Справа № 280/8157/20
Суддя: Сіпака Андрій Васильович
Дата ухвалення: 2021-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

20 січня 2021 року Справа № 280/8157/20 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сіпаки А.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) Державної служби України з безпеки на транспорті (01135, м. Київ, вул. Перемоги, буд. 14, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Управління Укртрансбезпеки у Запорізькій області (вул. Музична, буд. 2а, м.Запоріжжя, 69083, ) про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі Позивач) звернулася до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті (далі Відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Управління Укртрансбезпеки у Запорізькій області, в якому позивач просить суд визнати протиправною та скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 216380 від 20.10.2020.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 20.10.2020 відносно Позивача винесена постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу № 216380 (далі Постанова) у сумі 17000 грн. за порушення ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», відповідальність за яке передбачена абз. 15 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10 %, але не більше 20 % при перевезенні вантажу без відповідного дозволу. Згідно із Постановою, до Позивача застосовано адміністративно-господарський штраф через порушення: 01.09.2020, 620 км а/д Одеса Новоазовськ, Акт № 228389.

Відповідно до Акту проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 01.09.2020, під час перевірки виявлено порушення: «перевезення вантажу на переобладнаному т/з з контейнеровоза в самоскид з перевищенням встановлених габаритно-вагових норм без відповідного дозволу. ТТН від 01.09.2020 № 6 (вантаж пшениця), з перевищенням встановлених ПДР вагових норм. Загальна вага 41810, навантаження на строєну вісь 24480».

Вважає, що Відповідач дійшов хибного та протиправного висновку про перевищення Позивачем встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10 % та перевезення вантажу на переобладнаному транспортному засобі на підставі неналежних та недопустимих доказів.

Крім того, зазначає, що в одних документах, складених Відповідачем, одиницями вимірювання є тонни, а в інших одиниці вимірювання взагалі не зазначені.

Зі змісту актів, довідки та розрахунку неможливо встановити будь-яких характеристик зважувального обладнання, яке було використане Відповідачем при проведенні габаритно-вагового контролю, зокрема, якими саме вагами проводилось зважування транспортних засобів Позивача, чи проходили вони періодичну повірку (метрологічну атестацію) тощо.

Враховуючи численні порушення вимог законодавства Відповідачем просить позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою суду від 17.11.2020 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі, залучено у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, Управління Укртрансбезпеки у Запорізькій області (вул. Музична, буд. 2а, м. Запоріжжя, 69083, ), призначено розгляд справи на 16.12.2020 у письмовому провадженні без виклику сторін.

Ухвалою суду від 16.12.2020 розгляд справи відкладено на 18.01.2021 у зв`язку з відсутністю в матеріалах справи відзиву на позовну заяву Відповідача та пояснень третьої особи.

Від Відповідача відзив на позовну заяву не надходив, а тому суд, керуючись ч. 6 ст. 162 КАС України вбачає за можливе вирішувати дану справу за наявними матеріалами. Також суд, керуючись ч. 4 ст. 159 КАС України кваліфікує неподання Відповідачем відзиву на позов без поважних причин як визнання позову.

На підставі приписів ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши наявні матеріали та фактичні обставини справи, дослідивши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд з`ясував наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) зареєстрована як фізична особа-підприємець з 07.05.2019.

Основний вид діяльності вантажний автомобільний транспорт (код КВЕД 49.41).

У власності Позивача перебувають наступні транспортні засоби: спеціалізований вантажний сідловий тягач MAN TGS 18.400, 2011 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , спеціалізований напівпричіп контейнеровоз SCHWARZMULLER SPA-3E 2003 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , що підтверджується Свідоцтвами про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 та серії НОМЕР_5 .

01.09.2020 транспортний засіб MAN TGS 18.400, НОМЕР_2 , який буксирував спеціалізований напівпричіп контейнеровоз SCHWARZMULLER SPA-3E, НОМЕР_3 , здійснював перевезення подільного сипучого вантажу (пшениці) за маршрутом с. Новгород Розівського району м. Бердянськ та на 620 км а/д Одеса Мелітополь Новоазовськ та був зупинений співробітниками Управління Укртрансбезпеки у Донецькій області для проведення габаритно-вагового контролю.

