Справа № П/811/1131/16
Суддя: Желтобрюх І.Л.
Дата ухвалення: 2021-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2021 року

м. Київ

справа № П/811/1131/16

адміністративне провадження № К/9901/37529/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

Головуючої судді - Желтобрюх І.Л.,

суддів: Білоуса О.В., Блажівської Н.Є.,

розглянувши у порядку письмового провадженнякасаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06 лютого 2017 року (судді: Шальєва В.А., Білак С.В., Олефіренко Н.А.) у справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Світловодського відділення Олександрійської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування рішення та податкового повідомлення-рішення,

в с т а н о в и в :

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1 , позивач) звернулась до суду з адміністративним позовом до Світловодського відділення Олександрійської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області (далі - Олександрійської ОДПІ ГУ ДФС у Кіровоградській області, відповідач), в якому просила визнати протиправними та скасувати рішення про застосування штрафних санкцій від 11.08.2016 № та податкове повідомлення - рішення від 12.08.2016 №.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2016 року позов задоволено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06 лютого 2017 року скасовано постанову суду першої інстанції та ухвалено нову, якою в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції позивач подав касаційну скаргу, у якій просив скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі постанову першої інстанції. В обґрунтування вимог касаційної скарги посилається на те, що судом апеляційної інстанції неповно з`ясовано та не доведено обставини, що мають значення для справи, а висновки, викладені в оскаржуваному рішенні, не відповідають обставинам справи.

Відзиву на касаційну скаргу до суду не надходило.

Так, в ході розгляду справи судами попередніх інстанцій було встановлено, що Світловодським відділенням Олександрійської ОДПІ ГУ ДФС у Кіровоградській області проведено камеральну перевірку податкової звітності - платежів за спеціальне використання рибних та інших водних живих ресурсів за 2014, 2015, I квартал 2016 роки ФОП ОСОБА_1 , за результатами якої складено Акт від 28.07.2016 №28/1202/ НОМЕР_1 .

В ході проведення перевірки податковим органом встановлено: неподання (несвоєчасне подання) позивачем податкової звітності з податку або збору (обов`язкового платежу), відповідальність за що передбачена пунктом 120.1 статті 120 розділу II Податкового кодексу України (далі - ПК України); заниження або завищення суми податкових зобов`язань, заявлених у податкових деклараціях (розрахунках), уточнюючих деклараціях (розрахунках), відповідальність за що передбачена пунктом 123.1 статті 123 розділу II ПК України.

На підставі вищеозначеного Акта перевірки контролюючим органом були винесені: рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 06.03.2013 по 07.06.2016 від 11.08.2016 № на суму 1048,56 грн; податкове повідомлення-рішення від 12.08.2016 № про збільшення суми грошового зобов`язання за штрафними (фінансовими) санкціями за платежем «Плата за спеціальне використання рибних та інших водних ресурсів» в розмірі 8330,00 грн.

Вирішуючи даний спір та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що станом на день проведення камеральної перевірки у контролюючого органу відсутні повноваження на стягнення плати за спеціальне використання рибних та інших водних ресурсів, оскільки така плата не передбачена ПК України. Висновок про скасування рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 11.08.2016 р. № судом першої інстанції мотивований тим, що відповідно до довідки № 22 станом на 17.01.2014 у позивача відсутня заборгованість зі сплати податків та зборів.

Натомість суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскільки законодавством встановлено справляння збору за спеціальне використання об`єктів тваринного світу, в тому числі за спеціальне використання рибних та інших водних живих ресурсів, позивач є особою, що здійснює спеціальне використання водних біоресурсів та зобов`язаний подавати контролюючому органу розрахунок збору. Також, дослідивши надані сторонами докази, суд дійшов висновку про підтвердження факту несвоєчасного перерахування позивачем єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, та, як наслідок, -правомірність застосування відповідачем штрафних санкцій та пені. Зауваживши при цьому, що посилання суду першої інстанції на довідку № 22, складену станом на 17.01.2014, відповідно до відомостей якої у позивача відсутня заборгованість зі сплати податків та зборів, колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки відповідно до розрахунку штрафних санкцій позивачем здійснювалось перерахування єдиного внеску із порушенням строків, починаючи з липня 2014 року.

