Справа № 743/40/21
Суддя: Яхно Ю. Л.
Дата ухвалення: 2021-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 743/40/21
Провадження № 2-а/743/13/21
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2021 року Ріпкинський районний суд Чернігівської області в складі:
головуючої - судді Яхно Ю.Л., при секретарі Довбенко О.М.,
з участю: представника позивача Баброцяка Л.О. (в режимі відеоконференції з Перечинським районним судом Закарпатської області), відповідача громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 (в режимі відеоконференції з Чернігівським ПТПІ), перекладачів Тарасінгама Раджкумара, Сурові Сумая Шеікх Умме (в режимі відеоконференції з Перечинським районним судом Закарпатської області),
у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Ріпки під час розгляду адміністративної справи за позовом Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 до громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 про продовження строку затримання,

ВСТАНОВИВ:
Військова частина НОМЕР_1 ЗРУ ДПС України звернулась до суду з позовом до громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 про продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення.
Позовні вимоги мотивовані тим, що останнього, згідно з рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.07.2020, затримано з поміщенням до ПТПІ терміном на шість місяців з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України. Відповідач не має документів, на підставі яких можливе його повернення до Народної Республіки Бангладеш, а також які посвідчують його особу. Позивачем були вжиті заходи щодо встановлення особи відповідача, зокрема ним направлявся лист-звернення до Департаменту консульської служби МЗС України щодо ідентифікації та документування громадян Народної Республіки Бангладеш. Однак, на даний час відповідь на вищезазначений лист-звернення не надійшла, особа відповідача не ідентифікована, останній відмовляється співпрацювати. У зв`язку з чим позивач просить продовжити строк затримання відповідача на 6 місяців.
У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позові. Додатково зазначив, що рішення про примусове видворення відповідача за межі території України не приймалося. Крім того, зазначив, що будь-яких інших заходів, направлених на ідентифікацію відповідача, ніж ті, про які зазначено у позовній заяві, позивачем не вживалося.
Відповідач - громадянин Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_2 у судовому засіданні пояснив, що розуміє суть позовних вимог, їх не визнав та зазначив про бажання самостійно оформити документи, необхідні йому для повернення на батьківщину. Крім того зазначив, що у період з 25.10.2018 по 16.04.2020 вже перебував у Чернігівському ПТПІ.
Вислухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.
Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що згідно з рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.07.2020 відповідача затримано з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України на строк шість місяців, починаючи з часу фактичного затримання.

Зазначене судове рішення набрало законної сили.

Докази, що вказують на ухвалення судом рішення про примусове видворення відповідача за межі території України, у матеріалах справи відсутні.

Приписи ч. 11 ст. 289 КАС України визначають, що строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.
Тобто, існування принаймні однієї з передбачених у ч. 11 ст. 289 КАС України умов з урахуванням обставин справи є достатньою підставою для затримання іноземця або продовження строку такого затримання.
Відповідно до ч. 13 ст. 289 КАС України, умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є:
1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації;
2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.
Зазначений перелік обставин, що зумовлюють неможливість ідентифікації іноземця чи особи без громадянства є вичерпним і широкому тлумаченню не підлягає.

У позовній заяві, поданій позивачем, останній посилається на те, що відповідача не можливо ідентифікувати, що є підставою для продовження строку його затримання, з огляду на існування обох умов (обставин), передбачених ч. 13 ст. 289 КАС України.

Так, діями, які вказують на відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури їх ідентифікації, у тому числі, є відмова вказаних осіб від заповнення анкети встановленого зразка.
Проте, позивачем до позовної заяви не надано будь-яких доказів, які б свідчили про те, що відповідачу пропонувалося заповнити анкету встановленого зразка для повернення до країни походження, а він відмовився від її заповнення.
Також до позовної заяви не додано і будь-яких інших доказів, що доводять відсутність співпраці з боку відповідача під час процедури його ідентифікації.
Отже, твердження позивача в тій частині, що громадянин Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_3 не співпрацює під час процедури його ідентифікації, не підтверджуються жодним належним та допустимим доказом.

