Справа № 640/16152/19
Суддя: Шишов О.О.
Дата ухвалення: 2021-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2021 року

м. Київ

справа №640/16152/19

адміністративне провадження №К/9901/24919/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Шишова О.О.,

суддів - Дашутіна І.В., Яковенка М.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні у касаційній інстанції адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сателлит» до Офісу великих платників податків ДПС про визнання протиправними та скасування наказу про проведення перевірки, податкових повідомлень-рішень, провадження в якій відкрито

за касаційною скаргою Офісу великих платників податків ДПС на рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 14 листопада 2019 року (прийняте у складі головуючого судді- Маруліної Л.О.) та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 травня 2020 року (прийняту у складі колегії суддів: головуючого Оксененка О.М., суддів: Бабенка К.А., Мельничука В.П.)

УСТАНОВИВ:

РУХ СПРАВИ

1. Товариство з обмеженою відповідальністю «Сателлит» (далі - Товариство, платник податків, позивач у справі) звернулося в суд із адміністративним позовом до Офісу великих платників податків ДПС (далі - податковий орган, відповідач у справі, правонаступником якого є (правонаступник Офісу великих платників податків ДФС), в якому просило:

- визнати протиправним та скасувати наказ Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 31.05.2019 № 1191 «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Сателлит» ().

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення від 14.08.2019 № та від 14.08.2019 № .

2. Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 листопада 2019 року, залишеною без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 травня 2020 року, адміністративний позов задовольнив повністю.

3. Ухвалюючи судові рішення, суди попередніх інстанцій зазначили, що податковим органом жодним чином не доведено, що операції між позивачем та контрагентом, є недійсними та/або такими, що не пов`язані з отриманням доходу, не наведено вагомих доказів та аргументів для обґрунтування своєї позиції, відтак податкові повідомлення-рішення від 14.08.2019 є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

4. Стосовно позовних вимог у частині скасування наказу від 31.05.2019 №1191 судом першої та апеляційної інстанції було відмовлено, оскільки допуск до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні податкової перевірки, тому за наявності винесених податкових повідомлень-рішень наказ не порушує прав позивача.

5. 30 вересня 2020 року до Верховного Суду як суду касаційної інстанції надійшла касаційна скарга Офісу великих платників податків ДПС.

6. Ухвалою Верховного Суду від 19 жовтня 2020 року відкрито провадження за касаційною скаргою податкового органу на рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 14 листопада 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 25 травня 2020 року у справі №640/16152/19 на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України та витребувано справу з Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

7. 29 жовтня 2020 року справа № 640/16152/19 надійшла до Верховного Суду.

ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

8. Підставою для відкриття касаційного провадження у справі № 640/16152/19 є пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України, а саме суди попередніх інстанцій застосували норми пунктів п.п. 134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового Кодексу України п.п. «а» п.198.1 та абзаців першого і другого п п. 198.1, п. 198.2 п. п.п. 198.3 та п. 198.6 ст. 198, п. 201.10 ст. 201, п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в постановах Верховного Суду від 10 квітня 2020 року по справі №816/4409/1, від 31 березня 2020 року по справі №824/434/15-а та від 21 лютого 2020 року по справі №826/17443/15.

9. Відповідач просить задовольнити касаційну скаргу, скасувати рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 14 листопада 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 25 травня 2020 року у справі № 640/16152/19, прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог Товариства в повному обсязі.

10. Зокрема скаржник зазначає, що суди вирішуючи спірні правовідносини у цій справі, застосували норми пунктів 198.1.,198.2, 198.6. статті 198 ПКУ, всупереч висновкам Верховного Суду, висловленого в постанові від 10 квітня 2020 року по справі №816/4409/1, від 31 березня 2020 року по справі №824/434/15-а та від 21 лютого 2020 року по справі №826/17443/15. Так, судами першої та апеляційної інстанції не були дотримані висновки Верховного Суду, який відповідно до яких правові наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування податкового кредиту з ПДВ виникають за наявності сукупності таких обставин та підстав, зокрема: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій; документального підтвердження реального здійснення господарських операцій сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності; наявності у покупця належним чином складеної податкової накладної; наявності ділової мети, розумних економічних причин для здійснення господарської операції.

