Справа № 400/1093/20
Суддя: Мороз А. О.
Дата ухвалення: 2021-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв.

21 січня 2021 р.справа № 400/1093/20

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Мороза А.О., за участю секретаря судового засідання Кафанової Г.Г.,

позивачки: ОСОБА_1 ,

представника відповідача: Руснакової Т.А.,

третьої особи: ОСОБА_2 ,

в спрощеному позовному провадженні з повідомленням учасників справи, у відкритому судовому засіданні, розглянув адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1

до відповідачаУправління Міністерства внутрішніх справ України в Миколаївській області, вул. Декабристів, 5, м. Миколаїв, 54001

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачкиОСОБА_2 , АДРЕСА_1

провизнання дій протиправними, здійснення нарахування та виплати грошового забезпечення в сумі 89 285,04 грн.

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі - позивачка або ОСОБА_1 ) звернулась з позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Миколаївській області (надалі - відповідач або УМВС України в Миколаївській області), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачки ОСОБА_2 (надалі - третя особа), в якому просить суд:

1) визнати дії УМВС України в Миколаївській області в частині ненарахування грошового забезпечення за період з 16 серпня 2018 р. до 2 травня 2019 р. протиправними;

2) зобов`язати УМВС України в Миколаївській області нарахувати та виплатити грошове забезпечення в сумі 89 285,04 грн. без утримання податків і зборів.

Позовна заява містить клопотання про встановлення судового контролю, шляхом покладення на відповідача обов`язку подати звіт про виконання рішення суду.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 зазначила, що з травня 2006 р. і до травня 2019 р. проходила службу в УМВС України в Миколаївській області на посаді старшого інженера сектору мереж зв`язку, аналітики та статистики відділу зв`язку. З травня 2015 р. і до травня 2019 р. відповідач не нараховував та не виплачував позивачці грошове забезпечення. Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 9 січня 2019 р. у справі № 1440/2277/18 визнано протиправною бездіяльність УМВС України в Миколаївській області, яка полягає в ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 21 травня 2015 р. до 15 серпня 2018 р.; зобов`язано УМВС України в Миколаївській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за періоди: 1) з 21 травня 2016 р. до 12 грудня 2016 р. та 2) з 13 грудня 2016 р. до 15 серпня 2018 р. В той же час, за період з 16 серпня 2018 р. (після вищевказаного рішення суду) і до 2 травня 2019 р. (день звільнення), відповідач грошове забезпечення не нарахував і не виплатив. За розрахунком позивачки, за вказаний період її грошове забезпечення повинно скласти 89 285,04 грн. Позивачка посилається на приписи ст. 78 ч. 4 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), відповідно до яких обставини, встановлені рішенням суду в адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У відзиві відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог, посилаючись на таке. Наказом МВС України від 6 листопада 2015 р. № 1388 повністю скасовані штати органів, підрозділів, установ та підприємств МВС України та скорочені всі посади. На виконання цього наказу, відповідач скоротив всі посади в УМВС України в Миколаївській області, в тому числі й ту, яку обіймала позивачка - старший інженер сектору мереж зв`язку, аналізу та статистики відділу зв`язку, а наказом від 6 листопада 2015 р. № 321 о/с ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ через скорочення штатів. В наступному, звільнення ОСОБА_1 було визнано судом незаконним і наказом ліквідаційної комісії УМВС України в Миколаївській області від 11 травня 2016 р. № 8 о/с позивачку поновлено на зазначеній посаді. Проте, фактично ані посади старшого інженеру сектору мереж зв`язку, аналізу та статистики відділу зв`язку, ані будь-яких інших посад в УМВС України в Миколаївській області не існувало з листопада 2015 р., а тому у ліквідаційної комісії УМВС України в Миколаївській області не виникли трудові правовідносини з позивачкою. Отримання заробітної плати є результатом виконання працівником відповідної роботи, а ОСОБА_1 жодної роботи за спірний період не виконувала (а. с. 31-35).

