Справа № 809/1634/16
Суддя: Чуприна О.В.
Дата ухвалення: 2021-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"21" січня 2021 р. справа № 809/1634/16
В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що на підставі пункту 284.2 статті 284 Податкового кодексу України, згідно з рішенням Рогатинської міської ради від 11 серпня 2016 року за №346, яким встановлено пільги по сплаті земельного податку для фізичних осіб громадян в розмірі 100% для присадибної ділянки не більше 0,10 га, ОСОБА_1 має право на пільгу з оплати даного виду податку. У зв`язку із наявністю у позивача податкової пільги на 2016 рік із оплати земельного податку, оскаржуване податкове повідомлення-рішення відповідача на суму зобов`язання 1 002,48 гривень є протиправним та підлягає скасуванню.
За наслідками перегляду рішення суду першої інстанції постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.04.2017 апеляційну скаргу Калуської об`єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Івано-Франківській області задоволено, а постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду 20.12.2016 у справі №809/1634/16 скасовано та прийнято нову постанову, якою відмовлено в задоволенні позову (а.с.65-68).
В подальшому, постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 09.10.2020, касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанови Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20.12.2016 та Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.04.2017 скасовано, а справу №809/1634/16 направлено на новий розгляд до Івано-Франківського окружного адміністративного суду (а.с.94-105).
Адміністративна справа №809/1634/16 надійшла на адресу Івано-Франківського окружного адміністративного суду 02.11.2020. Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, головуючим суддею визначено Чуприну О.В. (а.с.108).
За клопотанням представника відповідача від 23.11.2020, ухвалою суду замінено відповідача Калуську об`єднану Державну податкову інспекцію Головного управління ДФС в Івано-Франківській області її правонаступником Головним управлінням Державної податкової служби в Івано-Франківській області (а.с.146-147).
Ухвалою суду від 26.11.2020, витребувано у сторін оформленні і засвідчені відповідно до вимог статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі по тексту також КАС України) копії письмових доказів та пояснень на підтвердження доводів щодо предмета спору (а.с.149).
На виконання пункту 1 ухвали від 26.11.2020 ОСОБА_1 надав витребувані письмові докази (а.с.158-200).
Головне управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області виконуючи вимоги пункту 2 коментованої ухвали суду від 26.11.2020 надано витребувані докази та пояснення по справі (а.с.204-217).
Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 262 КАС України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення на позов, встановив такі обставини.
Як уже зазначено вище, постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 09.10.2020, касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанови Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20.12.2016 та Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.04.2017 скасовано, а справу №809/1634/16 направлено на новий розгляд до Івано-Франківського окружного адміністративного суду.
Верховний Суд вважаючи висновки судів попередніх інстанцій передчасними, вказав, що судами під час розгляду справи залишено поза увагою та не встановлено взагалі чи є позивач платником земельного податку у розумінні Податкового кодексу України. Не з`ясовано, на підставі яких даних контролюючим органом був здійснений розрахунок визначеного позивачу оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням грошового зобов`язання, чи використовувалися під час здійснення розрахунку дані державного земельного кадастру, як того вимагає податкове законодавство, не встановлено за який саме період позивачу нараховано відповідне грошове зобов`язання та чи були враховані контролюючим органом положення пункту 284.2 статті 284 Податкового кодексу України під час прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення та визначення позивачу суми грошового зобов`язання за платежем земельний податок з фізичних осіб за 2016 рік.
За змістом частини 5 статті 353 КАС України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов`язковими для суду першої або апеляційної інстанції при новому розгляді справи.
Надаючи правову оцінку публічно-правовим відносинам, суд виходить із таких підстав та мотивів.
У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних правовідносин.
Відповідно до статті 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
Підпунктом 14.1.147. пункту 14 статті 14 Податкового кодексу України (надалі по тексту також ПК України) встановлено, що плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності;
Земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (підпункт 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 ПК України).
Згідно з пунктом 15.1 статті 15 ПК України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.
Платниками земельного податку в розумінні статті 269 ПК України є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі.
Статтею 270 ПК України встановлено, що об`єктами оподаткування земельним податком є:
- земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні;
- земельні частки (паї), які перебувають у власності.
Базою оподаткування земельним податком є:
- нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом;
- площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.
Рішення рад щодо нормативної грошової оцінки земельних ділянок, розташованих у межах населених пунктів, офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування нормативної грошової оцінки земель або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом (стаття 273 ПК України).