За результатами габаритно-вагового контролю співробітниками Управління Укртрансбезпеки складено наступні документи: Довідка про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 01.09.2020 № 0022247, Акт про перевищення транспортним засобом нормативно-вагових параметрів від 01.09.2020 № 038828, Розрахунок плати за проїзд до Акту від 01.09.2020 № 038828, Акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 01.09.2020 (далі Акт від 01.09.2020).

Відповідно до Акту від 01.09.2020 під час перевірки виявлено порушення: перевезення вантажу на переобладнаному т/з з контейнеровоза в самоскид з перевищенням встановлених габаритно-вагових норм без відповідного дозволу. ТТН від 01.09.2020 № 6 (вантаж пшениця), з перевищенням встановлених ПДР вагових норм. Загальна вага 41810, навантаження на строєну вісь 24480, відповідальність за яке передбачена абз. 15 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Заступником начальника Управління Укртрансбезпеки у Запорізькій області Романенко А.Ю., за результатами розгляду справи винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу від 20.10.2020 № 216380, якою до Позивача застосовано адміністративно-господарський штраф у розмірі 17000,00 грн., яка отримана Позивачем поштою 06.11.2020.

Вважаючи вищезазначену Постанову Відповідача про застосування адміністративно-господарського штрафу протиправною, Позивач звернувся із даним позовом до суду про її скасування.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Суд зазначає, що процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами визначено Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 листопада 2006 року № 1567.

В свою чергу, п. 4 даного Порядку визначено, що державний контроль на автомобільному транспорті (далі - державний контроль) здійснюється посадовими особами органу державного контролю (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на перевірку, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку, шляхом проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Спеціальним законом, що регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про автомобільний транспорт» №2344-III від 05.04.2001 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі Закон №2344-III), відповідно до абз. 18 статті 1 якого, автомобільним перевізником є фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Частинами 14-17 ст. 6 Закону №2344-III передбачено, що державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Планові перевірки проводяться не частіше одного разу на рік. Орган державного контролю не пізніше ніж за 10 календарних днів до початку проведення планової перевірки письмово повідомляє про це автомобільного перевізника, якого буде перевіряти.

Позапланові перевірки проводяться лише на підставі заяви (повідомлення в письмовій формі) про порушення автомобільним перевізником вимог законодавства про автомобільний транспорт уповноваженими особами органів, яким надано право здійснення державного контролю, з метою перевірки наведених фактів та виконання припису про порушення зазначеного законодавства.

Рейдові перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п.14 Порядку № 1567 , рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об`єктах, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту.

Відповідно до п.15 Порядку № 1567, під час проведення рейдової перевірки перевіряється виключно: наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом; додержання вимог статей 53, 56, 57 і 59 Закону; додержання водієм вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР) (далі - Європейська угода); відповідність зовнішнього і внутрішнього спорядження (екіпірування) транспортного засобу встановленим вимогам; оснащення таксі справним таксометром; відповідність кількості пасажирів, що перевозяться, відомостям, зазначеним у реєстраційних документах, або нормам, передбаченим технічною характеристикою транспортного засобу; додержання водієм автобуса затвердженого розкладу та маршруту руху; наявність у всіх пасажирів квитків на проїзд та квитанцій на перевезення багажу, а у разі пільгового проїзду - відповідного посвідчення; додержання водієм режиму праці та відпочинку, а також вимоги щодо наявності в автобусі двох водіїв у разі перевезення пасажирів на відстань 500 і більше кілометрів або перевезення організованих груп дітей за маршрутом, який виходить за межі населеного пункту та має протяжність понад 250 кілометрів; виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.

Відповідно до п.20 Порядку №1567 виявлені під час перевірки порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму.

Згідно з п.21 Порядку №1567 у разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3 (акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом).