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимог касаційної скарги, з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Питання регулювання плати за спеціальне використання рибних та інших водних ресурсів на час виникнення спірних правовідносин було урегульовано Порядком справляння збору за спеціальне використання рибних та інших водних живих ресурсів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 6 квітня 1998 року №449 (далі - Порядок №449) та Інструкцією про порядок обчислення та внесення платежів спеціальне використання рибних та інших водних живих ресурсів, затвердженої Наказом Державного комітету рибного господарства України, Міністерства економіки України, Міністерства фінансів України, Міністерства охорони навколишнього природного середовища та ядерної безпеки України, Державної податкової адміністрації України від 24.12.99 №167/156/299/300/650 (далі - Інструкція).

Відповідно до п. 2 Порядку № 449 до спеціального використання належать усі види користування водними живими ресурсами (за винятком любительського і спортивного рибальства у водоймах загального користування), що здійснюються з їх вилученням (добуванням, збиранням, тощо) з природного середовища.

Згідно з п. 3 Порядку № 449 спеціальне використання рибних та інших водних живих ресурсів здійснюється підприємствами, установами, організаціями та громадянами (далі - користувачами) за наявності дозволів та за відповідний збір.

За приписами п. 5 цього Порядку розмір збору за спеціальне використання рибних та інших водних живих ресурсів обчислюється з урахуванням виду ресурсів, нормативів збору, визначених Кабінетом Міністрів України, і квоти вилову.

Збір за спеціальне використання рибних та інших водних живих ресурсів - це сума авансового платежу за одержання користувачами квот вилову в розмірі 5 відсотків вартості квоти, щоквартальний збір за фактичний вилов рибних та інших водних живих ресурсів із зменшенням на суму авансового платежу і витрат на здійснення в попередні періоди рибоводно-меліоративні роботи та роботи з відтворення рибних та інших водних живих ресурсів.

У разі спеціального використання рибних та інших водних живих ресурсів, для яких не встановлено ліміти (квоти) на їх спеціальне використання, а також коли вилов зазначених ресурсів здійснюється без квотування в межах загального ліміту, розмір збору обчислюється на основі нормативів збору та фактичних обсягів вилову у звітному періоді. В таких випадках збір справляється щоквартально.

Пунктом 6 Порядку № 449 встановлено, що справляння збору здійснюється після отримання в установленому порядку користувачами квот на спеціальне використання рибних та інших водних живих ресурсів.

Квоти визначаються Державним агентством рибного господарства шляхом поділу ліміту на частки між користувачами.

Порядок обчислення та внесення платежів за спеціальне використання рибних та інших водних живих ресурсів встановлює Інструкція, пунктом 2.2 якої передбачено, що користувач зобов`язаний вести облік вилучених водних живих ресурсів наростаючим підсумком з початку року та щокварталу складати в двох примірниках розрахунок за встановленою формою згідно з додатком. Один примірник розрахунку подається державному податковому органу за місцем реєстрації користувача як суб`єкта господарської діяльності, другий - органу рибоохорони Держкомрибгоспу України, в зоні діяльності якого користувач здійснює вилучення водних живих ресурсів, не пізніше 20 числа місяця, наступного за звітним кварталом.

Відповідно до Інструкції контроль за обчисленням і внесенням плати за спеціальне використання водних живих ресурсів здійснюють державні податкові органи та органи рибоохорони Держкомрибгоспу України.

В свою чергу податкові органи у відповідності до приписів пп.19-1.1.2. ст. 19-1 ПК України (тут та далі у редакції, чинній на виникнення спірних правовідносин) виконують функції контролю своєчасності подання платниками податків та платниками єдиного внеску передбаченої законом звітності (декларацій, розрахунків та інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів), своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків, зборів, платежів.

