Справа № 240/19100/20
Суддя: Капинос Оксана Валентинівна
Дата ухвалення: 2021-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
категорія 106030000
Житомирський окружний адміністративний суд у складі:
судді Капинос О.В.,
розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та дій, зобов`язання вчинити дії,
Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить:
визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не надання відповіді на заяву ОСОБА_1 про нарахування та виплату грошової компенсації за неотримане речове майно на день звільнення з військової служби.
визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за неотримане речове майно на день звільнення з військової служби.
зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за неотримане речове майно на день звільнення з військової служби.
зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 надати ОСОБА_1 довідку-розрахунок про нараховану та виплачену компенсацію за неотримане речове майно станом на день звільнення з військової служби.
В обґрунтування позову зазначає, що при звільненні відповідач протиправно не виплатив компенсацію за неотримане речове майно. Звернувшись до відповідача із заявою про видачу довідки про розмір компенсації за неотримане речове та виплату такої компенсації, відповіді та коштів не отримав.
В обґрунтування відзиву відповідач зазначає, що під час проходження служби та на момент звільнення, позивач у встановленому порядку з рапортом про виплату грошової компенсації за неотримане речове майно не звертався. З звільненням погодився, а даний час позивач не є військовослужбовцем, тому звернення за компенсацією за неотримане речове майно є протиправним.
Розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.
Позивач проходив службу в Збройних Силах України у військовій частині НОМЕР_1 .
Відповідно до наказу начальника головного управління персоналу - заступника начальника Генерального штабу Збройних Сил України (по особовому складу) від 31.05.2018 № 146-РС позивач звільнений з військової служби у запас за підпунктом "б" (за станом здоров`я ) відповідно пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 30.07.2018 № 163 позивач виключений зі списків особового складу частини, всіх видів забезпечення.
22.06.2020 позивач звернувся із заявою до Військової частини НОМЕР_1 , у якій просив:
- нарахувати та виплатити грошову компенсацію вартості речового майна, не отриманого під час проходження військової служби, за цінами на дату звільнення з військової служби.
-надати довідку-розрахунок вартості речового майна, що підлягало до видачі, завірену належним чином.
-надати копію речового атестату і карток обліку видачі майна майору ОСОБА_1 , завірених належним чином.
-надати копію рапорту про виплату мені грошової компенсації вартості речового майна, належного до видачі, з яким я звертався при звільненні.
Оскільки, як зазначає, позивач, відповіді на звернення не отримав та при звільненні йому компенсація за неотримане речове майно не виплачена, з огляду на це, позивач звернувся до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Щодо відповіді на звернення.
Відповідно до ст.3 Закону України "Про звернення громадян" під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Даною статтею також надано тлумачення зазначених термінів.
Зокрема, заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо. Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.
Відповідно ч.6 ст.5 Закону України "Про звернення громадян" письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв`язку (електронне звернення).
Приписами ч.1 ст. 14 Закону України "Про звернення громадян" передбачено, що органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, посадові особи зобов`язані розглянути пропозиції (зауваження) та повідомити громадянина про результати розгляду.
Відповідно до ч.1 ст.20 Закону України "Про звернення громадян" звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.
Згідно з ч.1 ст.15 Закону України "Про звернення громадян" передбачено, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).
Встановлено, що 22.06.2020 позивач звернувся із заявою до Військової частини НОМЕР_1 , у якій просив:
- нарахувати та виплатити грошову компенсацію вартості речового майна, не отриманого під час проходження військової служби, за цінами на дату звільнення з військової служби.
-надати довідку-розрахунок вартості речового майна, що підлягало до видачі, завірену належним чином.
-надати копію речового атестату і карток обліку видачі майна майору ОСОБА_1 , завірених належним чином.
-надати копію рапорту про виплату мені грошової компенсації вартості речового майна, належного до видачі, з яким я звертався при звільненні.
Як свідчать матеріали справи, позивачу листом від 14.07.2020 №638/12/155, який був направлений на його адресу рекомендованим поштовим повідомленням, надано відповідь на заяву від 22.06.2020 у строк, що встановлений законом.
У листі повідомлено про те, що на час звільнення позивач не звертався з рапортом про бажання отримати речове майно або грошову компенсацію, тому і не оформлялась довідка-розрахунок за неотримане речове майно та речовий атестат. До листа додано рапорт позивача про те, що посаду та справи позивач здав та довідку про вартість речового майна, що належить до видачі.
Отже, на звернення позивача відповідачем відповідь надана, тому такі доводи позивача безпідставні.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо не надання відповіді на заяву ОСОБА_1 про нарахування та виплату грошової компенсації за неотримане речове майно на день звільнення з військової служби задоволенню не підлягають.
Щодо наявності у позивача права на отримання компенсації вартості за неотримане речове майно.
Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 р. № 2232-XII зі змінами та доповненнями (далі - Закон № 2232-XII) закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Спеціальним законом, який, відповідно до Конституції України, визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, є Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" № 2011-XII від 20.12.1991 р. зі змінами та доповненнями (далі - Закон № 2011-XII).
Відповідно до ст. 1 Закону № 2011-XIІ соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Згідно зі ст. 1-2 Закону № 2011-XII військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України (стаття 2 Закону № 2011-XII).