Згідно із статтею 274 ПК України ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі не більше 3 відсотків від їх нормативної грошової оцінки, а для сільськогосподарських угідь та земель загального користування - не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки (пункт 274.1).

За приписами пунктів 284.1, 284.2 статті 284 ПК України Верховна Рада Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування встановлюють ставки плати за землю та пільги щодо земельного податку, що сплачується на відповідній території.

Органи місцевого самоврядування до 25 грудня року, що передує звітному, подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки рішення щодо ставок земельного податку та наданих пільг зі сплати земельного податку юридичним та/або фізичним особам.

Якщо право на пільгу у платника виникає протягом року, то він звільняється від сплати податку починаючи з місяця, що настає за місяцем, у якому виникло це право. У разі втрати права на пільгу протягом року податок сплачується починаючи з місяця, що настає за місяцем, у якому втрачено це право.

Пунктом 286.1 статті 286 ПК України передбачено, що підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Судом в новому розгляді справи встановлено, що згідно Державного акта на землю бланк IV-ІФ №001085 (10-41-2/000248) від 26.06.2000, ОСОБА_2 передано у приватну власність земельна ділянка площею 0,1068 га в межах з планом, розміщену на землях, що знаходяться у віданні Рогатинської міської Ради ( АДРЕСА_1 ). Землю передано для індивідуального житлового будівництва та ведення особистого підсобного господарства (а.с.193).

На підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 30.04.2003 за №2087, ОСОБА_2 (Продавець) відчужив (продав) ОСОБА_1 (Покупець) земельну ділянку площею 0,1068 га в межах згідно з планом, розміщену на землях (для індивідуального житлового будівництва, ведення особистого підсобного господарства), що знаходяться у віданні Рогатинської міської ради, та яка належна продавцю на підставі Державного акта на землю 10-41-2/000248 від 26.06.2000 (а.с.192).

В подальшому на підставі договору купівлі-продажу №2087 від 30.04.2003 і Технічного звіту ПП Рогатинський земельно-інформаційний центр, Рогатинською міською радою за участю Рогатинського районного відділу земельних ресурсів ОСОБА_1 переоформлено право власності на земельну ділянку (а.с.184, 188-191). Внаслідок вказаного позивачу 29.07.2003 видано два окремі Державні акти на право власності на земельну ділянку:

- за кадастровим номером 26:244:101:00:01:028:0001 площею 0,0553 га, розташованої по АДРЕСА_1 для індивідуального житлового будівництва (а.с.185);

- за кадастровим номером 26:244:101:00:01:028:0002 площею 0,0515 га, розташованої на АДРЕСА_1 для ведення особистого селянського господарства (а.с.186).

Таким чином, станом на весь 2016 рік ОСОБА_1 був власником двох окремих земельних ділянок площею 0,0553 га (для індивідуального житлового будівництва) і площею 0,0515 га (для ведення особистого селянського господарства), які розташовані на АДРЕСА_1 , та у відповідності до пункту 269.1 статті 269 ПК України платником земельного податку.

Вказана інформація 01.01.2014 внесена відповідним територіальним органом відповідача до даних АІС Податковий блок на основі відомостей, поданих виконавчим органом влади, за місцезнаходженням земельної ділянки (а.с.131, 132).

Враховуючи дані податкового блоку, як зазначалось судом вище, 30.06.2016 контролюючим органом сформовано та направлено позивачу податкове повідомлення-рішення за №21883-05, яким ОСОБА_1 визначено податкове зобов`язання за платежем земельний податок з фізичних осіб за 2016 рік у розмірі 1 002,48 гривень (а.с.8).

