Справа № 161/18771/20
Суддя: Пушкарчук В. П.
Дата ухвалення: 2021-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/161/27/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2021 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі: головуючого судді Пушкарчук В.П.,

з участю секретаря судового засідання Фурман Ю. В.

представника позивача - Осадовського Р.Е.

представника відповідача - Вахмістрової І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до поліцейського взводу № 1 роти №4 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області ДПП капрала поліції Черевко Романа Олександровича про скасування постанови.

Свій позов мотивує тим, що 11.11.2020 року, вона, рухаючись автомобілем Hyunday i30, д.н.з. НОМЕР_1 , була зупинена працівниками патрульної поліції. Як пояснили інспектори причиною зупинки стало те, що нібито в автомобілі не було увімкнено світло фар у темну пору доби. Припущення поліцейських не підтвердилися. За результатами зупинки, після пред`явлення документів на вимогу інспекторів, ними складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18 №664425 від 11.11.2020 року та застосовано штрафну санкцію у розмірі 510 грн за ч. 10 ст. 121 КУпАП (порушення правил перевезення дітей). Під час розгляду справи на її вимогу надати докази наявності вини інспекторами було повідомлено, що постанова буде винесена без доказів, хоча в постанові ними було зазначено, що доказом виступає відео із нагрудної боді камери. Жодних інших доказів наявності вини ними не пред`явлено. Тобто, на момент розгляду справи доказам правова оцінка не надавалася, оскільки вони були відсутні. З винесеною постановою позивач не згідна, оскільки при розгляді справи посадовою особою відповідача не було встановлено фактичних обставин справи, зокрема не встановлено вік дитини, ріст, наявність чи відсутність спеціальних засобів для перевезення дітей, що дає змогу встановити чи дійсно допущено порушення правил перевезення дітей. Зазначає, що факту порушення не було, перевезення дітей здійснювалося із дотриманням всіх встановлених правил.

На підставі наведеного позивач просить визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18 №664425 від 11.11.2020 року.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01.12.2020 року вищевказану позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження.

18.12.2020 року від представника позивача - Осадовського Р.Е. на адресу суду надійшло клопотання про заміну первісного відповідача поліцейського взводу № 1 роти №4 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області ДПП капрала поліції Черевко Романа Олександровича на належного відповідача - Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції. Ухвалою від 18.12.2020 року дане клопотання було задоволено.

