Справа № 640/10277/19
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2021-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2021 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Степанюка А.Г.,

суддів - Губської Л.В., Епель О.В..

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на прийняте у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 жовтня 2020 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у м. Києві про скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки), -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2019 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - Позивач, ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Головного управління ДФС у м. Києві (далі - Відповідач, ГУ ДФС у м. Києві) про скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 16.05.2019 року №Ф-72967-17 про сплату 8 364,92 грн. недоїмки з єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.10.2020 року позов задоволено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що оскільки постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.11.2017 року у справі № 826/5025/17 скасовано рішення ДПІ у Деснянському районі ГУ ДФС у м. Києві від 17.02.2017 року №322/26-52-13-02-38 про виключення ФОП ОСОБА_1 з реєстру платників єдиного податку, то Позивач перебував на спрощеній системі оподаткування і не втрачав статусу платника єдиного податку, а тому спірна вимога про донарахування єдиного внеску підлягає скасуванню.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДПС у м. Києві як правонаступник ГУ ДФС у м. Києві подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що, оскаржувана вимога прийнята у відповідності до вимог законодавства України, оскільки з огляду на те, що ФОП ОСОБА_1 виключено з реєстру платників єдиного податку з 01.10.2013 року згідно рішення від 17.02.2017 року, то в інтегрованій картці платника по коду 71040000 (для фізичних осіб, які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність) обліковується щоквартальні нарахування єдиного внеску як фізичної особи-підприємця, що перебував на спрощеній системі оподаткування за період з III кварталу 2013 по IV квартал 2016 року та здійснювалося автоматичне нарахування єдиного внеску за січень-грудень 2017 року як фізичної особи-підприємця, що перебував на загальній системі оподаткування, у розмірі мінімального страхового внеску за кожен місяць. Апелянт також звернув увагу, що на підставі даних ІС «Податковий блок» ФОП ОСОБА_1 подано звіти за 2013-2017 роки за формою згідно таблиць 2 додатка 5, що суперечить нормам чинного законодавства. Окремо підкреслив, що для приведення інтегрованої картки платника ОСОБА_1 у відповідність до вимог чинного законодавства останньому необхідно подати заяву на зняття актуальності з помилково поданої звітності за 2013-2017 роки, та перездати звіти, дотримуючись норм Порядку №435.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.11.2020 року було відкрито апеляційне провадження у справі та встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

У відзиві на апеляційну скаргу Позивач просить її залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що у контролюючого органу немає жодних правових підстав для донарахування недоїмки по єдиному внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування. Щодо пропозиції Апелянта подати заяву та перездати звіти Позивач вважає спробою отримати документи на свою користь та виправдати свої неправомірні дії.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.01.2021 року призначено справу до розгляду у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 перебуває з 19.06.2013 року на обліку у ДПІ у Деснянському районі ГУ ДФС у м. Києві як фізична особа-підприємець, а з 01.01.2013 року по 30.09.2013 року застосовував спрощену систему оподаткування 2-ої групи оподаткування із ставкою 20% до розміру мінімальної заробітної плати.

Судом першої інстанції встановлено, що ДПІ у Деснянському районі ГУ ДФС у м. Києві було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 18.06.2013 року по 22.08.2016 року, висновки якої зафіксовані в акті від 26.11.2016 року №10679/26-52-13-06/ НОМЕР_1 .

У ході перевірки встановлено, зокрема, порушення ФОП ОСОБА_1 вимог п. п. 291.4, 291.5 ст. 291, п. 293.4 ст. 293. пп. 298.2.3 п. 298.2 ст. 298 Податкового кодексу України, а саме - умов перебування на спрощеній системі оподаткування, у зв`язку з чим реєстрація платника єдиного податку підлягає анулюванню з 01.10.2013 року. На підставі висновків акту перевірки прийнято рішення від 17.02.2017 року №322/26-52-13-02-38 про виключення ФОП ОСОБА_1 з реєстру платників єдиного податку та зазначене рішення внесено до АІС «Податковий блок» 22.02.2017 року.

Разом з тим, постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.11.2017 року №826/5025/17, яка набрала законної сили 02.04.2018 року, рішення ДПІ у Деснянському районі ГУ ДФС у м. Києві від 17.02.2017 року №322/26-52-13-02-38 про виключення ФОП ОСОБА_1 з реєстру платників єдиного податку визнано протиправним та скасовано.

Судом першої інстанції також встановлено, що Відповідач всупереч наведеного рішення суду, не поновив Позивача у реєстрі платника єдиного податку. Водночас, контролюючий орган провів у 2018 році розрахунки єдиного внеску по відношенню до Позивача, вважаючи його у 2018 році фізичною особою-підприємцем на загальній системі оподаткування, у зв`язку з чим надіслав вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 16.05.2019 року № Ф- 72967-17 про сплату 8 364,92 грн.

На підставі встановлених вище обставин, виходячи з системного аналізу приписів ст. ст. 1, 4, 6, 9, 13, 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року № 2464-VI (далі - Закон), Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 20.04.2015 року № 449 (далі - Інструкція №449), суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, адже з урахуванням рішення суду у справі №826/5025/17 у контролюючого органу відсутні підстави вважати Позивача фізичною особою-підприємцем, яка перебуває на загальній системі оподаткування.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначаються Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 6 Закон платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Частиною 3 статті 9 Закон встановлено, що обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закон недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Пунктом 7 частини 1 статті 13 Закон визначено, що органи доходів і зборів мають право стягувати з платників несплачені суми єдиного внеску.

