалою Київського окружного адміністративного суду відкрито провадження в адміністративний справі № 357/7468/19 (а.с.35).

06.11.2029 надійшов відзив військової частини НОМЕР_1 на адміністративний позов ОСОБА_1 (а.с.38-41).

18.11.2019 надійшла відповідь позивача на відзив відповідача (а.с.57-60).

11.03.2020 ухвалою Київського окружного адміністративного суду справу № 357/7468/19 передано за підсудністю до Чернігівського окружного адміністративного суду (а.с.159).

25.08.2020 ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду прийнято справу №357/7468/19 до провадження та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження (а.с.166).

23.09.2020 ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду справу № 357/7468/19 передано за підсудністю до Луганського окружного адміністративного суду (а.с188).

Відповідно до витягу з протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями від 26.10.2020 справу передано для розгляду судді Тихонову І.В. (а.с.190).

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 02.11.2020 відкрито провадження в адміністративній справі та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 18.11.2020. Зобов`язано відповідача надати відзив проти позову із додатками, які підтверджують обставини, на яких гуртуються заперечення відповідача, разом із документом, що підтверджує надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи (а.с.191-192).

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 14.12.2020 закрито підготовче провадження в адміністративній справі № 357/7468/19 та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 13 січня 2020 року (а.с.221-222).

У судове засідання 13 січня 2021 року учасники справи не прибули, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином (а.с.228,229).

Позивач клопотанням від 13 січня 2021 за вх. № 1530/2021 просив провести судове засідання за його відсутності (а.с.230).

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статті 90, 72-77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), судом встановлено таке.

ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання АДРЕСА_2 (акт обстеження матеріально-побутових умов) є учасником бойових дій, що підтверджено посвідченням серії НОМЕР_3 . Відповідно до довідки, виданої 20 вересня 2019 року ТВО командира військової частини НОМЕР_1 , з 03 серпня 2019 року по 07 вересня 2019 та з 14.03.2020 брав участь у здійсненні заходів забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпечення їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів (а.с.26-1; 31; 64; 173).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №1148 від 07.05.2019 призначено службове розслідування за фактом самовільного залишення частини прапорщика ОСОБА_1 (а.с.102).

За результатами проведення службового розслідування складено акт від 24 травня 2019 року, яким встановлено, що в діях прапорщика ОСОБА_1 вбачаються ознаки складу військового адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.172-11 КУпАП (нез`явлення військовослужбовцем вчасно на службу без поважних причин тривалістю до 10 діб, вчинене в умовах особливого періоду) (а.с.98-101).

Згідно із наказом командира військової частини НОМЕР_1 за № 1345 від 24.05.2019 «Про результати службового розслідування за фактом самовільного залишення частини прапорщиком ОСОБА_1 » наказано:

1. За частиною 4 ст.172-11 КУпАП притягнути командира взводу матеріального забезпечення 1 механізованого батальйону прапорщика ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

2. За грубе порушення військової дисципліни, порушення вимог статті 11, 12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України на командира взводу матеріального забезпечення 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 прапорщика ОСОБА_1 відповідно до пупки "в" ст. 62 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України накласти дисциплінарне стягнення «СУВОРА ДОГАНА", та позбавити премії за поточний місяць в повному обсязі.

3. Помічнику командира військової частини НОМЕР_1 з фінансово-економічної роботи - начальнику служби утримати грошове забезпечення із командира взводу матеріального забезпечення 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 прапорщика ОСОБА_1 за 1 (один) день незаконної відсутності на військовій службі (а.с.27-30).

Вважаючи вищевказаний наказ про результати службового розслідування за фактом самовільного залишення частини прапорщика ОСОБА_1 протиправним, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає та враховує наступне.

Згідно зі статтею 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку (ч. 3 ст. 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Частиною 6 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" визначено види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу.

Законом України "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України" від 24 березня 1999 року N 548-XIV затверджено Статут внутрішньої служби Збройних Сил України (надалі - Статут).

Статут визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.

Відповідно до ст. 11 Статуту, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Статтею 16 Статуту визначено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Відповідно до ст. 26 Статуту, військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Згідно зі ст. 1 Дисциплінарного статуту Збройних сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 року №551-ХІV, військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України (далі - Дисциплінарний статут).

Статтею 5 Дисциплінарного статуту визначено, що за стан дисципліни у військовому з`єднанні, частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення.

Стан військової дисципліни у військовій частині (підрозділі), закладі, установі та організації визначається здатністю особового складу виконувати в повному обсязі та в строк поставлені завдання, морально-психологічним станом особового складу, спроможністю командирів (начальників) підтримувати на належному рівні військову дисципліну.

Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків.

Відповідно до ст. 45 Дисциплінарного статуту, у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Статтею 68 Дисциплінарного статуту на молодших та старших офіцерів можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну службову відповідність; пониження в посаді; пониження військового звання на один ступінь; звільнення з військової служби за службовою невідповідністю; позбавлення військового звання.

Згідно зі ст. 83 Дисциплінарного статуту, на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби (ст. 86 Дисциплінарного статуту).