18.12.2020 року представником відповідача було подано відзив на адміністративний позов ОСОБА_1 . У своєму відзиві представник відповідача, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість позову, зазначає, що підставою для винесення даної постанови стало те, що під час несення служби на території обслуговування м. Луцьк, 11.11.2020 року о 21 год. 15 хв., поліцейським роти №4 батальйону УПП у Волинській області Черевком Романом Олександровичем було виявлено факт порушення Правил дорожнього руху, а саме водій автомобіля Hyunday i30, д.н.з. НОМЕР_1 , керував даним транспортним засобом, по вул. Задворецька, 1 А, у м. Луцьку, без увімкненого ближнього світла фар в темну пору доби, чим порушив п. 19.1 ПДР України. Таким чином, водію транспортного засобу Hyunday i30, д.н.з. НОМЕР_1 , було подано сигнал про зупинку на підставі ст. 35 ЗУ "Про Національну поліцію". Водій виконав законну вимогу і надав документи для ознайомлення. Водієм даного транспортного засобу була ОСОБА_1 . В ході спілкування з гр. ОСОБА_1 , поліцейським було встановлено, що керуючи транспортним засобом Hyunday i30, д.н.з. НОМЕР_1 , даний водій, перевозив двох малолітніх дітей, одна з яких знаходилась без використання спеціальних засобів, що дають змогу пристебнути дитину за допомогою ременів безпеки, що є порушенням п.21.11. ПДР України, відповідальність за яке передбачена за ч. 10 ст. 121 КУпАП. Також, позивач в ході спілкування з поліцейським Черевком Р.О. не заперечував, що перевозить дитину на задньому пасажирському сидінні автомобіля без використання спеціальних засобів, що дають змогу пристебнути дитину за допомогою ременів безпеки. Оскільки, в ході розгляду справи поліцейським було виявлено, що технічний засіб, який має функцію фото та відео фіксацію, а саме відеореєстратор з автомобіля патрульної поліці належним чином не зафіксував факту керування транспортного засобу Hyunday i30, д.н.з. НОМЕР_1 , без увімкненого ближнього світла фар в темну пору доби, поліцейським Черевко Р.О. було прийнято рішення, про розгляд справи за ч. 10 ст. 121 КУпАП. Водію було роз`яснено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності передбачені ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України, заслухано та враховано його усні пояснення. На спростування аргументів позивача зазначає, зазначає, що з відеозапису № (о 21 год. 12 хв. 08 сек. на записі) вбачається, що в ході спілкування з водієм ОСОБА_1 поліцейський помітив двох малолітніх дітей в даному автомобілі, одна з яких не перебувала на спеціальному дитячому сидінні, після чого поліцейський попросив пояснити, чому дитина не перебуває в автокріслі, на що позивач відповіла, що: «таке автокрісло поламалось», тоді поліцейський Черевко Р.О. повідомив, що це є порушенням Правил дорожнього руху, за яке передбачається відповідальність за ч. 10 ст. 121 КУпАП, проте водій зазначив, що знає даний факт. Крім того, в ході розгляду справи поліцейський неодноразово пропонував позивачу довести свою невинуватість, однак остання не скористалась такою можливістю. Разом з тим, в адміністративному позові позивач зазначає, що під час розгляду справи одна дитина знаходилась в авто кріслі, а інша дитина знаходилась в автомобільному бустері, однак позивач не стверджувала та не зазначала цього факту під час розгляду даної справи, маючи можливість довести свою позицію та продемонструвати автомобільний бустер в ході розгляду справи, а тому твердження викладені в адміністративному позові не відповідають дійсності, оскільки вони і не підтвердженні належними та допустимими доказами. Також, з відеозапису № (о 21 год. 22 хв. 12 сек. на записі) слідує, що поліцейським встановлювалися обставини з приводу перевезення дитини транспортним засобом під керуванням позивача без використання спеціальних засобів та ременів безпеки, зокрема працівник поліції пропонував здійснити замір росту дитини, однак позивач заперечила щодо таких дій та зазначила, що не буде надавати доказів. Просить в задоволенні позову відмовити.

Представник позивача Осадовський Р.Е. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, які зазначені в позовній заяві, просив позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача Вахмістрова І.О. в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечувала з підстав, які наведені у відзиві на позовну заяву, просила в його задоволенні відмовити.

Дослідивши письмові та електронні докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 11.11.2020 року поліцейським взводу № 1 роти № 4 БУПП у Волинській області ДПП капралом поліції Черевко Р.О. було складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18 № 664425 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 10 ст. 121 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн (а.с. 6).

З оскаржуваної постанови вбачається, що 11.11.2020 року о 21:15, в м. Луцьку по вул. Задворецька, 1-А, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем HYUNDAI i30, д.н.з. НОМЕР_2 , в порушення вимог п. 21.11 «б» ПДР України, перевозила дітей зріст яких менше 145 см або тих, що не досягли 12-річного віку, - у транспортних засобах, обладнаних ременями безпеки, без використання спеціальних засобів, що дають змогу пристебнути дитину за допомогою ременів безпеки, передбачених конструкцією цього транспортного засобу, чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 10 ст. 121 КУпАП.

Відповідно до п. 21.11 «б» ПДР України забороняється перевозити дітей, зріст яких менше 145 см або тих, що не досягли 12-річного віку, - у транспортних засобах, обладнаних ременями безпеки, без використання спеціальних засобів, що дають змогу пристебнути дитину за допомогою ременів безпеки, передбачених конструкцією цього транспортного засобу; на передньому сидінні легкового автомобіля - без використання зазначених спеціальних засобів; на задньому сидінні мотоцикла та мопеда.

