Справа № 580/4841/20
Суддя: М.А. Білоноженко
Дата ухвалення: 2021-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2021 року справа № 580/4841/20

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Білоноженко М.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Черкаській області про визнання протиправними та скасування податкової вимоги та рішення,

ВСТАНОВИВ:

29.10.2020р. до Черкаського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління ДПС у Черкаській області (далі - відповідач) в якій позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати податкову вимогу № 431-13 від 01.10.2020 року, форма «Ф», складену ГУ ДПС у Черкаській області, про оплату податкового боргу на загальну суму 1365,26 грн., а саме: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами які є власниками об`єктів житлової нерухомості у сумі 898,85 грн., у тому числі: основний платіж 873,68 грн., пеня 25,17 грн.; податкового боргу із земельного податку у сумі 466,41 грн. за податковий (звітний) період 2019 рік;

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ДПС у Черкаській області №21552/23-00-13-0319 від 02 жовтня 2020 року про опис майна в податкову заставу.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідачем прийнято вимогу про сплату боргу, в якій встановлено розмір заборгованості позивача із податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами які є власниками об`єктів житлової нерухомості у сумі 898,85 грн., у тому числі: основний платіж 873,68 грн., пеня 25,17 грн.; та земельного податку у сумі 466,41 грн. Позивач вказує, що звільнений від сплати земельного податку, як інвалід 2 групи, в зв`язку із чим відповідачем, за наслідками розгляду листа позивача про наявність пільги зі сплати земельного податку, самостійно скасовано ППР від 19.02.2019р. №-2301 на суму 466,41 грн.

Крім того, позивач вказав, що ним самостійно сплачено 494,50 грн. податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за податковий період 2019 рік згідно ППР №0-2301, форми "Ф", в зв`язку із чим сума заборгованості підлягає зменшенню на 960,91 грн. (494,50+466,41). Звернуто увагу, що з урахуванням вказаних обставин, оскаржувана вимога підлягає відкликанню відповідно до п.60.1 ст. 60 ПК України, а рішення про опис майна в податкову заставу, що прийняте на підставі вказаної вимоги є безпідставним, оскільки існуюча сума заборгованості не перевищує 1020 грн.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 03.11.2020р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

17.11.2020р. до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Представник зазначив, що позивачем до контролюючого органу було подано заяву щодо надання пільги по земельному податку з фізичних осіб 18.07.2019р., тобто пільга починає застосовуватись з 2019 року.

Також зазначено, що у зв`язку із частковою сплатою позивачем боргу з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на суму 494,50 грн., борг із вказаного податку складає 417,53 грн., а загальна сума боргу станом на дату розгляду справи становить 812,88 грн., в зв`язку із чим відповідачем правомірно винесено оскаржувані податкову вимогу та рішення про опис майна в податкову заставу.

23.11.2020р. позивачем подано відповідь на відзив, в якій, серед іншого, зазначено, що відповідач протиправно вимагає від позивача сплату земельного податку за 2020 рік, оскільки контролюючому органу відомо, що позивач звільнений від його сплати. Крім того, зазначив, що податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за податковий період 2018 рік було сплачено квитанцією №ПН8398 від 16.10.2019 року у сумі 441,20 грн. Однак, сплачені кошти були помилково зараховані на рахунок, призначений для сплати податку об`єктів нежитлової нерухомості. На підставі заяви позивача від 25.10.2019р. року ці кошти були зараховані на рахунок, призначений для сплати об`єктів житлової нерухомості, що підтверджується даними моєї облікової картки. (Даний факт встановлено рішенням Черкаського окружного адміністративного суду у справі №580/3436/19 від 17.12.2019 року. Таким чином, відповідачем безпідставно, усупереч рішенню суду, включено до податкової вимоги №431-13 від 01.10.2020 року, форма «Ф», податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за податковий період 2018 рік.