Статтею 87 Дисциплінарного статуту визначено, що дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці. Під час накладення дисциплінарного стягнення командир не має права принижувати гідність підлеглого.

Суд звертає увагу на той факт, що постановою Київського апеляційного суду від 26 липня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 травня 2019 року щодо ОСОБА_1 за ч.4 ст.172-11 КУпАП скасовано, провадження у адміністративній справі закрито на підставі п.1 ст.247 КУпАП в зв`язку з відсутністю складу і події правопорушення. Зазначено, що постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає. (а.с.32-33).

Так, із вищезазначеного рішення суду встановлено, що під час апеляційного розгляду ОСОБА_1 пояснив, що 07.05.2019 у телефонному режимі повідомив заступника начальника штабу 1 механізованого батальйону старшого лейтенанта ОСОБА_4 та головного сержанта взводу матеріального забезпечення ОСОБА_5 про своє місце перебування, та обставини, які сталися, що підтверджується матеріалами справи, а саме випискою телефонних дзвінків, який належить ОСОБА_1 , та надав суду документи, які підтверджують поважність причин залишення військової частини та його лікування з 06.05.2019 - 07.05.2019 у стаціонарі Новояворівської центральної районної лікарні, копії даних документів долучено до матеріалів справи.

Пояснення свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , які містяться в матеріалах даної справи, не містять даних саме про самовільне залишення ОСОБА_1 військової частини без поважних причин, що є обов`язковою ознакою складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-11 КУпАП.

Крім того, згідно даних протоколу про адміністративне правопорушення та постанови місцевого суду, при викладенні суті вчиненого адміністративного правопорушення за ч. 4 ст. 172-11 КУпАП відсутні докази про вчинення адміністративного правопорушення в умовах особливого стану.

З наведеного вбачається, що викладені у протоколі про адміністративне правопорушення та постанові місцевого суду, фактичні обставини вчиненого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення не дають передбачених законом підстав для кваліфікації його дій за ч. 4 ст. 172-11 КУпАП.

Відповідно до частини четвертої статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З огляду на вказані положення, суд вважає звільненими від доказування обставини, встановлених Постановою Київського апеляційного суду від 26 липня 2019 року у справі № 33/824/2526/2019, щодо відсутності факту самовільного залишення ОСОБА_1 розташування військової частини НОМЕР_1 .

Оскільки в судовому порядку у справі №33/824/2526/2019 спростовано факт самовільного залишення позивачем військової частини, наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 24 травня 2019 року №1345 щодо порушення вимог статті 11, 12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, яким на командира взводу матеріального забезпечення 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 прапорщика ОСОБА_1 відповідно до пункту "в" ст. 62 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України накладено дисциплінарне стягнення «СУВОРА ДОГАНА" та позбавлено премії за поточний місяць в повному обсязі є протиправним та підлягає скасуванню.

Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд зазначає, що звертаючись до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, позивач у прохальній частини позову просить суд стягнути з військової частини НОМЕР_1 на його користь суму вирахуваного грошового забезпечення. Вимоги щодо стягнення позбавленої премії не зазначено.

Так, з вище оскаржуваного наказу встановлено, що помічнику командира військової частини НОМЕР_1 з фінансово-економічної роботи - начальнику служби утримати грошове забезпечення із командира взводу матеріального забезпечення 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 прапорщика ОСОБА_1 за 1 (один) день незаконної відсутності на військовій службі.

У зв`язку з чим підлягає задоволенню і вимога позивача про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 суму утриманого грошового забезпечення за 1 (один) день незаконної відсутності на військовій службі.

Щодо позовних вимог до командира військової частини НОМЕР_1 суд дійшов до висновку про їх необґрунтованість з огляду на таке.

З огляду позовної заяви встановлено, що позивач звертає вимоги до командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 .

Протокольною ухвалою від 24.01.2020 судом постановлено залучити до участі у справі другого відповідача - військову частину НОМЕР_1 (а.с. 159).

Військова частина є територіальним органом Міністерства оборони України, яку очолює командир.

Так, командир підписує накази військової частини як уповноважена особа.

Таким чином, у заявлених позовних вимогах належним відповідачем є саме Військова частина НОМЕР_1 , а не її командир, що підписує розпорядчу документацію як уповноважена особа.

Відповідно до п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням з`ясованих обставин, досліджених матеріалів справи суд дійшов до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 244 КАС України, під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 132 КАС України).

Відповідно до частин першої, третьої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, судові витрати стягненню в порядку ст.139 КАС України не підлягають.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 місце проживання: АДРЕСА_2 ) до військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_5 , АДРЕСА_4 ) про зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ військової частини НОМЕР_1 №1345 від 24.05.2019 про накладення дисциплінарного стягнення за результатами службового розслідування щодо факту самовільного залишення частини прапорщиком ОСОБА_1 .

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 суму утриманого грошового забезпечення за 1 (один) день незаконної відсутності на військовій службі.

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_1 в дохід Державного бюджету України судовий збір в сумі 1681,60 грн.

Рішення може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Луганський окружний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 22 січня 2021 року.

Суддя І.В. Тихонов