Справа № 640/26378/19
Суддя: Бужак Наталія Петрівна
Дата ухвалення: 2021-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Бужак Н. П.

Суддів: Костюк Л.О., Кобаль М.І.

За участю секретаря: Кондрат Л.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Офісу Генерального прокурора та ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 жовтня 2020 року, суддя Головань О.В., у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, скасування наказу про звільнення, стягнення середного заробітку за час вимушеного прогулу,-

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Офісу Генерального прокурора у якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ вд 29.11.2019 року №1057-вк про звільнення з посади прокурора;

- поновити ОСОБА_1 на посаді прокуора першого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України з 06.12.2019 року;

- скасувати запис про звільнення від 06.12.2019 року у трудовій книжці ОСОБА_1 ;

- стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 06.12.2019 року по дату винесення судового рішення.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 жовтня 2020 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним п. 1 наказу Генерального прокурора від 29.11.2019 № 1057-вк в частині виключення майора юстиції ОСОБА_1 із списків особового складу Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України з 06.12.2019року. Стягнуто з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 06.12.2019 р. по 26.10.2020 р. в розмірі 334 818 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 та Офіс Генерального прокурора звернулись з апеляційними скаргами, в яких просять:

- ОСОБА_1 скасувати повністю рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

- Офіс Генерального прокурора скасувати рішення Окружного адміністративного суду від 26.10.2020 року в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, заслухавши осіб, що з`явились в судове засідання, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, апеляційна скарга офісу Генерального прокурора підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 01.02.2010 року призначений стажистом Ужгородської міжрайонної прокуратури та з 14.06.2010 року, а у подальшому був призначений на посаду помічника прокурора міста Ужгорода.

Відповідно до ч. 5 ст. 5, ст. 6, 20, 23 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" наказом Міністра оборони України від 19.11.2015 року №926 з ОСОБА_1 укладено контракт про проходження громадянином України військової служби у Збройних Силах України строком на 5 років, прийнято його на військову службу за контрактом осіб офіцерського складу та відряджено до Генеральної прокуратури України із залишенням на військовій службі для призначення на відповідні посади.

Наказом Генерального прокурора України від 23.11.2015 року №418-вк на підставі ст.9, 27 Закону України "Про прокуратуру" юриста І-го класу ОСОБА_1 призначено на посаду прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення у кримінальних провадженнях слідчого відділу управління процесуального керівництва та нагляду за додержанням законів органами, що провадять оперативно-розшукову діяльність Головної військової прокуратури України в порядку переведення з прокуратури Закарпатської області.

Наказом Генерального прокурора України від 30.11.2015 року №592-кв підставі ст. 9 Закону України "Про прокуратуру" та ст. 24 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" капітана юстиції ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України та призначено на посаду прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення у кримінальних провадженнях слідчого відділу управління процесуального керівництва та нагляду за додержанням законів органами, що провадять оперативно-розшукову діяльність Головної військової прокуратури України.

Наказом Генерального прокурора України від 17.11.2017 року №742-вк на підставі ст.9, 27 Закону України "Про прокуратуру", п. 82 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008, майора юстиції ОСОБА_1 призначено з 21.11.2017р. на посаду прокурора першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення у кримінальних провадженнях управління процесуального керівництва та нагляду за додержанням законів органами, що провадять оперативно-розшукову діяльність Головної військової прокуратури України.

Відповідно до наказу Генерального прокурора України від 21.06.2019 р. №448-кв на підставі ст. 9, 27 Закону України "Про прокуратуру", п. 82 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 р. №1153/2008, майора юстиції ОСОБА_1 з 24.06.2019 р. призначено на посаду прокурора першого відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України.

25.09.2019 р. набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" від 19.09.2019 р. №113-ІХ, згідно з яким передбачено припинення діяльності військових прокуратур.