Відповідно до п.6 Порядку зупинення транспортного засобу, що здійснює автомобільні перевезення пасажирів та вантажів, посадовими особами Державної інспекції з безпеки на наземному транспорті та її територіальних органів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2013 р. № 422, у разі виявлення порушень правил перевезення великогабаритних, великовагових і небезпечних вантажів посадові особи складають акти за формою згідно з додатками 2 і 3 до цього Порядку та повідомляють відповідний підрозділ Національної поліції про такі порушення.

Як вже встановлено судом, посадовими особами відповідача 01.09.2020 на пункті габаритно-вагового контролю, розташованому на 620 км автомобільної дороги «Одеса - Мелітополь-Новоазовськ» здійснено перевірку транспортних засобів MAN TGS 18.400, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 та SCHWARZMULLER SPA-3E, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , що належать Позивачу, та за результатом здійснення габаритно-вагового контролю складено, зокрема, Довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 01.09.2020 № 0022247, Акт про перевищення транспортним засобом нормативно-вагових параметрів від 01.09.2020 № 038828, Розрахунок плати за проїзд до Акту від 01.09.2020 № 038828, Акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 01.09.2020.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 12 ст. 6 Закону України «Про автомобільний транспорт», пунктом 2 Порядку №1567 державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

Відповідно до ч. 2 ст. 29 Закону України «Про дорожній рух» з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі статтею 33 Закону України «Про автомобільні дороги» рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків. (ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт").

Єдині вимоги до проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів з вантажем або без нього автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами встановлені Правилами проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року № 30.

Згідно з п.3 Правил №30 транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

Відповідно до п.22.5 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306 за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м (для сільськогосподарської техніки, яка рухається за межами населених пунктів, дорогами сіл, селищ, міст районного значення, - 3,75 м), за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.

Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.

Забороняється рух транспортних засобів з навантаженням на вісь понад 7 т або фактичною масою понад 24 т автомобільними дорогами загального користування місцевого значення.

Механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів (далі - великовагові та/або великогабаритні транспорті засоби), що використовуються на автомобільних дорогах загального користування визначає Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 року №879.

Відповідно до пп.4 п.2 Порядку № 879, габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.

Пунктом 2 Порядку № 879 передбачено, що вимірювання (зважування) процес визначення за допомогою вимірювального (зважувального) обладнання габаритно-вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісь (осі) транспортного засобу, що проводяться згідно з методикою, затвердженою спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.

Великовагові та великогабаритні транспортні засоби транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 Правил дорожнього руху. При цьому транспортний засіб не може вважатися великоваговим, якщо його параметри не перевищують нормативи більш як на 2 відсотки.

Судом встановлено, що а ні Постанова, а ні Акт від 01.09.2020 не містять відомостей про результати зважування транспортних засобів. Зазначено лише цифри «41810» та «24480» без зазначення одиниці вимірювання (тонни).

Крім того, у Постанові Відповідач посилається на Акт № 228389, який в матеріалах справи відсутній. Натомість наявний Акт № 288389.

Пунктом 3 Порядку №879 передбачено, що габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.

Відповідно до п.13 Порядку №879 під час здійснення габаритно-вагового контролю не допускається використання вимірювального і зважувального обладнання, періодична повірка (метрологічна атестація) якого не проведена, а також обладнання, що перебуває у несправному стані.

Особливості габаритно-вагового контролю та вимоги до нього закріплені у пунктах 15 - 25 зазначеного Порядку.

Так, габаритно-ваговий контроль включає документальний та/або точний контроль.

За результатами габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення. У разі пред`явлення водієм транспортного засобу міжнародного сертифіката зважування габаритно-ваговий контроль у частині зважування не здійснюється. (п.п.16, 18 Порядку №879).

Як вбачається з п. 6 Довідки про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 01.09.2020 № 0022247 та п. 8 Акту про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 01.09.2020 № 038828 повна маса (фактична) транспортного засобу (тягач та напівпричіп) склала 41810 тонн при допустимій 44 т, навантаження на строєну вісь 24480 тонн, при допустимій 24 т. Акт від 01.09.2020 № 288389 взагалі не містить відомостей про результати зважування транспортних засобів, зазначено лише цифри «41810» та «24480» без зазначення одиниці вимірювання (тонни).

