Справа № 520/16631/2020
Суддя: Рубан В.В.
Дата ухвалення: 2021-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2021 р. № 520/16631/2020

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Рубан В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2, м. Харків, 61022, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області якому просить суд визнати протиправною бездіяльність Головного Управління Пенсійного фонду України Харківської області щодо зупинення нарахування та виплати ОСОБА_1 пенсії та зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України Харківської області поновити нарахування та виплату щомісячної пенсії ОСОБА_1 з січня 2020 року, а також здійснити виплату ОСОБА_1 усієї суми пенсійної заборгованості за період з січня 2020 року по листопад 2020 року включно однією сумою.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що є пенсіонером, внутрішньо переміщеною особою, з 01.12.2014 року перебуває на обліку Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області. З 01.01.2020 року виплату пенсії йому припинено, вважає такі дії незаконними, оскільки вони порушують його право на пенсійне забезпечення.

14.12.2020 року через канцелярію суду представником відповідача надано відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що з 2011 року ОСОБА_1 здобув право на отримання пенсії, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_1 від 30.11.2011 року

Позивач перебував на обліку в ГУ ПФУ в Луганській області як отримувач пенсії за вислугу років, призначеної з 02.03.2011 на умовах Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ від 09.04.1992 року в розмірі 65% грошового забезпечення (вислуга 25 років).

З 01.12.2014 позивача взято на облік в ГУПФУ в Харківській області на підставі електронної пенсійної справи.

З 01.01.2020 року пенсійне забезпечення позивача призупинено.

З метою отримання інформації щодо припинення виплати пенсії, представник позивача звернувся до пенсійного фонду з запитом.

Листом Головного управління пенсійного фонду в Харківській області від 09.10.2020 № 2000-0203-8/76872 представника позивача повідомлено, виплату пенсії позивачу з 01.01.2020 року призупинено на підставі інформації з інтегрованої міжвідомчої інформаційно-телекомунікаційної системи щодо контролю осіб, які перетинають державний кордон, щодо тривалої відсутності (понад 60 діб) за фактичним місцем перебування/проживання внутрішньо переміщеної особи до з`ясування місця фактичного перебування/проживання та підтвердження довідки про взяття на облік тимчасово переміщеної особи до з`ясування місця фактичного перебування/проживання та підтвердження довідки про взяття на облік тимчасово переміщеної особи, у зв`язку з відсутністю в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб. Для відновлення виплати пенсії позивачу необхідно звернутися до відділу обслуговування військовослужбовців та деяких інших категорій громадян управління обслуговування громадян (сервісний центр) та надати необхідні документи, перелік яких наведено у листі.

Представник відповідача у відзиві на позовну заяву зазначив, що до часу подання даного відзиву на позов позивач не надав документи, необхідні для відновлення виплати пенсії.

Не погоджуючись з вказаним, позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з даним позовом.

Дана справа відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи № 805/402/18.

Статті 19, 22,46 Конституції України передбачають, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права та свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Отже, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (надалі по тексту - Закон № 1058-IV).

Відповідно до положень ч.3 ст.4 Закону № 1058-IV визначено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону № 1058-IV передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Питання виплати пенсій врегульовані положеннями ст.47 Закону №1058-IV, якою визначено, що пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини першої статті 49 Закону № 1058-IV виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом. Вищезазначений перелік підстав для припинення виплати пенсії розширеному тлумаченню не підлягає.

Суд зазначає, що виплата пенсії позивачу з січня 2016 року призупинена на підставі інформації з інтегрованої міжвідомчої інформаційно-телекомунікаційної системи щодо контролю осіб, які перетинають державний кордон, щодо тривалої відсутності (понад 60 діб) за фактичним місцем перебування/проживання внутрішньо переміщеної особи до з`ясування місця фактичного перебування/проживання та підтвердження довідки про взяття на облік тимчасово переміщеної особи до з`ясування місця фактичного перебування/проживання та підтвердження довідки про взяття на облік тимчасово переміщеної особи, у зв`язку з відсутністю в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб.

Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. (ст. 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування").

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що припинення виплати пенсії позивачу здійснено не у спосіб, передбачений Законом № 1058-IV, а з точки зору положень ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод мало місце втручання у право власності, і таке втручання не було законним, а тому, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Аналогічну правову позицію було висловлено Верховним Судом у рішенні за результатами розгляду зразкової справи №805/402/18 від 03.05.2018 р. (провадження № Пз/9901/20/18).

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що для захисту порушених прав позивача достатнім буде визнати протиправними дії Головного Управління Пенсійного фонду України Харківської області щодо зупинення нарахування та виплати ОСОБА_1 пенсії та зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України Харківської області поновити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 з січня 2020 року.

Щодо позовних вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області провести виплату донарахованих сум однією сумою, суд зазначає наступне.

Спосіб виконання дій, які має вчинити за рішенням суду суб`єкт владних повноважень, не визначений в спірних правовідносинах нормативно. У разі набрання чинності рішенням суду перерахування донарахованих сум буде вважатися належним виконанням судового рішення, як у разі перерахування присудженої суми кількома платежами, так і однією сумою, а повним виконанням рішення суду буде сплата відповідачем всієї недоплаченої різниці, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Таким чином, позовна заява підлягає частковому задоволенню.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст.139 КАС України. Ухвалою суду від 25.11.2020 р. відстрочено сплату судового збору позивачем до моменту ухвалення судом рішення у справі. Оскільки позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст.ст. 139, 241, 1246, 247, 291, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2, м. Харків, 61022, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного Управління Пенсійного фонду України Харківської області щодо зупинення нарахування та виплати ОСОБА_1 пенсії з 01.01.2020.

Зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України Харківської області поновити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2020 року.

Іншу частини позовних вимог залишити без задоволення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2, м. Харків, 61022, ) судові витрати по сплаті судового збору в дохід держави (отримувач коштів: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA0026001, код класифікації доходів бюджету: 22030106) у розмірі 840,80 грн. (вісі мсот сорок грн. 80 коп.).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Рубан В.В.