Згідно з п. 21 р. І Закону №113-ІХ у Законі України "Про прокуратуру" п. 4 ч. 1 ст. 7, передбачено військові прокуратури як складову системи прокуратури України, ч. 4 ст. 8, якою передбачено утворення у Генеральній прокуратурі України (на правах самостійного структурного підрозділу) Головної військової прокуратури, яку очолює заступник Генерального прокурора - Головний військовий прокурор, виключено.

Згідно з п. 18, 21 р. ІІ Закону №113-ІХ прокурорам та слідчим військових прокуратур, які є військовослужбовцями і проходять військову службу за контрактом, надається право достроково припинити контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України. Прокурорам та слідчим військових прокуратур, які є військовослужбовцями і проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, надається право достроково звільнитися з військової служби.

Установлено, що з дня набрання чинності цим Законом: 1) військові прокуратури, прокурори та слідчі військових прокуратур припиняють виконувати свої повноваження у порядку та строки, визначені Генеральним прокурором.

04.11.2019 року ОСОБА_1 на ім`я Генерального прокурора подано рапорт про звільнення з військової служби у запас за пп. "г" п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу", у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.

05.11.2019 року на підставі рапорту заступником Генерального прокурора України - Головним військовим прокурором підписано відповідне подання та листом від 05.11.2019 року його скеровано до Департаменту кадрової політики Міністерства оборони України.

Наказом Міністра оборони України (по особовому складу) від 11.11.2019 р. №631 відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас за пп. "г" (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів).

Наказом Генерального прокурора України від 29.11.2019 р. №1057-вк на підставі наказу Міністра оборони України від 11.11.2019 р. №631, ст. 9 Закону України "Про прокуратуру", ст. 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" ОСОБА_1 з 06.12.2019 р. звільнено з військової служби у запас відповідно до пп. "г" п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу".

Оспорюючи законність наказу Генерального прокурора від 29.11.2019 №1057 щодо його звільнення з військової служби у запас позивач звернувся до суду з даним позовом.

Позов позивач обгрунтував тим, що на момент прийняття оскаржуваного наказу були відсутні підстави вважати, що у Генеральній прокуратурі України відбулось скорочення штатів або проведено реорганізаційні заходи, які б свідчити про наявність підстав для його звільнення. В наказі відсутні дані про те чи було позивача звільнено із займаної посади прокурора першого відділу, тоді як така підстава звільнення як звільнення з військової служби в запас не передбачена Законом України «Про прокуратуру». Окрім того, звільнення з військової служби в запас не може важатись звільненням з посади прокурора Генеральної прокуратруи України згідно ст. 51 Закону України « Про прокуратуру».

Погодитись з такими доводами позивача колегія суддів не може з огляду на наступне.

Приписами статті 27 Закону № 1697-VII встановлено, що порядок проходження військової служби громадянами України у військовій прокуратурі визначається відповідним положенням, яке затверджується Президентом України.

Військовослужбовці військової прокуратури у своїй діяльності керуються Законом України «Про прокуратуру» і проходять військову службу відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та інших законодавчих актів України, якими встановлено правові та соціальні гарантії, пенсійне, медичне та інші види забезпечення, передбачені законодавством для осіб офіцерського складу Збройних Сил України.

Так, порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України визначений Положення № 1153/2008.

Отже, на позивача в період його призначення та увільнення з органів прокуратури та на час його проходження військової служби у військовій прокуратурі розповсюджувалася дія Закону № 2232-XII та Положення № 1153/2008.

Колегія суддів звертає увагу, що позивач в період його призначення та звільнення проходив військову службу, був звільнений з віськової служби за його заявою згідно наказу Міністра Оборони України №631 від 11 листопада 2019 року.

Відповідно до вимог Закону №2232-ХІІ та п. 5 Положення про проходження громадянами України військової служби у ЗС України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008, громадяни України, які проходять військову службу, є військовослужбовцям ЗС України.