Що стосується твердження позивача про вжиття ним своєчасних та необхідних заходів, спрямованих на ідентифікацію відповідача, що, у свою чергу, забезпечило б одержання інформації з країни його громадянської належності чи документів, необхідних для його ідентифікації, необхідно зазначити наступне.
Розділом VІ Інструкції про примусове повернення та примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої наказом МВС України, Адміністрації ДПС України, СБУ від 23.04.2012 № 353/271/150, визначено порядок дій з ідентифікації та документування іноземців.
Так, п. 1 розділу VІ зазначеної Інструкції передбачено, що якщо іноземець не має документів, що посвідчують особу, орган ДМС, орган охорони державного кордону України або орган СБУ вживають заходів щодо його ідентифікації та документування. З цією метою, до дипломатичних представництв або консульських установ держави походження іноземця надсилаються відповідні запити, до яких долучаються кольорові фотокартки на кожну особу, заповнені анкети визначеного консульською установою зразка та інші відомості про іноземця, які дають змогу встановити особу та підтвердити громадянство. У разі відсутності акредитованого в Україні дипломатичного представництва або консульської установи країни походження іноземця запити до компетентних органів відповідної країни щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС. Якщо від компетентних органів країни походження іноземця не надходить відповідь, запити щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС України повторно.
З листа від 22.09.2020 вбачається, що позивач звертався до Департаменту консульської служби МЗС України з проханням доручити Посольству України в Республіці Польща передати до Посольства Народної Республіки Бангладеш в Республіці Польща звернення позивача щодо ідентифікації та документування затриманих в адміністративному порядку іноземців, у яких відсутні документи, що посвідчують особу та які назвалися громадянами Народної Республіки Бангладеш. До переліку затриманих іноземців, зазначених у вказаному листі, також включено відповідача.
Однак, лист позивача від 22.09.2020 не може вважатися доказом здійснення своєчасних та необхідних заходів, спрямованих на ідентифікацію відповідача, оскільки у розумінні Інструкції про примусове повернення та примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої наказом МВС України, Адміністрації ДПС України, СБУ від 23.04.2012 № 353/271/150, він не є відповідним запитом, який з метою ідентифікації іноземця, у випадку відсутності акредитованого в Україні дипломатичного представництва або консульської установи країни його походження, має надсилатися до компетентних органів відповідної країни через Департамент консульської служби МЗС.

Вказаний лист також і не є підтвердженням направлення такого запиту.

Направлення позивачем відповідних запитів, як первинного, так і повторного щодо ідентифікації відповідача разом із його кольоровими фотокартками та заповненої ним анкетою встановленого зразка, що передбачено вищезазначеною Інструкцією, позивачем не доведено жодним доказом.
Все зазначене дає суду підстави дійти висновку, що позивачем не вжито необхідних заходів, направлених на ідентифікацію відповідача, що надало б йому можливість вчасно отримати від компетентних органів країни походження відповідача інформації чи документів необхідних для його ідентифікації, на що вказує відсутність у матеріалах справи відповідних належних та допустимих доказів, підтверджуючих зворотнє.
Надання позивачем до суду, як доказів вжиття необхідних заходів, спрямованих на ідентифікацію відповідача, копій листів МЗС України від 07.10.2020, 04.12.2020 про те, що останнє надіслало до Посольства України в Республіці Польща звернення позивача щодо необхідності ідентифікації та документування 36 громадян Народної Республіки Бангладеш (без зазначення у листах їх переліку), які підлягають примусовому видворенню за межі території України, не спростовує вищезазначеного висновку суду, оскільки вони не вказують на підтвердження направлення до Посольства України в Республіці Польща саме відповідних запитів щодо ідентифікації громадян народної Республіки Бангладеш з їх кольоровими фотокартками та заповненими ними анкетами встановленого зразка.
Крім того, з даних листів не вбачається направлення до Посольства України в Республіці Польща відповідних запитів конкретно щодо відповідача.
Продовження строку затримання відповідача без належних та вичерпних на те підстав, не відповідає ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, адже, покладає на відповідача додаткові обов`язки, що мають наслідком обмеження свободи пересування, які відповідно до законодавства, мають забезпечуватись саме з боку держави в особі уповноважених на те органів.
У свою чергу, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 3 ст. 242 КАС України).
Оскільки, чинним законодавством наведено вичерпний перелік підстав для продовження строку затримання іноземця в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог позивача про продовження строку затримання громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 , як з метою його ідентифікації, так і з метою забезпечення його примусового видворення.
За таких обставин, в адміністративному позові Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 до громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 про продовження строку його затримання слід відмовити.
Керуючись ст. 9, 90, 241-246, 250, 289 КАС України,

УХВАЛИВ:
В адміністративному позові Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (ЄДРПОУ: НОМЕР_2 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) до громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 (місце перебування: АДРЕСА_2 ) про продовження строку затримання відмовити.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана через Ріпкинський районний суд Чернігівської області до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Ю.Л. Яхно