Суд зазначає, що зі змісту вищевказаних документів неможливо встановити будь-яких характеристик зважувального обладнання, яке було використане відповідачем при проведенні габаритно-вагового контролю, зокрема, якими саме вагами проводилось зважування транспортного засобу позивача, який відсоток похибки таких ваг.

Відповідачем не надано до суду копію свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки.

При цьому, згідно з п.12 Порядку № 879 вимірювальне і зважувальне обладнання для здійснення габаритно-вагового контролю повинне утримуватись у робочому стані; періодично проводиться повірка (метрологічна атестація) такого обладнання з подальшим клеймуванням (пломбуванням) та видачею відповідного свідоцтва спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.

За таких обставин, у суду відсутня можливість визначити, які ваги використовувались відповідачем при зважуванні транспортних засобів Позивача, чи відповідають вони вимогам законодавства щодо обладнання, яке повинно застосовуватися для обладнання пересувного пункту габаритно-вагового контролю, та чи можуть застосовуватись для зважування транспортних засобів у русі.

Крім цього, слід також зазначити, що транспортні засоби Позивача перевозили вантаж пшениця, який є сипучим та рухомим вантажем, що може переміщуватися по всім осям транспортних засобів під час руху. А тому проведення зважування у русі, шляхом поосьвого заїзду тягача на платформу ваг, без дотримання часу, необхідного для врівноваження сипучого (подільного) вантажу, на переконання суду, не може дати достовірних результатів навантаження на одну вісь транспортного засобу, адже це не дозволяє врахувати перерозподіл тиску на осі та зсув центру ваги під час нахилу тягача при заїзді на платформу ваг, тоді як вантаж, в силу своїх властивостей, легко деформується під дією мінімальних сил.

Також слід звернути увагу і на те, що Єдиною методикою виконання вимірювань поосьових навантажень на маси вантажних транспортних засобів у русі в Україні є лише Методика виконання вимірювань поосьових навантажень та маси вантажних транспортних засобів у русі, розроблена Харківським національним автомобільно-дорожнім університетом Державної служби автомобільних доріг України, затверджена заступником голови Державної служби автомобільних доріг України (Укравтодор), атестована у відповідності з ГОСТ 8.010-99 Національним науковим центром «Інститут Метрології», свідоцтво про атестацію № 02-84-08.

Разом із тим, вказана методика не розповсюджується на транспорті засоби з рідким вантажем або вантажем, що змінює розподіл навантажень на вісі транспортного засобу в русі.

Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного суду у справі №816/2329/13-а (постанова від 12.04.2018), у справі № 826/442/13-а (постанова від 16.01.2018), у справі № 821/597/17 (постанова від 12.06.2018).

В свою чергу, про існування методики і її використання, затвердженої спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології, наявні в підпункті 2 пункту 2 Порядку №879, відповідачем не доведено.

Отже, з урахуванням наведеного, суд доходить висновку, що визначення вагових параметрів транспортних засобів Позивача було здійснено з порушенням вищевказаних положень Порядку №879, а тому, на думку суду, отримані в результаті зважування дані не можуть вважатися достовірними.

Тобто, судом встановлено обставини та наявні розбіжності в оформлених документах, які свідчать про наявність порушень з боку Відповідача при здійсненні габаритно-вагового контролю транспортних засобів Позивача.

Вирішуючи позовну вимогу про скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу суд також виходить з наступного.

Як вбачається з Акту від 01.09.2020 № 288389 та Постанови, Позивачем порушено вимоги ст. 60 частини 1 абзацу 15 Закону України «Про автомобільний транспорт», зокрема перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10 %, але не більше 20 % при перевезенні вантажу без відповідного дозволу.