Контролюючий орган в силу вимог пункту 54.3.3. статті 54 Податкового кодексу України зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо: згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Згідно пункту 286.5 статті 286 ПК України нарахування фізичним особам сум податку (плати заземлю) проводиться контролюючими органами, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку визначеному статтею 58 цього Кодексу.

Водночас, за приписами пункту 4.4 статті 4 ПК України установлення і скасування податків та зборів, а також пільг їх платникам здійснюються відповідно до цього Кодексу Верховною Радою України, а також Верховною Радою Автономної Республіки Крим, сільськими, селищними, міськими радами у межах їх повноважень, визначених Конституцією України та законами України.

Відповідно до пункту 12.4 статті 12 ПК України до повноважень сільських, селищних, міських рад щодо податків та зборів належать: встановлення ставок місцевих податків та зборів в межах ставок, визначених цим Кодексом (підпункт 12.4.1.); визначення переліку податкових агентів згідно із статтею 268 цього Кодексу (підпункт 12.4.2.); до початку наступного бюджетного періоду прийняття рішення про встановлення місцевих податків та зборів, зміну розміру їх ставок, об`єкта оподаткування, порядку справляння чи надання податкових пільг, яке тягне за собою зміну податкових зобов`язань платників податків та яке набирає чинності з початку бюджетного періоду (підпункт 12.4.3.).

Підпунктом 12.3.1. пункту 12.3 статті 12 ПК України визначено, що встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом.

При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов`язково визначаються об`єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов`язкові елементи, визначені статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом XII цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору (підпункт 12.3.2. пункту 12.3 статті 12 ПК України).

Копія прийнятого рішення про встановлення місцевих податків чи зборів на виконання підпункту 12.3.3. пункту 12.3 статті 12 ПК України надсилається у десятиденний строк з дня оприлюднення до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та зборів.

При цьому, згідно з пунктом 12.5 статті 12 ПК України офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, яке набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпункту 12.3.4. статті 12 цього Кодексу.

За приписами підпункту 12.3.4. пункту 12.3 статті 12 ПК України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлених місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.

Врахувавши вищевикладене, суд вважає безпідставними посилання позивача на рішення 14 сесії Рогатинської міської ради 7 скликання від 11.08.2016 за №346 Про встановлення пільг земельного податку для фізичних осіб громадян, як на підставу отримання пільги по сплаті земельного податку з 1 січня 2016 року, оскільки вказане рішення прийнято після 15 липня 2016 року, а тому могло бути введено в дію не раніше 01.01.2017.

Крім того, суд у спірному випадку суд враховує положення пункту 284.1 статті 284 ПК України, за змістом якої органи місцевого самоврядування встановлюють ставки плати за землю та пільги щодо земельного податку, що сплачується на відповідній території.

Органи місцевого самоврядування до 25 грудня року, що передує звітному, подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки рішення щодо ставок земельного податку та наданих пільг зі сплати земельного податку юридичним та/або фізичним особам.

Нові зміни щодо зазначеної інформації надаються до 1 числа першого місяця кварталу, що настає за звітним кварталом, у якому відбулися зазначені зміни.

Як свідчать обставини справи рішення Рогатинської міської ради від 11.08.2016 за №346 Про встановлення пільг земельного податку для фізичних осіб громадян (про встановлення податкової пільги на 2016-2017 роки) не могло фізично бути подано до контролюючого органу до 25.12.2015, відтак у відповідача не було жодної правової підстави враховувати його для не нарахування позивачу спірного земельного податку.

В частині трактування позивачем положень пункту 284.2 статті 284 ПК України суд зазначає, що пільги зі сплати земельного податку вводяться в дію відповідно до пункту 284.1 статті 284 ПК України з урахуванням положень підпункту 12.3.4. пункту 12.3 статті 12 ПК України, тобто відповідне рішення органу місцевого самоврядування повинно бути прийнято до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлених пільг.

В свою чергу, варто відрізняти встановлення податкової пільги, які вводяться в дію у встановленому вище податковим законодавством порядку, від набуття права на пільгу, яке пов`язане із суб`єктивними обставинами, що як правило мають місце із платником податків та/або об`єктом оподаткування, характеристики/фізичні параметри якого протягом бюджетного періоду можуть підпадати під пільги, або бути виключеними із них.