11. Скаржник зазначає, що суд першої та апеляційної інстанції фактично не встановили та не підтвердили наявність усіх вищенаведених умов для формування податкового кредиту.

12. Відповідач доводить, що автомобільний перевізник контрагента позивача ТОВ «ТБ Агрофудекспорт» - ТОВ «Айрон-Проф» не мав технічної можливості з перевезення та не залучав інші підприємства для здійснення перевезень в значних обсягах (відсутні транспортні засоби або придбання послуг їх оренди, відсутній персонал, не здійснювало придбання паливно-мастильних матеріалів).

13. Під час проведеного аналізу інформаційних баз даних ДФС України встановлено, що ТОВ «ТБ Агрофудекспорт» не є виробником продукції та сформувало показники податкової звітності по операціях з: ТОВ «Комерційна фірма «Донгосппром», ТОВ «Будмонтаж Технологія», ТОВ «Мегасіті Альянс», ПНВСП «Агро-Восток». У зазначених підприємствах відсутній рух активів, зобов`язань чи власного капіталу у процесу здійснення господарської операції, відсутні технічні можливості, що свідчить про неможливість встановлення реального ланцюга постачання реалізованих товарно-матеріальних цінностей.

14. 02 листопада 2020 року на адресу Верховного Суду надійшов відзив товариства на касаційну скаргу відповідача. Позивач уважає, що касаційне провадження повинно бути закрито, оскільки висновки Верховного Суду на які посилається відповідач стосуються правовідносин які не є подібними.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

15. Суди першої та апеляційної інстанцій установили, що наказом Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 31.05.2019 №1191 призначено проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Сателлит» () з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з ТОВ «ТБ Агрофудекспорт» () за вересень 2016 року, жовтень 2016 року, листопад 2016 року - показників декларацій з податку на додану вартість та за 2016 рік - показників фінансової звітності з їх відображенням у декларації з податку на прибуток підприємств.

16. Наказом Офісу великих платників податків державної фіскальної служби від 26.06.2019 року № 1376 продовжено термін проведення перевірки на 10 робочих днів.

17. За результатами вказаної перевірки контролюючим органом складено Акт перевірки від 18.07.2019 №2195/28-10-41-01/13501985, у висновку якого зазначено про порушення позивачем підпункту підпункту 134.1.1. пункту 134.1. статті 134 Податкового кодексу України з урахуванням П(с)БО 11,15 із змінами та доповненнями, в результаті чого занижено податок на прибуток за 2016 рік на загальну суму 24 801 066 грн.; підпункту «а» пункту 198.1 та абзаців першого і другого пунктів 198.1., 98.2., 198.3 та 198.6. статті 198, пункту 201.10. статті 201, пункту 200.4. статті 200 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено від`ємне значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду за вересень-листопад 2016 року у сумі 26 904 598 грн.

18. З огляду на направлені ТОВ «Сателлит» заперечення до Акту перевірки від 18.07.2019 №2195/28-10-41-01/13501985, згідно листа Офісу ВПП ДФС від 09.08.2019 року №39170/10/28-10-41-01-10, прийнято рішення викласти висновки Акту в наступній редакції:

19. «Перевіркою ТОВ «Сателлит» установлено наступні порушення: п.п.134.1.1.п.134.1.статті 134 Податкового кодексу України, в результаті встановлено завищення від`ємного значення об`єкту оподаткування податком на прибуток за 2016 рік у сумі 137 783 702 грн.; п.п. «а» п.198.1. та абзаців першого і другого п.п.198.1., п.п.198.2., п.п. 198.3. та п. 198.6. ст.198, п. 201.10 ст.201, п.200.4. статті 200 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду за вересень-листопад 2016 року у сумі 26 904 598 грн».

20. За наслідками перевірки відповідачем винесено податкове повідомлення - рішення форми «В4» від 14.08.2019 №, згідно з яким ТОВ «Сателлит» зменшено розмір від`ємного значення податку на додану вартість в розмірі 26 904 598 грн та податкове повідомлення - рішення форми «П» №, згідно з яким зменшено суму об`єкта оподаткування податком на прибуток в розмірі 137 783 702 грн.