30.11.2020р. відповідачем подано до суду додаткові пояснення, де зазначив, що на підставі заяви ОСОБА_1 б/н від 25.10.2019 року контролюючим органом було здійснено перерахування коштів з одного бюджетного рахунку на інший відповідно до платіжного доручення №3160 від 05.11.2019 року на суму 441,20 грн. Дана сума була зарахована в рахунок погашення боргу з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості, який виник на підставі податкового повідомлення-рішення №7-2301 від 13.04.2018 року. В зв`язку з частковою сплатою, борг з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості станом на 05.11.2019 року становив 404,35 грн. (379,18 грн. основний платіж (податкове повідомлення-рішення №0-2301 від 01.02.2019 року) та 25,17 грн. нарахована пеня згідно статті 129 ПК України). Платіжне доручення №ПН5123 від 21.10.2020 року на суму 494,50 грн. було зараховано, відповідно до статті 87 ПК України, в рахунок боргу минулих періодів (379,18 грн. - ППР №0-2301 від 01.02.2019, 25,17 грн. -нарахована пеня згідно статті 129 ПКУ, 90,15 грн. - ППР №0-2301 від 20.02.2020р.). Також вказано, що податковий борг в сумі 466,41 грн. із земельного податку з фізичних осіб виник згідно ППР №-2301 від 30.06.2018 року терміном сплати 29.08.2018 року, тобто за податковий період 2018 рік, а не за 2020 рік як зазначає Позивач.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що 01.10.2020р. Головним управлінням ДПС у Черкаській області сформовано податкову вимогу форми "Ф" №431-13 про сплату позивачем податкового боргу на загальну суму 1365,26 грн., яка виникла з:

- податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами які є власниками об`єктів житлової нерухомості у сумі 898,85 грн., у тому числі: основний платіж 873,68 грн., пеня 25,17 грн.;

- земельного податку у сумі 466,41 грн.

02.10.2020р. відповідач прийняв рішення №21552/23-00-13-0319 про опис майна у податкову заставу.

Вважаючи зазначену вимогу та рішення протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Податковим кодексом України від 02.12.2010р. №2755-VI (далі - ПК України).

Відповідно до п.59.1. ст.59 ПК України, орган державної податкової служби надсилає (вручає) податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки.

На підставі п.59.3. ст.59 ПК України, податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання. Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов`язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

Отже, обов`язок контролюючого органу сформувати податкову вимогу виникає у разі узгодження податкового зобов`язання.

Суд встановив, що спірна вимога містить суми зобов`язання у розмірі 1365,26 грн., які виникли на підставі з наступних податків:

1) з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на суму 898,85 грн., на підставі:

- ППР №0-2301 від 13.04.2018р. на суму 379,20 грн.

- ППР №0-2301 від 01.02.2019р. на суму 441,18 грн.

- ППР №33-2301 від 20.02.2020р. на суму 494,50 грн.

2) земельного податку з фізичних осіб на суму 466,41 грн., на підставі:

- ППР №-2301 від 30.06.2018р. на суму 466,41 грн. терміном сплати 29.08.2018р.

Щодо включення у спірну вимогу зобов`язання з земельного податку суд врахував наступне.

Відповідно до підп.14.1.147 п.14.1. ст.147 ПК України плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Пунктом 269.1 ст.269 ПК України визначено, що платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Згідно з п.286.5. ст.286 ПК України нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки), які надсилають (вручають) платникові за місцем його реєстрації до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу.

На підставі підп.281.1.1. п. 281.1. ст.281 ПК України від сплати земельного податку звільняються інваліди першої і другої групи.

Даними пенсійного посвідчення серії НОМЕР_1 підтверджується, що позивач є інвалідом 2 групи з 08.02.2018р.

Позивач зазначає, що відповідачем протиправно включено до оскаржуваної вимоги суму земельного податку у розмірі 466,41 грн. за базовим податковим (звітним) періодом - 2020 рік, оскільки 18.07.2019р. позивач направив відповідачу лист, в якому повідомив, що є інвалідом 2 групи і відповідно до підп.281.1.1. п.281.1. ст.281 ПК України звільнений від сплати земельного податку.

Суд врахував, що відповідач листом від 02.08.2019р. №8235/23-00-50-1313 повідомив позивача, що він, як власник земельної ділянки та інвалід 2 групи, звільняється від сплати земельного податку. Додатково зазначено, що податкове повідомлення-рішення від 19.02.2019 №-2301 на суму 466,41 грн. (за податковим (звітним) періодом - 2019 рік) вважається відкликаним.

Разом з тим, судом встановлено, що включена до оскаржуваної вимоги сума земельного податку у розмірі 466,41 грн. виникла згідно ППР №-2301 від 30.06.2018р. на суму 466,41 грн. (за податковим (звітним) періодом - 2018 рік) терміном сплати 29.08.2018р., у зв`язку із чим до інтегрованої картки платника податків позивача, станом на 29.08.2018р. внесено відомості про наявність заборгованості із земельного податку на суму 466,41 грн.