Окрім вказаного, Рогатинська міська рада, приймаючи рішення від 11.08.2016 за №346 Про встановлення пільг земельного податку для фізичних осіб громадян і встановлюючи податкову пільгу з 1 січня 2016 року, керувалася положеннями пункту 284.1 статті 284 ПК України (а.с.9), при тому, що положення коментованого Кодексу не надають право органам місцевого самоврядування встановлювати пільгу на попередні податкові періоди.

Даним рішенням, міська рада встановила пільгу по сплаті земельного податку для фізичних осіб громадян в розмірі 100% для конкретного виду використання (цільового призначення) присадибних земельних ділянок.

В розумінні положень частини 6 статті 118, пункту г частина 1 статті 121 Земельного кодексу України присадибна ділянка відноситься до земель для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, а землі для ведення особисто селянського господарства відносяться до переліку земель сільськогосподарського призначення (пункт а частина 3 статті 22 Земельного кодексу України).

Разом з тим, як вказує Державний акт на право власності на земельну ділянку від 29.07.2003 за кадастровим номером 26:244:101:00:01:028:0002 площею 0,0515 га, розташованої на АДРЕСА_1 , цільового призначення (використання) землі визначено для ведення особистого селянського господарства, що не підпадає під визначення пільгової категорії землі згідно рішення міської ради №346 від 11.08.2016 (а.с.9, 186).

Поряд з вказаним як слідує із листа за №02-08/786 від 14.07.2016 виконавчий комітет Рогатинської міської ради проінформував Рогатинське відділення Калуської оДПІ ГУ ДПС в області про те, що міською радою не приймалося рішення про встановлення ставок земельного податку на земельні ділянки, які перебувають у власності фізичних осіб-громадян (а.с.138).

Відтак, відповідач не довів перед судом, якою саме у спірному випадку ставкою земельного податку в розумінні статті 274 ПК України керувався контролюючий орган визначаючи розмір податку рішенням від 30.06.2016, виходячи із того, що на 2016 рік Рогатинською міською радою рішень про встановлення ставок земельного податку на земельні ділянки, які перебувають у власності фізичних осіб-громадян, не приймалося.

У свою чергу, у разі якщо міська рада не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів, що є обов`язковими згідно з нормами цього Кодексу, відповідно до підпункту 12.3.5. пункту 12.3 статті 12 ПК України такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок, а плата за землю справляється із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування плати за землю.

Таким чином, в даному випадку у 2016 році підлягала застосуванню ставка земельного податку на земельні ділянки, яка діяла до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування плати за землю (2016 рік), тобто за 2015 рік.

У відповідності до наданого відповідачем розрахунку по земельному податку ОСОБА_1 у 2014, 2015 році, контролюючим органом за земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,10 га нараховано по 139,90 гривень відповідно (а.с.209).

Суд вживав заходів для з`ясування обставин, на підставі яких даних контролюючим органом мало місце проведення розрахунку, визначеного позивачу оскаржуваним податковим повідомлення-рішенням грошового зобов`язання (ухвала суду від 06.11.2020, від 26.11.2020), однак відповідач такого розрахунку і вихідних даних обчислення земельного податку ОСОБА_1 за 2016 рік, не надав.

Натомість контролюючим органом надано пояснення відповідно до яких, після внесення змін до ПК України у 2015 році статтю 275 ПК України виключено, та пункт статті 274.1 статті 274 ПК України "ставка податку на земельні ділянки нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі 3 відсотків від нормативно-грошової оцінки" (а.с.205-206).

Доказів зміни нормативно-грошової оцінки землі в межах Рогатинської міської ради на 2016 рік в порівнянні із 2015 роком, в тому числі яка перебувала у власності позивача, а також відомостей про те, яке саме значення розміру у відсотках (від 0 до 3%) від нормативно-грошової оцінки землі застосував контролюючий орган у спірному випадку, відповідач суду не надав.

