Справа № 420/3493/20
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2021-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/3493/20
Головуючий в 1 інстанції: Єфіменко К.С.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача Турецької І. О.,

суддів Стас Л. В., Шеметенко Л. П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дії та стягнення індексації грошового забезпечення

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до Військової частини НОМЕР_1 в якому, з урахуванням уточнень (а.с.60), просив:

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати в повному обсязі індексації грошового забезпечення за період з 05.10.2016 року по 14.06.2019 року включно;

- стягнути індексацію грошового забезпечення за період з 05.10.2016 року по 14.06.2019 року включно в сумі 109 144,73 грн. із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення в період з 05.10.2016 року по 28.02.2018 року січень 2008 року, а в період з 01.03.2018 року по 14.06.2019 року березень 2018 року з урахуванням абзацу 4 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказав, що з 05.10.2016 року по 28.02.2018 року індексація його грошового забезпечення відповідачем не здійснювалася, у зв`язку з чим, відповідно до його розрахунків, утворилась заборгованість в сумі 60 571,36 грн.

При цьому, розрахунок індексації повинен здійснюватись з урахуванням базового місяця січень 2008 року. Пояснюючи наведені обставини, позивач заявив про те, що з 01.01.2008 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 07 листопада 2007 року №1294 (далі Постанова №1294), якою затверджено нові схеми підвищених посадових окладів військовослужбовців.

Окрім того, як зазначив позивач, Військова частина НОМЕР_1 протиправно керувалася роз`ясненням Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 04.01.2016 року №248/3/9/1/2, в якому було зазначено про зупинення нарахування індексації, оскільки вказане роз`яснення суперечить вимогам Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

Обґрунтовуючи свої вимоги за період з 01.03.2018 року по 14.06.2019 року ОСОБА_1 указував, що починаючи з 01.03.2018 р. відповідач не виплачував йому індексацію грошового забезпечення в розмірі 3 144,55 грн. в місяць, а у випадку, коли величина індексу споживчих цін перевищить поріг 103% то в підвищеному розмірі, відповідно до законодавства.

Як пояснив позивач, сума 3144,55 грн., розрахована ним, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, станом на 01.02.2018 року (1762 грн.) помножити на величину приросту індексу споживчих цін (241,70%) і поділити на 100. Разом становить 4258,75 грн. мінус 1114,20 грн. (розмір підвищення доходу).

Також позивач стверджує, що питання нарахування та виплати індексації грошового забезпечення неможливо віднести до дискреційних повноважень відповідача, оскільки при виконанні рішення суду та нарахуванні індексації грошового забезпечення військова частини застосовує вказівки Департаменту фінансів Міністерства оборони України та не виконує вимоги нормативно-правових актів, нараховуючи суми індексації, що не відповідають дійсності. Враховуючи це, позивач вважає, що належним способом захисту його прав є саме стягнення суми індексації грошового забезпечення.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2020 року, ухваленого за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Суд визнав протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати в повному обсязі ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 05.10.2016 року по 14.06.2019 року включно.

Зобов`язав Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення з 05.10.2016 року по 28.02.2018 року включно.

Зобов`язав Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 14.06.2019 року (базовий місяць - березень 2018 року) з урахуванням абзацу 4 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078.

У задоволенні решти позовних вимог суд відмовив.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо ненарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 05.10.2016 року по 14.06.2019 року, адже у нього є обов`язок проводити індексацію грошових доходів громадян, для підтримання гарантій соціальної захищеності.

Відмовляючи позивачу у застосуванні, при проведенні індексації, за період з 05.10.2016 року по 14.06.2019 року, базового місяця - січень 2008 р., суд першої інстанції взяв до уваги постанову Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року №1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів», за якою розмір підвищення всіх складових заробітної плати у сумарному виразі для кожного працівника у грудні 2015 р. перевищив суму індексації, яку йому повинні були виплатити у грудні 2015 р.

Отже, на думку суду першої інстанції, позаяк Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 (далі Порядок №1078) встановлює обчислення індексу споживчих цін, з січня 2016 року, відсутні підстави для застосування, як базового місяця для нарахування індексації грошового забезпечення позивача за період з 05.10.2016 року по 28.02.2018 року - січня місяця 2008 року.