За правилами ч. ч. 1-4 ст. 25 Закону рішення, прийняті органами доходів і зборів та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов`язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами.

Положення цієї статті поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов`язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

У разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Порядок стягнення заборгованості з платників єдиного внеску, формування, оформлення та надсилання вимоги про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску передбачений розділ VI Інструкції №449.

Приписами п. 1 розд. VI Інструкції №449 встановлено, що до платників, які не виконали визначені Законом обов`язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення.

Частиною 2 розділу VI указаної Інструкції передбачено, що у разі виявлення платником своєчасно не нарахованих сум єдиного внеску такі платники зобов`язані самостійно обчислити ці внески, відобразити у звітності, що подається платником до органів доходів і зборів, та сплатити їх. До такого платника застосовуються штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VІІ цієї Інструкції.

У разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VІІ цієї Інструкції.

Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена в строки, встановлені Законом, обчислена органами доходів і зборів у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою.

Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Відповідно до п. 3 розд. VI Інструкції №449 органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

Зокрема, у випадку, передбаченому абзацом другим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) приймається відповідним органом доходів і зборів протягом десяти робочих днів з дня, що настає за днем вручення платнику акта перевірки, а за наявності заперечень платника єдиного внеску до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки.

Орган доходів і зборів надсилає (вручає) вимогу про сплату боргу (недоїмки) платнику єдиного внеску протягом трьох робочих днів із дня її винесення.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Вимога про сплату боргу (недоїмки), окрім загальних реквізитів, повинна містити відомості про розмір боргу, у тому числі суми недоїмки, штрафів та пені, обов`язок погасити борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) є виконавчим документом.

Сума боргу у вимозі проставляється в гривнях з двома десятковими знаками після коми.

Згідно п. 4 розд. VI Інструкції №449 вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Орган доходів і зборів веде реєстр виданих вимог про сплату боргу (недоїмки) за формою згідно з додатком 8 до цієї Інструкції.

При формуванні вимоги про сплату боргу (недоїмки) їй присвоюється порядковий номер, який складається з трьох частин: перша частина - літера «Ю» (вимога до юридичної особи) або «Ф» (вимога до фізичної особи), друга частина - порядковий номер, третя частина - літера «У» (узгоджена вимога).

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується під одним порядковим номером до повного погашення сум боргу.

Після формування вимоги про сплату боргу (недоїмки) та внесення даних до відповідного реєстру вимога надсилається (вручається) платнику. При надсиланні вимоги платнику рекомендованим листом з повідомленням про вручення корінець вимоги залишається в органі доходів і зборів. При врученні вимоги платнику під підпис така вимога залишається у платника, а корінець вимоги, на якому платник проставляє свій підпис,- в органі доходів і зборів.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається належним чином надісланою (врученою), якщо вона надіслана на адресу (місцезнаходження юридичної особи або його відокремленого підрозділу, місце проживання або останнього відомого місця перебування фізичної особи) платника єдиного внеску рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручена платнику єдиного внеску або його законному чи уповноваженому представникові.

Пунктом 5 розділу VI Інструкції №449 визначено, що протягом 10 календарних днів із дня одержання вимоги про сплату боргу (недоїмки) платник зобов`язаний сплатити зазначені у пункті 1 вимоги суми недоїмки, штрафів та пені.

У разі незгоди з розрахунком органу доходів і зборів суми боргу (недоїмки) платник єдиного внеску протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання вимоги, узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату боргу (недоїмки) в адміністративному або судовому порядку.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, оскільки рішенням суду, яке набрало законної сили, скасовано рішення ДПІ у Деснянському районі ГУ ДФС у м. Києві від 17.02.2017 року №322/26-52-13-02-38 про виключення ФОП ОСОБА_1 з реєстру платників єдиного податку, то Позивач не переставав перебувати на спрощеній системі оподаткування та, відповідно, не втрачав статусу платника єдиного податку. За таких обставин спірна вимога про сплату боргу (недоїмки), якою донараховано ФОП ОСОБА_1 єдиний внесок як фізичній особі-підприємцю, яка перебуває на загальній системі оподаткування, не узгоджується з положеннями чинного законодавства, а відтак підлягає скасуванню.

Твердження Апелянта про необхідність подання Позивачем нової звітності з урахуванням приписів Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.04.2015 року № 435, а також подати заяву на знаття актуальності з помилкової поданої звітності за 2013-2017 роки, колегія суддів вважає безпідставним та необґрунтованим, позаяк з урахування рішення суду у справі №826/5025/17 у контролюючого органу відсутні правові підстави вважати ФОП ОСОБА_1 таким, що у період з 01.10.2013 року по 17.02.2017 року перебував на загальній системі оподаткування.

Судова колегія вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 жовтня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Степанюк

Судді Л.В. Губська

О.В. Епель

Повний текст постанови складено та підписано « 20» січня 2021 року.