Відповідно до статті 6 ПК України податком є обов`язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.

Збором (платою, внеском) є обов`язковий платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників зборів, з умовою отримання ними спеціальної вигоди, у тому числі внаслідок вчинення на користь таких осіб державними органами, органами місцевого самоврядування, іншими уповноваженими органами та особами юридично значимих дій.

Сукупність загальнодержавних та місцевих податків та зборів, що справляються в установленому цим Кодексом порядку, становить податкову систему України.

За приписами статті 8 ПК України виключно цим Кодексом встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори.

До загальнодержавних належать податки та збори, що встановлені цим Кодексом і є обов`язковими до сплати на усій території України, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, у межах їх повноважень, і є обов`язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Як суд першої, так і суд апеляційної інстанції констатували відсутність збору за спеціальне використання рибних та інших водних живих ресурсів в переліку загальнодержавних податків з зборів, який міститься в статті 9 ПК України, та в переліку, передбаченому статтею 10 цього кодексу, якою визначені місцеві податки.

Підставою ж для висновку суду апеляційної інстанції щодо наявності у контролюючого органу повноважень з приводу контролю своєчасності подання звітності та сплати позивачем збору за спеціальне використання рибних та інших водних ресурсів слугували положення пункту 2 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України, відповідно до яких було встановлено, що збори (плата, внески), не встановлені цим Кодексом як загальнодержавні або місцеві, але встановлені законодавчими актами України як обов`язкові платежі до набрання чинності цим Кодексом, справляються за правилами, встановленими цими законодавчими актами України, до набрання чинності законом про адміністративні послуги та іншими законами, що регулюватимуть справляння відповідних зборів (плати, внесків).

Однак, колегія суддів не може погодитись із таким висновком суду апеляційної інстанції, оскільки такий пункт втратив чинність з 01.01.2014 відповідно до Закону України «Про адміністративні послуги», а тому не поширює свою дію на спірні правовідносини.

Таким чином, станом на день проведення камеральної перевірки щодо плати за спеціальне використання рибних та інших водних ресурсів у контролюючого органу були відсутні повноваження з приводу контролю своєчасності подання платниками звітності та сплати збору за спеціальне використання рибних та інших водних ресурсів, що свідчить про протиправність податкового повідомлення-рішення від 12.08.2016 №, як такого, що прийняте таким, що прийняте не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що передбачений законодавством.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції в цій частині по своїй суті є правильним. У свою чергу, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд неправильно застосував норми матеріального права, внаслідок чого помилково скасував рішення суду першої інстанції.

Разом з тим, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду апеляційної інстанції щодо правомірності застосування до позивача штрафних санкцій та пені у зв`язку із несвоєчасним перерахуванням єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 06.03.2013 по 07.06.2016, з огляду на обставини, повно і правильно встановлені в ході апеляційного перегляду справи.

Доводи касаційної скарги за вказаним епізодом висновків суду апеляційної інстанції не спростовують та зводяться фактично до переоцінки (додаткової перевірки) доказів стосовно встановлених судами попередніх інстанцій фактичних обставин у справі, що знаходиться за межами касаційного перегляду, встановлених частиною першою статті 341 КАС України.

Відповідно до статті 352 КАС України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

З урахуванням вищенаведеного постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06 лютого 2017 року підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 12.08.2016 № , із залишенням в силі в цій частині постанови Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2016 року. В решті постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06 лютого 2017 року є законною та обґрунтованою, а відтак підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтями 3, 341, 345, 349, 352, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06 лютого 2017 року скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 12.08.2016 № та залишити в цій частині в силі постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2016 року.

В решті постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не оскаржується.

Головуюча суддя І.Л. Желтобрюх

Судді О.В. Білоус

Н.Є. Блажівська