Військовослужбовці ЗС України та інших військових формувань можуть бути відряджені до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі.

Згідно з ч.4 ст. 27 Закону України «Про прокуратуру» у редакції, що діяла до прийняття Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» №113-ІХ, військовими прокурорами призначалися громадяни з числа офіцерів, які проходять військову службу або перебувають у запасі і мають вищу юридичну освіту, за умови укладення з ними контракту про проходження служби осіб офіцерського складу у військовій прокуратурі.

Військові посади військових прокуратур передбачені Указом Президента України від 22.09.2014 року №737/2014 «Про перелік посад військових прокурорів і слідчих військових прокуратур та граничних військових звань за цими посадами».

За змістом даного Указу Президента України військовослужбовці військової прокуратури у своїй діяльності керуються Законом №1697-VІІ і проходять військову службу відповідно до Закону №2232-ХІІ та інших законодавчих актів України.

Таким чином, військовослужбовці на посадах прокурорів військових прокуратур при здійсненні своїх повноважень керуються положеннями Закону №1697-УІІ. Водночас призначення та звільнення, а також вирішення інших питань, пов`язаних з проходженням військової служби, у т.ч. соціальних гарантій здійснювалось відповідно до Закону №2232-ХІІ та інших законодавчих актів, які передбачають гарантії та види забезпечення для осіб офіцерського складу ЗС України.

Згідно з ч.1 ст. 51 Закону №1697-УІІ визначено, що військовослужбовці можуть бути звільнені з військової служби відповідно до законодавства, що регулює порядок її проходження, а також у зв`язку з переведенням на інші посади в органах прокуратури України або за власним бажанням.

Колегія суддів зазначає, що переведення на інші посади в органах прокуратури відбувається у порядку, передбаченому розділом V «Порядку зайняття посади прокурора та порядок звільнення прокурора з адміністративної посади» Закону №1697-VІІ.

Відповідно до частини 7 ст. 26 Закону №2232-ХІІ звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому Положенням про проходження військової служби у ЗС України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформ органів прокуратури» №113-ІХ передбачено початок роботи Офісу Генерального прокурора, обласних, окружних прокуратур, проведення атестації усіх прокурорів та слідчих органів прокуратури, які на день набрання чинності цим Законом займають вказані посади у Генеральній прокуратурі, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах та переведення їх на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі їх успішного проходження.

Отже, з метою реалізації Законом №113-ІХ заходів в органах прокуратури, починаючи з жовтня 2019 року відбулися стурктурні та кадрові зміни.

Відповідно до наказу Генерального прокурора №358 від 27.12.2019 року юридичну особу Генеральна прокуратура України перейменовано в Офіс Генерального прокурора без зміни ідентифікаційного коду юридичної особи.

Наказом Генерального прокурора від 21.12.2019 року №99 шц затверджено структуру Офісу Генерального прокурора, у якій відсутня військова прокуратура, на посадах якої прокурори мають статус військовослужбовців.

Підпунктом «г» п.2 ч.5 ст. 26 Закону №2232-ХІІ визначено, що контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів - у разі неможливості їх використання на службі.

Підпунктом 1 п. 226 Положення встанорвлено, що військовослужбовці звільняються з військової служби при скороченні посади, яку військовослужбовець займає, у т.ч. при ліквідації (розформуванні), реорганізації військових частин або державних органів, підприємств, установ, організацій, державних та комунальних навчальних закладів.

За змістом п. 245 Положення, звільнення з військової служби військовослужбовців, відряджених до державнх органів, підприємств, установ, навчальних закладів, здійснюється посадовими особами, зазначеними у п. 153 Положення (у даному випадку Міністерством оборони), за поданням керівників державних орагнів, підприємств, установ, організацій, навчальних закладів, до яких вони відряджалися, без зарахування в розпорядження Міністерства оборони України.

Днем закінчення військової служби є день, зазначений у наказі про звільнення з посади і в державних органах, до яких вони були відряджені.