Вирішуючи правовідносини щодо нарахування та виплати позивачу індексації за період з 01.03.2018 року по 14.06.2019 року, суд першої інстанції вважав, що для цього є підстави, оскільки величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації.

До того ж, суд вважав, правильним довід позивача, що в наведеному періоді базовий місяць - березень 2018 р., оскільки постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», яка набрала чинності з 01.03.2018 року відбулося підвищення грошового забезпечення військовослужбовців.

Відмовляючи у стягненні з Військової частини НОМЕР_1 індексації грошового забезпечення в сумі 109 824,13 грн за період з 05.10.2016 р. по 14.06.2019 р., суд виходив із того, що нарахування суми індексації грошового забезпечення відноситься до дискреційних повноважень, а тому належним способом захисту прав позивача буде зобов`язання її нарахувати та виплатити.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Вважаючи рішення суду першої інстанції таким, що ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник указав, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що місяцем для обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації за період з 05.10.2016 року по 28.02.2018 року є січень 2016 року.

Так, апелянт вважає, що місяцем для обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації, у розумінні Порядку №1078, за період з 05.10.2016 року по 28.02.2018 року є січень 2008 року, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 року №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», яка набрала чинності з 01.01.2008 року та якою було підвищено посадові оклади військовослужбовцям.

Далі апелянт зазначає, що зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення не буде ефективним та таким, що виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а тому вважає, що належним захистом порушеного права буде стягнення індексації.

З покликанням на позицію Верховного Суду, яка викладена у постанові від 24.12.2019 року по справі №823/59/17, вказує, що повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень.

Відповідач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до приписів п.3 ч.1 ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження, у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Фактичні обставини справи.

ОСОБА_1 з 05.10.2016 року по 14.06.2019 року проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .

За змістом наказу Військової частини НОМЕР_2 №147 від 31 травня 2019 року, ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас за п. «д» (через службову невідповідність) ч.5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

27 січня 2020 року позивач звернувся до командира Військової частини НОМЕР_1 із заявою про нарахування та виплату йому індексації за період з 29.08.2016 року по 28.02.2018 року в сумі 63 893,36 грн. також просив провести перерахунок та доплату індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 14.06.2019 року.

Військова частина НОМЕР_1 надала відповідь листом від 04.03.2020 року за №603, яким відмовила у вказаній вище заяві позивача. У даному листі відповідач заперечує проти застосування базового місяця індексації січня 2008 року. Однак, мотиви відмови у нарахуванні та виплати індексації грошового забезпечення вказаний лист не містить.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляційної скарги і висновків суду першої інстанції.

Згідно з ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно із ч.1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року №2232-XII (далі Закон №2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Відповідно до ст.1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-XII (далі Закон №2011-XII) військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Зокрема, ч.3 ст. 9 Закону №2011-XII встановлює, що грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03 липня 1991 року №1282-XII (далі Закон №1282-XII) (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).

Статтею 2 даного Закону визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Відповідно до статей 4, 6 Закону №1282-XII індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, визначені Порядком №1078.

Згідно з п.1-1 Порядку №1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.

Відповідно до п.2 Порядку №1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

За змістом п.4 Порядку №1078 індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексуються оплата праці (грошове забезпечення), розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, допомога по безробіттю та матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, що надаються залежно від страхового стажу у відсотках середньої заробітної плати, стипендії.

Статтею 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» визначено, що з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян, законами України встановлюються державні гарантії, зокрема, щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.

Отже, індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці.

Відповідно до наданої відповідачем довідки розрахунку нарахування індексації від 09.06.2020 року №296/ФЕС (а.с.50), Військовою частиною НОМЕР_1 не виплачувалась індексація грошового забезпечення за період з листопада 2016 року по лютий 2018 року.

Військова частина НОМЕР_1 не заперечує, що в даний період існували підстави для індексації грошового забезпечення військовослужбовців, але у зв`язку з відсутністю на вказані цілі бюджетного фінансування, відсутня була можливість, на їх думку, проводити такі виплати.