Позивачка подала відповідь на відзив, в якому не погодилась із доводами відзиву, вважає, що вони ґрунтуються на хибному тлумаченні законодавства, що регулює спірні правовідносини (а. с. 38-46).

Третя особа подала пояснення, в яких зазначила, що відповідно до приписів ст. 116 Кодексу законів про працю України (надалі - КЗпПУ), відповідач в день звільнення позивачки повинен був провести з нею всі розрахунки. Спір про право ОСОБА_1 на отримання грошового забезпечення вирішено в рамках справи № 1440/2277/18 (а. с. 66-70).

Позивачкою подана зава про збільшення позовних вимог, в прийнятті якої до розгляду судом відмовлено (а. с. 27-28, 98-99).

Під час розгляду адміністративної справи, позивачка подала заяви, в яких просила вважати представника УМВС України в Миколаївській області Руснакову Т.А. неналежним представником відповідача та повернути підписаний нею відзив, так як ОСОБА_3 не має статусу адвоката і відсутні докази того, що вона діє в порядку самопредставництва (а. с. 82-83, 93-94).

З цього приводу суд зазначає наступне.

Згідно з ст. 55 ч. 1, 3 КАС України сторона, третя особа в адміністративній справі, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Юридична особа незалежно від порядку її створення, суб`єкт владних повноважень, який не є юридичною особою, беруть участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її (його) імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи, суб`єкта владних повноважень), або через представника.

Відповідно до розділу VII п. 1 пп. 19 "Перехідні положення" КАС України, положення цього Кодексу застосовуються з урахуванням підпункту 11 пункту 161 розділу XV "Перехідні положення" Конституції України.

30 вересня 2016 р. набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)" від 2 червня 2016 р. № 1401-VIII.

Відповідно до розділу XV п. 161 пп. 11 "Перехідні положення" Конституції України, представництво відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 та статті 131-2 цієї Конституції виключно прокурорами або адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 1 січня 2017 року; у судах апеляційної інстанції - з 1 січня 2018 року; у судах першої інстанції - з 1 січня 2019 року. Представництво органів державної влади та органів місцевого самоврядування в судах виключно прокурорами або адвокатами здійснюється з 1 січня 2020 року. Представництво в суді у провадженнях, розпочатих до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)", здійснюється за правилами, які діяли до набрання ним чинності, - до ухвалення у відповідних справах остаточних судових рішень, які не підлягають оскарженню.

Таким чином, з 1 січня 2020 р. представництво УМВС України в Миколаївській області повинно здійснюватися виключно особою із статусом адвоката, або в порядку самопредставництва, що повинно передбачатись в законі, статуті (положенні) відповідача.

В Єдиному реєстрі адвокатів України відсутні відомості про те, що Руснакова Т.А. має статус адвоката і такого документа до відзиву не додано. Також відсутні документи, які б свідчили про те, що Руснакова Т.А. є особою, яка діє відповідно до статуту, положення чи іншого акта УМВС України в Миколаївській області та здійснює представництво інтересів останнього.

Разом з тим, КАС України не передбачає такої процесуальної дії суду, як повернення відзиву підписаного неналежним представником, а тому суд може тільки надати йому правову оцінку.

Також позивачка подала клопотання про витребування доказів, яке в судовому засіданні не підтримала (а. с. 136-137).

Справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

В судовому засіданні учасники справи підтримали свої вимоги, заперечення та пояснення, викладені в заявах по суті справи.

Вирішуючи спір, суд враховує наступне.

Як слідує з записів в трудовій книжці, з вересня 2005 р. ОСОБА_1 прийнята на службу в органи внутрішніх справ (а. с. 14-15).

Судом встановлено, що за час проходження служби, позивачка неодноразова була звільнена з займаної посади наказами відповідача, які в наступному, в судовому порядку, визнавались протиправними та скасовувались, з подальшим поновленням позивачки на посаді старшого інженера сектору мереж зв`язку аналізу та статистики відділу зв`язку УМВС України в Миколаївській області.