21. Уважаючи наказ про проведення документальної позапланової податкової перевірки та податкові повідомлення-рішення від 14.08.2019 № та № протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся з цим позовом до суду.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА

22. Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України (далі - ПК України) для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, реєстрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків та зборів, ведення яких передбачено законодавством.

23. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

24. Згідно з пунктом 198.1. статті 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

25. Абзац 1 пункту 198.2. статті 198 ПК України встановлює, що датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг.

26. Пунктом 198.3 статті 198 ПК України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

27. Нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

28. Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

29. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

30. Згідно з пунктом 200.4 статті 200 ПК України при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

31. Пункт 200.14. статті 200 ПК України передбачає, що якщо за результатами камеральної або документальної перевірки, контролюючий орган виявляє невідповідність суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, то такий орган: у разі перевищення заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування над сумою, визначеною контролюючим органом за результатами перевірок, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються сума такого перевищення та підстави для її вирахування; у разі з`ясування за результатами проведення перевірок факту, за яким платник податку не має права на отримання бюджетного відшкодування, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються підстави відмови в наданні бюджетного відшкодування.

32. Абзаци другий, третій пункту 201.10. статті 201 ПК України встановлюють, що податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

33. Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.

34. Стаття 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" передбачає, що господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

35. Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

36. Відповідно до частини першої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

37. Згідно з частиною другою статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

38. Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

39. Верховний Суд, переглянувши рішення судів попередніх інстанцій в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.

40. Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

41. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

42. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

43. З урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 08 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

44. Відповідно до обставин справи між сторонами виник спір щодо правомірності прийняття Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби України наказу про проведення документальної позапланової виїзної перевірки та визнання протиправними та скасування за результатами такої перевірки прийнятих податкових повідомлень рішень.

45. Відповідно до вимог статті 341 КАС України, касаційний перегляд рішень судів першої та апеляційної інстанції переглядаються в частині оскарження податкових повідомлень-рішень, тобто в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження,.

46. Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання у своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

47. Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності, та свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції.

48. Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування об`єкту оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту.

49. Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

50. При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, суди повинні враховувати, що, обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову.

51. У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит та сформував витрати, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи.

52. Також платник податків при виборі контрагента та укладенні з ним договорів має керуватись і належною обачністю, оскільки від цього залежить подальше фактичне виконання таких договорів, отримання прибутку та права на отримання певних преференцій.

53. Про відсутність реального характеру відповідних операцій можуть свідчити, зокрема, наявність таких обставин: неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності, відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, здійснення операцій з товарно-матеріальними цінностями, які не вироблялися або не могли бути вироблені в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку.

54. Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, Товариство повинно мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами та, які в сукупності з встановленими обставинами справи, зокрема і щодо можливостей здійснення господарюючими суб`єктами відповідних операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу матеріальних та трудових ресурсів, економічно необхідних для виконання умов, обумовлених договорами, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником податкового обліку.

55. У ході розгляду справи суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку про правомірність формування позивачем даних податкового обліку за результатом господарських операцій з контрагентом з огляду на те, що факт вчинення спірних операцій підтверджується належними первинними документами складеними за результатом дійсних, реально виконаних правочинів. Оцінюючи облікові документи, надані позивачем щодо цих операцій, суди визнали їх достовірними та достатніми доказами, що підтверджують як спірні операції, так і задекларовані позивачем показники податкового обліку.

56. Cуди відхилили доводи контролюючого органу про допущені позивачем порушення вимог податкового законодавства, які були виявлені під час проведення перевірки, щодо безпідставності формування даних податкового обліку за господарськими операціями, які не підтверджені належними первинними документами та проведені (оформлені) з контрагентами, які мають ознаки фіктивності та у яких відсутні необхідні умови та ресурси для проведення відповідної господарської діяльності, й дійшли висновку про достовірність задекларованих позивачем даних, а відповідно і про правомірність формування податкового кредиту з податку на додану вартість за господарськими операціями проведеними з контрагентом-постачальником, оскільки такі операції фактично відбулись та є реальними.