Таким чином адміністративно-господарські штрафи у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (17000 грн.) застосовуються у випадку перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10 %, але не більше 20 % при перевезенні вантажу без відповідного дозволу.

Як вбачається із Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 транспортний засіб SCHWARZMULLER SPA-3E, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 є спеціалізованим напівпричіпом контейнеровозом.

В свою чергу п. 22.5 Правил дорожнього руху дозволяється рух транспортних засобів контейнеровозів із фактичною масою до 44 тонн, у зв`язку з чим факт перевищення вагових норм не знайшов свого підтвердження.

Також відсутній факт перевищення на строєній осі напівпричіпа контейнеровоза SCHWARZMULLER SPA-3E із фактичною масою 24480, оскільки п. 22.5 Правил дорожнього руху дозволяє рух контейнеровозів із навантаженням на строєну вісь 24 тонни + 2 % (24*0,02=0,48) відповідно до п. 2 Порядку № 879. Таким чином допустима фактична маса на строєній осі для контейнеровозів 24,48 тонни (24+0,48).

В свою чергу, висновки Відповідача про переобладнання транспортного засобу із контейнеровоза у самоскид не знайшли свого підтвердження.

Крім того, Порядком № 1567 врегульовано механізм оформлення результатів перевірки та застосування адміністративно-господарських штрафів.

Відповідно до п. 20 Порядку № 1567 виявлені під час перевірки порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму.

В свою чергу в Акті від 01.09.2020 зазначено про порушення Позивачем п. 22.5 Правил дорожнього руху, який містить 4 (чотири) абзаци. При цьому не зазначено який саме абзац пункту 22.5 Правил порушено Позивачем. Порушення ж Позивачем п. 22.5 Правил дорожнього руху в цілому не відповідає дійсності.

Пунктами 25-27 Порядку № 1567 передбачено, що справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

Справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб`єкта господарювання. Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб`єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням. У разі неявки уповноваженої особи суб`єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі.

Водночас, Відповідачем не було дотримано вказані вимоги Порядку № 1567, оскільки Позивач не був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи та відповідно був позбавлений права на захист та надання пояснень.

Таким чином суд зазначає, що Позивача притягнуто до відповідальності за порушення, яке він не вчиняв, а тому штраф у розмірі 17000 грн. накладено безпідставно.

Отже, враховуючи викладене у сукупності, суд доходить висновку про наявність підстав для визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу від 20.10.2020 № 216380.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги фізичної особи-підприємця « ОСОБА_1 » підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір як за вимогу майнового характеру у розмірі 840,80 грн.

Відповідно до п.16 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 103 від 11.02.2015 року, Укртрансбезпека є юридичною особою публічного права, має печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, власні бланки, рахунки в органах Казначейства.

Пунктом 3 Постанови Кабінету Міністрів України № 592 від 26.06.2015 року "Деякі питання забезпечення діяльності Державної служби з безпеки на транспорті" утворені територіальні органи Державної служби з безпеки на транспорті як структурні підрозділи апарату Служби за переліком згідно з додатком 3, зокрема Управління Укртрансбезпеки у Запорізькій області, проте територіальні органи створено без статусу юридичної особи.

З урахуванням зазначеного, суд вважає за необхідне стягнути з Державної служби України з безпеки на транспорті за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 840,80 грн.

Керуючись статтями 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) Державної служби України з безпеки на транспорті (01135, м. Київ, вул. Перемоги, буд. 14, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Управління Укртрансбезпеки у Запорізькій області (вул. Музична, буд. 2а, м.Запоріжжя, 69083, ) про визнання протиправною та скасування постанови, задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Управління Укртрансбезпеки у Запорізькій області Державної служби України з безпеки на транспорті від 20.10.2020 № 216380 про застосування до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 адміністративно-господарського штрафу у розмірі 17000,00 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті (01135, м. Київ, вул. Перемоги, буд. 14, ) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у сумі 840,80 грн. (вісімсот сорок одну гривню 80 коп.).

Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Перехідних положень КАС України рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 20.01.2021.

Суддя А.В. Сіпака