Як встановлено колегією суддів, 04.11.2019 року позивач подав до Генеральної прокуратури рапорт про звільнення з військової служби у запас на підставі п «г» п.2 ч.5 ст. 26 Закону №2232-ХІІ у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.

Відповідно до вимог п. 245 Положення заступником Генерального прокурора - Головним військовим прокурором було надіслано до Міністерства оборони України 05.11.2019 року подання про звільнення позивача з військової служби.

У подальшому, наказом Міністра оборони України від 11.11.2019 року ОСОБА_1 звільнено з військової служби з підстав, які зазначені у його заяві та вказані у поданні.

З урахуванням зазначеного наказу Міністра оборони України, відповідно до наказу Генерального прокурора від 29.11.2019 року №1057-вк позивача звільнено з військової служби у запас на підставі пп. «г» п.2 ч.5 ст. 26 Закону №2232-ХІІ та виключено із списків особового складу військової прокуратури.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що у зв`язку з припиненням правовідносин, пов`язаних з проходженням військової служби, припиняються і правовідносини з Генеральною прокуратурою України, так як позивач є військовослужбовцем та був відряджений до Генеральної прокуратури України.

Згідно з ч.3 ст.16 Закону України «Про прокуратуру», прокурор призначається на посаду безстроково та може бути звільнений з посади, його повноваження на посаді можуть бути припинені лише з підстав та в порядку, передбачених законом.

Як встановлено судом, на момент звільнення ОСОБА_1 не працював в Генеральній прокуратурі, а проходив військову службу.

Відповідно до наказу Генерального прокурора від 11.06.2020 року №1494ц внесено зміни до наказу Генерального прокурора від 29.11.2019 року №1057 вк згідно якого позивача звільнено як з військової служби, так і з органів прокуратури.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу, що правовідносини з приводу проходження військової служби позивачем не є трудовими відносинами, а тому КЗпП України щодо порядку звільнення з військової служби на позивача не розповсюджуються.

Оскільки позивач проходив військову службу, його звільнення з військової служби з посади, на якій він проходи службу, має відбуватися з дотриманням Закону України №2232-Х-ІІ.

Враховуючи те, що на ОСОБА_1 як на військовослужбовця Збройних сил України розповсюджується дія Положення № 1153/2008, а також враховуючи, що позивачем 04.11.2019 року було подано рапорт про звільнення, звільнення останнього на підставі вказаного рапорту згідно з Положенням № 1153/2008 відповідає вимогам Закону.

Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у рішенні від 13.06.2018 року №826/25061/15.

Посилання позивача на те, що Законом №113-ІХ надано право прокурорам військових прокуратур достроково припинити контракт про проходження військової служби у ЗС України без пов`язаних з цим звільнення з органів прокуратури, суд не приймає до уваги, так як зазначений Закон не містить норм,які б вказували на можливість продовження перебування на посаді військового прокурора у разі дострокового розірвання контракту та припинення військової служби.

З аналізу положень п.18 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №1130ІХ слідує, що право достокового припинення контракту про проходження громадянами України військової служби в ЗС України надано прокурорам та слідчим військових прокуратур, які є військовослужбовцями і проходять військову службу за контрактом, у разі успішного проходження ними атестації з метою переведення на посаду прокурора в офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах.

Як встановлено судовою колегією, надіслана ОСОБА_1 . Генеральному прокурору заява про переведення до Офісу Генерального прокурора за своїм змістом та формою не відповідала вимогам Закону №113-ІХ та Порядку, так як позивач не вказав про намір пройти атестацію, не надав згоду на застосування процедур та у мов проведення атестації.