57. Суди першої та апеляційної інстанції дійшли висновку про реальність господарських операцій між позивачем та його контрагентом, наявністю укладеного договору поставки товару з додатками до нього, договору про надання послуг з перевезення вантажу, первинними документами (податковими накладними, видатковими накладними, товарно-транспортними накладними, актом здачі-прийняття робіт, платіжними дорученнями, митною декларацією - придбаний товар експортований Товариством за зовнішньоекономічним контрактом), оформленими відповідно до вимог податкового законодавства, які містять усі необхідні реквізити та відомості, а також у повній мірі відображають зміст господарських операцій, тоді як відповідачем не було доведено та не було надано жодних належних та достатніх доказів на підтвердження відсутності господарських операцій між позивачем та його контрагентом.

58. Суди попередніх інстанцій дослідили питання транспортування товару та відхилили доводи податкового органу щодо не підтвердження здійснення перевезень олії. У якості підтвердження оплати за поставлений товар позивач перераховував на рахунок постачальника грошові кошти відповідно до платіжних доручень, перелік яких міститься в додатку 6 до Акту перевірки, та не заперечується сторонами.

59. Крім того, у матеріалах справи містяться договір транспортного експедирування, укладений між ТОВ «ТБ Агрофудекспорт» та ТОВ «Айрон-Проф», акти надання послуг та рахунки на оплату.

60. Також суди правильно зазначили, що у Акті перевірки контролюючим органом не вказано, які саме помилки чи недоліки у документах виявлено, які саме документи позивачем оформлено формально, неякісно тощо, яким чином такі недоліки/помилки можуть ставити під сумнів реальність господарських операцій, які саме факти неможливо встановити, дослідити на підставі наданих документів.

61. Наявні у матеріалах справи первинні документи по операціям з TOB «ТБ Агрофудекспорт» оформлені відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, та в повній мірі відображають зміст і характер вчинених господарських операцій, й вказаними документами підтверджується реальність здійснення позивачем господарських операцій з вищезазначеним контрагентом, що спричинили реальну зміну в його майновому стані.

62. Відтак, висновок контролюючого органу щодо відсутності факту здійснення транспортування не підтверджено жодними доказами.

63. Зокрема, під час проведення перевірки податковим органом не було наведено суттєвих зауважень до оформлення вказаних первинних документів, які б ставили під сумнів їх реальність чи не давали з`ясувати їх суть під час проведення господарської операції.

64. Колегія суддів звертає увагу, що податкове законодавство не містить положень, які б дозволяли контролюючому органу оцінювати витрати суб`єкта господарювання з точки зору їх доцільності, раціональності та ефективності, платник здійснює фінансово-господарську діяльність на власний ризик, а тому вправі самостійно оцінювати її ефективність та доцільність.

65. Також правильними є висновки суду першої та апеляційної інстанції, що платник податку несе самостійну відповідальність за порушення ним правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватись на третіх осіб, в тому числі і на його контрагентів.

66. Тобто, формування суб`єктом господарювання податкового кредиту не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами, а пов`язане з призначенням придбаних товарів (послуг) для використання у господарській діяльності та наявності податкової накладної (накладних).

67. Отже, обставини щодо фактичності здійснення господарських операцій з придбання у контрагента товарів, на які платник податку посилається як на підставу виникнення у нього права на включення нарахованого (сплаченого) податку на додану вартість до податкового кредиту, відповідачем не спростовано.

68. При цьому, контролюючі органи не наділені повноваженнями на перевірку економічної доцільності рішень, що приймаються суб`єктами господарювання, які у сфері господарської діяльності наділені самостійністю та широкою дискрецією (зокрема, при виборі контрагентів, вирішенні питання щодо необхідності залучення третіх осіб до виконання своїх господарських зобов`язань тощо).

69. Таким чином за змістом норм Податкового кодексу України право покупця на податковий кредит з податку на додану вартість не ставиться в залежність від дотримання контрагентами вимог законодавства та вчинення ймовірних зловживань за ланцюгом постачання товару.