Отже, слід вважати правильним висновок суду першої інстанції, що ненарахування та невиплата позивачу індексації грошового забезпечення з 05 жовтня 2016 року по 28 лютого 2018 року, є порушенням вимог Закону №1282-XII, Порядку №1078 та прав позивача на соціальну захищеність.

Водночас, колегія суддів вважає необґрунтованою позицію суду першої інстанції, що за положеннями Постанови №1013 слід вважати базовим місяцем для проведення індексації - січень 2016 року та погоджується з позицією апелянта, що базовим місяцем для обчислення індексації грошового забезпечення військовослужбовців за період з 05 жовтня 2016 року по 28 лютого 2018 року включно, є січень 2008 року відповідно до Постанови №1294, яка набрала чинності з 01 січня 2008 року та якою було востаннє підвищено посадові оклади військовослужбовцям.

Щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення позивачу за період з березня 2018 року по листопад 2018 року слід зазначити таке.

Відповідно до Постанови №704 посадові оклади військовослужбовців з 01.03.2018 р. були збільшені, а тому обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації розраховується з квітня 2018 року. Індекс споживчих цін, обчислений наростаючим підсумком з квітня 2018 року, перевищив поріг індексації і становив 3,7%, а тому право військовослужбовців на індексацію грошового забезпечення настало в грудні 2018 року за індексом 3,7%.

Отже, починаючи з березня 2018 року по листопад 2018 року включно індексація військовослужбовців не проводилася, адже не було перевищення порогу індексації 103%.

Отож, якщо поріг не перевищено, право на індексацію не виникає.

Що стосується нарахування та виплати індексації з грудня 2018 року по 14 червня 2019 року, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до наданої відповідачем довідки розрахунку нарахування індексації від 09.06.2020 року №295/ФЕС (а.с.49) військовою частиною НОМЕР_1 з грудня 2018 року по день звільнення, тобто по 14.06.2019 року, позивачу нараховувалася індексація грошового забезпечення, усього в сумі 669,19 грн.

Водночас, за розрахунками позивача, сума індексації повинна складати за даний період 20 951,83 грн.

Колегія суддів не може погодитися з такими розрахунками, вважає, що при їх проведенні не було враховано підвищений посадовий оклад позивача, місяці, коли індексація не проводилася, адже не було перевищено порогу індексації 103%.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повинен був звернути увагу на вказані обставини, адже їх недослідження призвело до помилкового задоволення позовних вимог щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 14.06.2019 року.

Скаржник також наполягає, що ефективним способом захисту є саме стягнення індексації грошового забезпечення, оскільки зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити індексацію є таким, що не виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Надаючи оцінку даному доводу скаржника, колегія суддів бажає зазначити таке.

Аналіз норм КАС України свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади за даних обставин.

Враховуючи обумовлене, суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Колегія суддів вважає, що, у межах спірних правовідносин, сума індексації повинна бути розрахована безпосередньо Військовою частиною НОМЕР_1 , оскільки це відноситься до її виключної компетенції, а тому належним способом захисту порушених прав позивача буде зобов`язання нарахувати та виплатити індексацію.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову.

Підставами для скасування судового рішення, відповідно до ст. 317 КАС України, суд вважає неповне з`ясування судом обставин справи, що мають значення для справи.

Враховуючи, що позивач не поніс судові витрати, у зв`язку з розглядом даної справи, оскільки звільнений від сплати судового збору, підстав для розподілу судових витрат, відповідно до статті 139 КАС України немає.

Стаття 328 КАС України встановлює право учасників справи, а також осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки на касаційне оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Водночас частина 5 вказаної статті встановлює, що не підлягають касаційному оскарженню, у тому числі судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Отже, враховуючи, що судом апеляційної інстанції ухвалено рішення у справі, яка була розглянута за правилами спрощеного провадження, відсутні підстави для його касаційного оскарження.

Керуючись статтями 311, 317, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2020 року скасувати.

Ухвалити у справі нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дії та стягнення індексації грошового забезпечення задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 05.10.2016 року по 28.02.2018 року включно, із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення січень 2008 року.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення з 05.10.2016 року по 28.02.2018 року включно, із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення січень 2008 року.

У задоволенні іншої частини позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Доповідач суддя І. О. Турецька

суддя Л. В. Стас

суддя Л. П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 21.01.2021 року.