Як зазначено вище положеннями пункту 274.1 статті 274 ПК України ставка податку за земельні ділянки встановлено у розмірі не більше 3 відсотків від їх нормативної грошової оцінки земель, оцінка яких проведена, і не більше 1 відсотка від нормативної грошової оцінки земель загального користування.

У 2016 році ПК України встановлено максимальний розмір ставок, втім не зазначено мінімальний. Встановлення діапазону ставок (від 0 до 3 відсотків) покладено саме на орган місцевого самоврядування, яким, як з`ясовано у справі у 2016 році відповідних рішень щодо об`єктів оподаткування - земельних ділянок, які перебувають у власності фізичних осіб-громадян, не приймалося.

Відтак, яку саме ставку застосував від нормативно-грошової оцінки землі, і який розмір такої оцінки мав місце в 2016 році, контролюючий орган суду не повідомив.

Представлені відповідачем докази у своїй сукупності не дають підстав вважати, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення за №21883-05 від 30.06.2016 в сумі 1 002,48 гривень є правомірним, прийнятим обґрунтовано, з дотриманням норм чинного законодавства.

Враховуючи вищевикладені висновки, суд дійшов висновку, що у даному випадку, на підставі підпункт 12.3.5. пункту 12.3 статті 12 ПК України, плата за землю підлягає справленню із застосуванням ставки, яка діяла до 31.12.2015 року.

Розмір земельного податку як і ставка податку за 2015 рік не оспорюється ОСОБА_1 , відтак, на переконання суду, відповідне нарахування (податкове зобов`язання) за 2016 рік повинно становити в сумі 139,90 гривень.

Отже, оскаржуване податкове повідомлення-рішення №21883-05 від 03.06.2016 року не ґрунтується на вимогах чинного законодавства, а також суперечить встановленим у справі обставинам, є протиправним та підлягає скасуванню частково, а саме: в частині нарахування земельного податку в сумі 862,58 гривень (1 002,48 гривень - 139,90 гривень).

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В той же час, в адміністративному судочинстві діє принцип офіційності, який полягає в активній позиції суду щодо з`ясування всіх обставин у справі (пункт 4 частини 3 статті 2, частини 2, 4 статті 9, частина 3 статті 77, частина 6 статті 94 КАС України).

Суд вжив всіх заходів по з`ясуванню обставин, які мають значення для даної справи, в тому числі витребував пояснення і докази з власної ініціативи (ухвали суду від 06.11.2020, від 26.11.2020), однак відповідачем не надано відповідних доказів.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Беручи до уваги встановлені обставини та наведені норми чинного законодавства, суд дійшов висновку про те, що адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №21883-05 від 30.06.2016, підлягає до часткового задоволення.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає, що у відповідності до приписів частини 3 статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Наявною в матеріалах справи квитанцією №18.87.1/4342 від 22.11.2016 підтверджується сплата позивачем судового збору у розмірі 551 гривень 21 копійок (а.с.2). Будь-яких доказів про понесення сторонами інших витрат, пов`язаних з розглядом справи матеріали не містять.

Судом при первинному розгляді справи не вирішувалося питання щодо повернення/розподілу в інтересах позивача сплаченого ним судового збору.

Зважаючи на вказане, підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача сплачений ним судовий збір у розмірі 413 гривень 41 копійок, що пропорційно становить 75% до задоволених позовних вимог.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Рогатинського відділення Калуської об`єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області, правонаступником якого є Головне управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області, за №21883-05 (форма Ф) від 30.06.2016 за платежем земельний податок з фізичних осіб за 2016 рік в частині зобов`язань на суму 862,58 гривень (вісімдесят шістдесят дві гривні п`ятдесят вісім копійок).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області (ідентифікаційний номер юридичної особи 43142559) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір в розмірі 413,41 гривень (чотириста тринадцять гривень сорок одна копійка).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Відповідно до статей 255, 295, 297 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платка податків НОМЕР_1 ), АДРЕСА_2 ;

відповідач - Головне управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області (ідентифікаційний код юридичної особи 43142559), вул. Незалежності, 20, м. Івано-Франківськ, 76018.

Суддя /підпис/ Чуприна О.В.