70. Доводи контролюючого органу щодо ненадання позивачем сертифікатів якості, на підставі яких можливо встановити походження товару та якісні властивості (відповідність ДСТУ), також є безпідставними, оскільки під час проведення перевірки відповідачем детально проаналізовані надані ТОВ «Сателлит» документи щодо поставки товару на умовах EXW (франко склад), а саме: складські квитанції на зберігання зерна у місці поставки на зернових складах ПрАТ «Екопрод» та ТОВ «Оптімус плюс» та договори складського зберігання, відповідно до яких на зазначених умовах поставлено 885,779 тон насіння соняшника.

71. При цьому, у матеріалах справи містяться договір складського зберігання зерна № 378 від 22.08.2016, укладений між ТОВ «Сателлит» та ПрАТ «Екопрод», договір складського зберігання зерна, укладений між ТОВ «Сателлит» та ТОВ «Оптімус плюс», складські квитанції №113 від 04.10.2016 та №131 від 01.11.2016, №9012 від 12.10.2016, №9040 від 11.10.2016 року, № 9054 від 25.10.2016, №9074 від 02.11.2016, №9086 від 08.11.2016. На підтвердження якості насіння соняшника позивачем надані картки аналізу зерна №1023 від 01.11.2016, №934 від 04.10.2016, №18 від 12.10.2016, №20 від 21.10.2016, №24 від 02.11.2016, № 26 від 08.11.2016, №21 від 25.10.2016, видані лабораторіями ПрАТ «Екопрод» та ТОВ «Оптімус плюс».

72. Суди попередніх інстанцій зауважили, що сертифікат якості на товар не належить до документів, на підставі яких формується бухгалтерський і податковий облік, та не містить відомостей про господарську операцію.

73. Посилання податкового органу щодо відсутності матеріально-технічної бази, в тому числі, про відсутність відомостей про земельні ділянки у контрагентів постачальників ТОВ «ТБ Агрофудекспорт» Суд не приймає до уваги, оскільки в матеріалах справи відсутні докази обізнаності позивача щодо протиправного характеру діяльності підприємств у ланцюгах постачання, прямої чи опосередкованої причетності до такої протиправної діяльності з метою отримання податкової вигоди, а відтак правовідносини учасників попередніх поставок не можуть впливати на оцінку реальності операції, вчиненої останнім у ланцюгу постачання платником (позивачем у справі) та його безпосереднім постачальником.

74. Під час розгляду справи було встановлено, що ТОВ «КФ «Донгоспром» та ПНВСП «Агро-Восток» є сільськогосподарськими підприємствами і безпосередніми виробниками товару, на підтвердження чого матеріали справи містять довідку з питань статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями, виданої ТОВ «КФ «Донгоспром» Управлінням Держгеокадастру у Броварському районі Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру 22.04.2016, звіт форми 37-сг «Звіт про сівбу та збирання врожаю сільськогосподарських культур, проведення інших польових робіт на 01.10.2016», звіт форми №29-сг «Підсумки збору врожаю сільськогосподарських культур, плодів, ягід та винограду станом на 01.12.2016», поданий ТОВ «КФ «Донгоспром», звіт форми №29-сг «Підсумки збору врожаю сільськогосподарських культур, плодів, ягід та винограду станом на 01.12.2016», поданий ПНВСП «Агро-Восток».

75. Тобто, у «ТБ Агрофудекспорт» наявна площа земельних ділянок та офіційна інформація щодо врожайності зазначеної культури, що у сукупності свідчить про реальну можливість здійснити поставку насіння соняшника.

76. На підтвердження можливості поставити насіння соняшника ТОВ «Будмонтаж Технологія» та ТОВ «Мегасіті-Альянс» матеріали справи містять договори про спільну діяльність, за умовами яких зазначені підприємства здійснювали закупівлю насіння соняшника у сільськогосподарських підприємств.

77. Крім того, для підтвердження господарських взаємовідносин між ТОВ «ТБ Агрофудекспорт» та його контрагентами-постачальниками, а саме ПНВСП «Агро-Восток, ТОВ «Мегасіті-Альянс», ТОВ «КФ «Донгоспром», ТОВ «Будмонтаж технології», позивачем було надані наступні документи: договори поставки, специфікації до договорів поставок, видаткові накладні, податкові накладні.