Згідно із ч. 1 ст. 9-1 Закону № 2011-XII речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.
Як передбачено приписами пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням.
Порядок здійснення всіх видів матеріального забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів, та виплати грошової компенсації вартості за речове майно, що не отримано такими військовослужбовцями, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
На виконання вищевказаної статті постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 № 178 затверджений Порядок виплати військовослужбовцям грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі - Порядок № 178), пунктами 2, 3 якого визначено, що виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу. Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.
Відповідно до п. п. 4, 5 Порядку № 178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації, а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації. Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.
Із вищенаведених законодавчих приписів убачається, що у разі звільнення військовослужбовця з військової служби у нього виникає право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, яке реалізується шляхом подання військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби. Застосовування в пункті 3 Порядку виплати військовослужбовцям грошової компенсації вартості за неотримане речове майно словосполучення "у разі звільнення з військової служби", а не, наприклад, "при звільненні з військової служби", дозволяє дійти висновку, що право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно не залежить від факту закінчення проходження військової служби (виключення військовослужбовця зі списків особового складу).
Таким чином, військовослужбовці після звільнення їх з військової служби зберігають право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно.
На користь вказаного висновку свідчить те, що в пункті 4 Порядку № 178 виплати військовослужбовцям грошової компенсації вартості за неотримане речове майно передбачено застосування різних форм звернення про виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, а саме рапорту, як особливої, передбаченої спеціальним законодавством форми доповіді військовослужбовця при його зверненні до вищого начальника в різних випадках службової діяльності, так і заяви, як звернення громадянина із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством його прав та інтересів.
Враховуючи викладене, доводи відповідача про те, що після звільнення з військової служби особа не є військовослужбовцем, отже не має права на виплату компенсації вартості неотриманого речового майна безпідставні.
Як встановлено судом, позивач після звільнення звернувся до військової частини НОМЕР_2 із заявою про виплату грошової компенсації за неотримане речове майно, отримавши від відповідача довідку за встановленою формою, необхідну для такої виплати, якою підтверджено вартість майна, яке підлягало компенсації, відтак вчинив дії, необхідні для вирішення цього питання.
Докази того, що позивачу згідно довідки №19 про вартість речового майна, що належить до видачі компенсація у сумі 2005,90 грн. виплачена, матеріали справи не містять.
Враховуючи викладене, оскільки особа і після звільнення з військової служби зберігає право на виплату компенсацію вартості неотриманого речового майна, а відповідачем таку компенсацію не виплачено, вважає за необхідне зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію вартості за неотримане речове майно на день звільнення з військової служби та надати йому довідку - розрахунок про нараховану та виплачену компенсацію.
Щодо позовних вимог про визнання протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за неотримане речове майно на день звільнення з військової служби, суд зазначає наступне.
Позивач вважає, що відповідач при звільненні зобов"язаний був йому нарахувати та виплатити грошову компенсацію за неотримане речове майно. Вказує, що ним при звільненні піднімалося питання про виплату такої компенсації, проте, відповідачем зазначене проігноровано.
Суд критично оцінює такі доводи, з огляду на таке.
Як вже зазначалося, відповідно до п.3 Порядку грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби, загибелі (смерті) військовослужбовця.
Згідно п. 4 Порядку № 178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації, а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.
Відповідно до абз.3 Положення №1153/2008 військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
Отже, чинне законодавство передбачає обов"язком виплатити військовослужбовцю, який звільняється зі служби, грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно на день виключення зі списків особового складу частини.
Разом з тим, такий обов"язок виникає за умови подання військовослужбовцем відповідного рапорту під час проходження служби.
При цьому, відповідач заперечує, що позивач з таким рапортом звертався.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідну заяву про виплату компенсацію вартості за неотримане речове майно позивачем подано після звільнення з військової служби - 22.06.2020.
Докази того, що у період проходження військової служби, при звільненні він звертався з відповідним рапортом, матеріали справи не містять.
Посилання позивача на те, що при звільненні ним піднімалося питання про виплату такої компенсації суд оцінює критично, оскільки будь-яких доказів на підтвердження таких доводів, а саме, що він звертався у письмовому вигляді з відповідним рапортом, до матеріалів справи не надано.
Крім того, на користь висновку, що позивач погодився при звільненні з усіма проведеними розрахунками, свідчить його рапорт від 25.06.2018, у якому він зазначив про те, що посаду та справи здав. Будь-яких доказів того, що позивач заперечував проведення з ним усіх розрахунків, зокрема, стосовно невиплати компенсації вартості за неотримане речове майно, матеріали справи не містять. Не надано таких доказів і позивачем .
Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Оскільки докази того, що позивач під час проходження служби, при звільненні не звертався до відповідача з рапортом про виплату компенсацію вартості за неотримане речове майно та видачу довідку про вартість речового майна, що належить до видачі, матеріали справи не містять, а протилежного доведено, суд не вбачає протиправності в діях відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу відповідної компенсації на день звільнення, з огляду на що, позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають.
Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Приписами статті 90 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.
Керуючись статтями 242-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,
Позов задовольнити частково.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) компенсацію за неотримане речове майно на день звільнення з військової служби.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) надати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) довідку- розрахунок про нараховану та виплачену компенсацію за неотримане речове майно.
В іншій частині позову відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Капинос