Відповідно до вимог чинного законодавства, прокурори Генеральної прокуратури, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратупри, які не подали у встановлений строк заяви до Генерального прокоурора про переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури та про намір у зв`язку із цим пройти атестацію, неуспішно її пройшли, не надали у разі успішного проходження атестації, згоди протягом 3 робочих днів на переведення на запропоновану посаду в Офісі Генерального прокурора, обласній прокуратурі, окружній прокуратурі до Офісу Генерального прокурора, обласної, окружної прокуратур не переводяться і звільняються.

Також прокурори звільняються, якщо у Офісі генерального прокурора, обласних, окружних прокуратурах відсутні вакантні посади, на які може бути здійснено переведення такого прокурора, який успішно пройшов атестацію (п.19, розділ ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» закону №113-ІХ).

Як зазначено відповідачем та дана обставина не спростована в ході розгляду справи, позивачем фактично не було в установлений строк подано заяву затвердженої форми до Генеральної прокуратури про переведення до Офісу Генерального прокурора, не зазначено про намір пройти атестацію, та не надано згоди на застосування процедур та умов проведення атестації.

Безпідставними є доводи позивача і про те, що Порядок, затверджений наказом Генерального прокурора №221 від 03.10.2019 року, не набув чинності, оскільки такий Порядок був опублікований на офіційному веб-сайті Генеральної прокуратури 04.10.2019 року та набув чинності у відповідності до вимог чинного законодавства України.

Що стосується повноважень Генерального прокурора на звільнення позивача, то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 131-1 Консьтитуції України, в Україні діє прокуратура. Прокуратуру в Україні очолює Генеральний прокурор.

Повноваження Генерального прокурора щодо звільнення прокурорів передбачені ст. 9 Закону №1697-УІІ та п. 19 розділу ІІ «Прикінчеві та перехідні положення» Закону №113-ІХ.

Відповідно до п.19 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ прокурори, які на день набрання чинності цим законом займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора за умови настання однієї з підстав, передбаченитх підпунктами 1-4 цього пункту. Указані в цьому пункті прокурори можуть бути звільнені з посади прокуролра також і на інших посадах, передбачених Законом №1697-УІІ.

Окрім того, згідно з п. 3 розділу ІІ «Прикінцевих і Перехідних положень» Закону №113-ІХ, до дня початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур, їх повноваження здійснюють відповідно Генеральна прокуратура України, регіональні прокуратури, місцеві прокуратури.

Таким чином, наказ від 29.11.2019 року №1057-вк Генеральним прокурором видано на підставі, в межах поноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Щодо непопередження позивача про наступне звільнення, як те мотивує позивач, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з п.6 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення Закону №113-ІХ з дня набрання чинності цим законом, усі прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення у зв`язку з ліквідацією чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Отже, виходячи з вищевикладеної норми Закону позивач вважається таким, що попереджений про можливе майбутнє звільнення.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів доходить висновку, що наказ Генерального прокурора №1057-вк від 29.11.2019 року є законним, прийнятий на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а тому підстав для визнання його протиправним та скасування не має.

З цих підстав, колегія суддів не вбачає підстав для поновлення позивача на посаді до органів прокуратури, скасування запису у трудовій книжці про звільнення та про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки позивача було на законних підставах звільнено з військової служби у запас відповідно до п. «г» п.2 ч.5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і війському службу».

Доводи суду першої інстанції проте, що позивача не звільнено з органів прокуратури, колегія суддів вважає помилковими з огляду на вищевикладені доводи та встановлені у справі обставини.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на вищезазначені правові норми, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції помилково було прийнято оскаржуване рішення від 26 жовтня 2020 року не лише в частині задоволення позовних вимог, а й в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо підстав для відмови у задовленні позовних вимог, а тому вважає за необхідне рішення суду скасувати у повному обсязів та прийняти нове судове рішення, яким повністю відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Офісу Генерального прокурора задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 жовтня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, скасування запису про звільнення, стягнення середнього заробітку відмовити повністю.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Костюк Л.О.

Кобаль М.І.

Повний текст виготовлено: 20 січня 2021 року.