78. Судами першої та апеляційної інстанції досліджені надані ТОВ «ТБ Агрофудекспорт» в адресу ТОВ «Сателлит» листи до договорів поставки про підтвердження реальності угоди щодо купівлі насіння соняшника у кількості, яка відповідає умовам договору, назва підприємства-постачальника товару, який в подальшому постачається на адресу позивача, інформація щодо земельних ділянок, на яких вирощена продукція.

79. Також, у листах від контрагентів-постачальників ТОВ «ТБ Агрофудекспорт» (ТОВ «КФ «Донгоспросм», ТОВ «Мегасіті Альянс», ПНВСП «Агро-Восток», ТОВ «Будмонтаж Технології») підтверджена реальність угоди щодо продажу насіння соняшника, з зазначенням інформації про земельні ділянки, на яких вирощувалася продукція.

80. При цьому, можливе порушення контрагентом податкової дисципліни не може свідчити про відсутність у позивача права, за результатами господарської діяльності з таким контрагентом, на включення сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту, з огляду на відсутність дослідження та аналізу господарських операцій за результатами здійснення яких, сформовано позивачем податковий кредит. Інформаційні бази даних ОДПІ не мають статусу офіційних, не сертифіковані і можуть містити помилки, які впливають на правовий статус платника податку. Бази даних ДПІ не є належними доказами у справі, чинним законодавством також не передбачено належність таких баз до засобів доказування.

81. Суд касаційної інстанції погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про те, що надання позивачем до перевірки посвідчення якості товару з окремими дефектами у ньому не є доказом наявності складу податкового правопорушення, якщо іншими дослідженими в судовому засіданні доказами підтверджується реальність господарської операції.

82. Суд зазначає, що кожний окремий доказ не може бути самосійним та беззаперечним доказом відсутності реального характеру господарських операцій. Висновки щодо реальності таких операцій повинні ґрунтуватися на підставі оцінки доказів у їх сукупності та їх взаємному зв`язку.

83. Суд уважає безпідставними посилання заявника касаційної скарги на висновки Верховного Суду, які за позицією відповідача, не враховані судами попередніх інстанцій при ухваленні судових рішень. Так, висновки, висловлені у постановах Верховного Суду від 10 квітня 2020 у справі №816/4409/15, від 31 березня 2020, у справі 824/434/15-а, від 21 лютого 2020 у справі 826/17443/15, від 31 березня 2020 року у справі №804/16516/15, від 17 квітня 2018 у справі №820/475/17, від 19 червня 2018 № 826/7704/16, від 26 червня 2018, № 816/1422/17 стосуються саме оцінки доказів на підставі яких встановлювався факт реальності господарських операцій.

84. Верховний Суд не приймає посилання позивача, викладені у відзиві на касаційну скаргу, щодо наявності підстав для закриття провадження у справі в силу приписів пункту п`ятого частини першої статті 339 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки під час касаційного розгляду надавалась, зокрема, оцінка дотримання судами першої та апеляційної інстанції норм процесуального кодексу щодо оцінки доказів на підставі яких установлювався факт реальності господарських операцій. З урахуванням обставин цієї справи, колегія суддів уважає, що не має підстав для закриття касаційного провадження після його відкриття на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу.

85. Отже, Верховний Суд констатує, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна юридична оцінка із правильним застосуванням норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, цей суд під час розгляду справи, оцінки доказів не допустив порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи а доводи зводяться до переоцінки встановлених судами обставин справи що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

86. Виходячи із системного аналізу вищевказаних норм права та встановлених судами попередніх інстанцій обставин, підтверджених наявними в матеріалах справи доказами, колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанції, що контролюючий орган приймаючи оскаржувані податкові повідомлення-рішення діяв всупереч та не у відповідності до вимог чинного законодавства.

87. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.

88. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій (частина перша статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України).

89. З урахуванням наведеного, Суд дійшов висновку про необхідність залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанцій - без змін.

СУДОВІ ВИТРАТИ

90. З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасником справи, на користь якого ухвалено судове рішення, у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.

91. Керуючись статтями 328, 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Офісу великих платників податків ДПС залишити без задоволення.

2. Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 листопада 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 травня 2020 року у справі № 640/16152/19 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Шишов

Судді І.В. Дашутін

М.М. Яковенко