Так, постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 8 лютого 2016 р. у справі № 814/4326/15 залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 5 липня 2016 р. скасовано наказ УМВС України в Миколаївській області № 321 о/с від 6 листопада 2015 р. та поновлено ОСОБА_1 на посаді старшого інженера сектору мереж зв`язку аналізу та статистики відділу зв`язку УМВС України в Миколаївській області (рішення судів доступні за посиланням в Єдиному державному реєстрі судових рішень (надалі - ЄДРСР) https://reyestr.court.gov.ua/Review/55736045, https://reyestr.court.gov.ua/Review/58812588, https://reyestr.court.gov.ua/Review/62027250, https://reyestr.court.gov.ua/Review/62650385).

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14 лютого 2019 р. у справі № 1440/2152/18 скасований наказ УМВС України в Миколаївській області від 14 серпня 2018 р. № 8 о/с про звільнення ОСОБА_1 за ст. 40 п. 1 КЗпПУ (у зв`язку з скороченням штату) та поновлено на посаді старшого інженера сектору мереж зв`язку, аналітики та статистики відділу зв`язку УМВС України в Миколаївській області (рішення судів доступні за посиланням в ЄДРСР https://reyestr.court.gov.ua/Review/77582445, https://reyestr.court.gov.ua/Review/79876509, https://reyestr.court.gov.ua/Review/80729878).

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 14 січня 2019 р. у справі № 400/2804/18 залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 6 листопада 2019 р. скасовано наказ УМВС України в Миколаївській області від 8 листопада 2018 р. № 9 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ (рішення судів доступні за посиланням в ЄДРСР https://reyestr.court.gov.ua/Review/79142298, https://reyestr.court.gov.ua/Review/85449547, https://reyestr.court.gov.ua/Review/86239376).

2 травня 2019 р. ОСОБА_1 звільнилась з УМВС України в Миколаївській області.

За твердженням позивачки, у період з 21 травня 2015 р. до 2 травня 2019 р. відповідач не нараховував та не виплачував їй грошове забезпечення.

Відповідач проти цього не заперечив, але, на його думку, позивачка не має права на отримання грошового забезпечення за спірний період, так як з 2015 р. відсутні штатні посади в УМВС України в Миколаївській області, в тому числі і посада старшого інженера сектору мереж зв`язку аналізу та статистики відділу зв`язку, на якій вона поновлювалась рішеннями судів, відповідно, відсутні підстави для нарахування і виплати їй грошового забезпечення.

Суд знаходить доводи відповідача безпідставними.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 9 січня 2019 р. № 1440/2277/18, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 6 березня 2020 р.:

- визнано протиправною бездіяльність УМВС України в Миколаївській області, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 21 травня 2016 р. до 15 серпня 2018 р.;

- зобов`язано УМВС України в Миколаївській області провести нарахування та виплату відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2007 р. № 1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" та наказу Міністерства внутрішніх справ України від 31 грудня 2007 р. № 499 "Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ" ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 21 травня 2016 р. до 12 грудня 2016 р.;

- зобов`язати УМВС України в Миколаївській області провести нарахування та виплату відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 р. № 988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції" та наказу Міністерства внутрішніх справ України від 6 квітня 2016 р. № 260 "Про затвердження Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання" ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 13 грудня 2016 р. до 15 серпня 2018 р.;

- визнати протиправною бездіяльність УМВС України в Миколаївській області, яка полягає у невиплаті ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористану у 2018 р. відпустку.

Рішення судів у справі № 1440/2277/18 доступні за посиланням в ЄДРСР https://reyestr.court.gov.ua/Review/79086614, https://reyestr.court.gov.ua/Review/88062216, https://reyestr.court.gov.ua/Review/88781138. https://reyestr.court.gov.ua/Review/89405921.