Диспозицією ч. 10 ст. 121 КУпАП передбачена відповідальність за порушення правил перевезення дітей.

Заявлені ним позовні вимоги ОСОБА_1 мотивує притягненням її до відповідальності за відсутністю доказів вчинення правопорушення, а також тим, що діти перебували в салоні авто із дотриманням всіх правил перевезення дітей, зокрема: одна дитина перебувала на задньому сидінні у спеціальному авто кріслі, інша дитина перебувала в автомобілі пристебнута із застосуванням спеціального засобу, що дає змогу пристебнути дитину за допомогою ременів безпеки, передбачених конструкцією цього транспортного засобу. Крім того, при розгляді справи відповідачем не було встановлено вік дитини, ріст, наявність чи відсутність спеціальних засобів для перевезення дітей.

Надаючи правову оцінку викладеним сторонами доводам, суд приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) під час розгляду справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, що притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами та інше.

Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах по деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Частиною 1 ст. 8 ЗУ «Про Національну поліцію» передбачено, що поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 23 зазначеного Закону поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Частиною 1 ст. 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року, - особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 40 ЗУ «Про національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб.

Так, до свого відзиву на позовну заяву представником відповідача було додано відеозапис з відеореєстратора поліцейського Черевка Р.О. БМ4217 від 11.11.2020 року № № .

Так, з відеозапису № (о 21 год. 12 хв. 08 сек.) вбачається, що в ході спілкування з водієм ОСОБА_1 поліцейський помітив двох малолітніх дітей в даному автомобілі, одна з яких не перебувала на спеціальному дитячому сидінні, після чого поліцейський попросив пояснити, чому дитина не перебуває в автокріслі, на що позивач відповіла, що: «таке автокрісло поламалось».

Крім того, в ході розгляду справи поліцейський неодноразово пропонував позивачу довести свою невинуватість, однак остання не скористалась такою можливістю.

Також, з відеозапису № (о 21 год. 22 хв. 12 сек.) слідує, що поліцейським встановлювалися обставини з приводу перевезення дитини транспортним засобом під керуванням позивача без використання спеціальних засобів та ременів безпеки, зокрема працівник поліції пропонував здійснити замір росту дитини, однак позивач заперечила щодо таких дій та зазначила, що не буде надавати доказів.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що обов`язок здійснення перевезення дітей, зріст яких менше 145 см або тих, що не досягли 12-річного віку, - у транспортних засобах, обладнаних ременями безпеки, без використання спеціальних засобів, що дають змогу пристебнути дитину за допомогою ременів безпеки, передбачених конструкцією цього транспортного засобу є безальтернативним та не може звільнити водія від виконання такого у будь-який спосіб чи за наявності різного роду суб`єктивних причин.

Отже, судом достовірно встановлено, що 11.11.2020 року о 21:15, в м. Луцьку по вул. Задворецька, 1-А, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем HYUNDAI i30, д.н.з. НОМЕР_2 , в порушення вимог п. 21.11 «б» ПДР України, перевозила дітей зріст яких менше 145 см або тих, що не досягли 12-річного віку, - у транспортних засобах, обладнаних ременями безпеки, без використання спеціальних засобів, що дають змогу пристебнути дитину за допомогою ременів безпеки, передбачених конструкцією цього транспортного засобу, чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 10 ст. 121 КУпАП.

Вищевказане в повній мірі спростовує доводи позивача про відсутність доказів вчинення нею правопорушення та про те, що інспектор поліції при вирішенні оскаржуваної постанови керувався лише домислами, припущеннями та неіснуючими даними.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Проаналізувавши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до УПП у Волинській області ДПП про скасування постанови є необґрунтованими і задоволенню не підлягає.

У зв`язку із відмовою у позові судові витрати по справі слід залишити за ОСОБА_1 .

На підставі ст.ст. 121, 251, 252, 280 КУпАП, керуючись ст.ст. 77, 121, 241-246, 286 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складено 20 січня 2021 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області В.П. Пушкарчук