Суд звертає увагу відповідача, що аргументація його відзиву в даній справі тотожна тим запереченням, які подавались ним в рамках справи № 1440/2277/18 і яким вже надана оцінка судами першої та апеляційної інстанцій.

Зокрема при розгляді справи № 1440/2277/18 суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що відносини з приводу проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ не є трудовими відносинами і відповідно до п. 12 "Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ" затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 р. № 114, особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ одержують грошове і речове забезпечення за нормами, встановленими законодавством.

Також суд виокремив два періоди, за які відповідач повинен був нарахувати позивачці грошове забезпечення, в залежності від дії нормативних актів, які регулювали спірні правовідносини на час їх виникнення:

- за період з 21 травня 2016 р. до 12 грудня 2016 р. відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2007 р. № 1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" та наказу Міністерства внутрішніх справ України від 31 грудня 2007 р. № 499 "Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ", а після втрати чинності цими нормативними актами,

- з 13 грудня 2016 р. до 15 серпня 2018 р. відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 р. № 988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції" та наказу Міністерства внутрішніх справ України від 6 квітня 2016 р. № 260 "Про затвердження Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання".

Як передбачено ст. 78 ч. 4 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

На переконання суду, спір щодо права позивачки на отримання грошової винагороди за час служби в УМВС України в Миколаївській області і до дня звільнення, по суті вже вирішений у справі № 1440/2277/18, в даній справі різниться тільки період, за який позивачка просить стягнути грошову винагороду.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити.

При цьому, суд звертає увагу позивача, що ненарахування і невиплата грошового забезпечення є бездіяльністю відповідача, а не протиправними діями.

З приводу позовної вимоги про стягнення конкретно визначеної суми, суд зазначає наступне.

Визначення суми грошового забезпечення, яке підлягає виплаті позивачці, є компетенцією відповідача, який володіє інформацією щодо всіх складових та чинників, які впливають на розмір грошового забезпечення позивачки, а тому саме на відповідача покладено обов`язок визначити суму грошового забезпечення ОСОБА_1 .

Аналогічна правова позиція висловлена судом першої та апеляційної інстанції і у справі № 1440/2277/18.

Що стосується вимог позивачки про виплату їй грошового забезпечення без утримання податків і зборів, то податкові правовідносини регулюються нормами Податкового кодексу України і сум не може змінювати законодавчо встановлений порядок сплати податків.

Оскільки рішення суду носить зобов`язальний характер, вимоги ст. 371 ч. 1 п. 2 КАС України щодо негайного виконання рішення суду про присудження виплати грошового утримання у відносинах публічної служби у межах суми стягнення за один місяць, не можуть бути застосовані судом.

Відповідно до приписів ст. 382 КАС України, встановлення судового контролю є правом суду, яке реалізується ним зважаючи на конкретні обставини справи. В даному спорі суд не вбачає необхідності встановлювати судовий контроль, так як відсутні підстави вважати що рішення суду не уде виконано відповідачем.

Судові витрату у справі відсутні.

Керуючись ст. ст. 2, 19, 139, 241-246 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Миколаївській області (вул. Декабристів, 5, м. Миколаїв, 54001, ) третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачки ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ), задовольнити.

2. Визнати протиправною бездіяльність Управління Міністерства внутрішніх справ України в Миколаївській області (вул. Декабристів, 5, м. Миколаїв, 54001, ), яка полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) грошового забезпечення за період з 16 серпня 2018 р. до 2 травня 2019 р.

3. Зобов`язати Управління Міністерства внутрішніх справ України в Миколаївській області (вул. Декабристів, 5, м. Миколаїв, 54001, ) провести нарахування та виплату ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) грошове забезпечення за період з 16 серпня 2018 р. до 2 травня 2019 р.

4. Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення, з урахуванням вимог розділу VI п. 3 "Прикінцеві положення" КАС України.

Суддя А. О. Мороз