Суд зазначає, що відомості щодо оскарження відповідачем у судовому порядку вказаного ППР №-2301 від 30.06.2018р. на суму 466,41 грн. відсутні, доказів щодо його оскарження суду надано не було, у зв`язку із чим суд доходить висновку щодо узгодженості заборгованості позивача із земельного податку за вказаним податковим повідомленням-рішенням за звітним періодом - 2018 рік, відтак відповідачем обгрунтовано включено вказаний розмір заборгованості до оскаржуваної вимоги.

Доводи позивача про безпідставність включення зобов`язання із земельного податку на суму 466,41 грн. за звітний період - 2020 рік, суд вважає необгрунтованими, з огляду на встановлені вище обставини виникнення вказаної суми заборгованості за звітний період - 2018 рік та її узгодженості. Питання правомірності визначення ним розміру заборгованості судом не вирішується, оскільки вказане ППР не слугує предметом даного спору, в зв`язку із чим відсутні підстави надавати оцінку обставинам законності його прийняття та визначеного ним зобов`язання.

Щодо включення у спірну вимогу зобов`язань із податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами які є власниками об`єктів житлової нерухомості у сумі 898,85 грн. суд врахував наступне.

Як встановлено вище судом, вказана заборгованість виникла на підставі:

- ППР №0-2301 від 13.04.2018р. на суму 379,20 грн.

- ППР №0-2301 від 01.02.2019р. на суму 441,18 грн.

- ППР №33-2301 від 20.02.2020р. на суму 494,50 грн.

Судом також встановлено, що у відповідності до відомостей інтегрованої картки платника позивача, платіжним дорученням від 16.10.2019р. №ПН8398 підтверджується сплата позивачем до часу прийняття спірної вимоги зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на суму 441,20грн., які надійшли на рахунок, призначений для сплати податку об`єктів нежитлової нерухомості. За заявою позивача від 25.10.2019р. ці кошти зараховано на рахунок, призначений для сплати податку об`єктів житлової нерухомості відповідно до платіжного доручення №3160 від 05.11.2019р. що підтверджується даними облікової картки позивача. Отже, станом на 05.11.2019р. зобов`язання позивача з вказаного податку зменшено на 441,20грн.

Разом з тим, з урахуванням сплати позивачем 441,20грн., інтегрована картка платника податків містить відомості про наявність за позивачем несплаченої заборгованості із податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у розмірі 379,18 грн., нарахованої згідно ППР №0-2301 від 13.04.2018р., а також нарахованої за несвоєчасну сплату сум по вказаному податку, пені у розмірі 25,17 грн.

Суд зазначає, що відомості щодо оскарження відповідачем у судовому порядку вказаного ППР №0-2301 від 13.04.2018р. на суму 379,20 грн. відсутні, доказів щодо його оскарження суду надано не було, у зв`язку із чим суд доходить висновку щодо узгодженості заборгованості позивача із податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за ППР №0-2301 від 13.04.2018р., відтак відповідачем обгрунтовано включено вказаний розмір заборгованості до оскаржуваної вимоги.

Відповідно до п.57.3. ст.57 ПК України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Пункт 56.1 ст.56 ПК України передбачає право платника оскаржити рішення, прийняті контролюючим органом (у т.ч. ППР) в адміністративному або судовому порядку. Згідно з вимогами п.56.1 ст.56 ПК України скарга подається до контролюючого органу вищого рівня протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу, що оскаржується.

Підпункт 56.17.1. п.56.17. ст.56 ПК України встановлює, що процедура адміністративного оскарження закінчується днем, наступним за останнім днем строку, передбаченого для подання скарги на податкове повідомлення-рішення або будь-яке інше рішення відповідного контролюючого органу у разі, коли така скарга не була подана у зазначений строк. День закінчення процедури адміністративного оскарження на підставі абз.2 підп.56.17.5. п.56.17. ст.56 ПК України вважається днем узгодження грошового зобов`язання платника податків. За вимогами підп.14.1.175 п.14.1 ст.14 ПК України сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання визнається податковим боргом.

Оскільки доказів оскарження ППР №0-2301 від 13.04.2018р. суду не надано, станом на час вирішення спору визначене ним зобов`язання вважається узгодженим.

Сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання за змістом підп.14.1.175 п.14.1 ст.14 ПК України визнається податковим боргом.

З урахуванням зазначеного, вбачається, що відповідачем нараховано пеню на суму 25,17 грн., у зв`язку із несвоєчасною сплатою узгодженого зобов`язання згідно ППР №0-2301 від 13.04.2018р.

Таким чином, з урахуванням самостійної сплати позивачем заборгованості із податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у розмірі 441,20грн., розмір заборгованості позивача із вказаного податку згідно ППР №0-2301 від 13.04.2018р. та ППР №0-2301 від 01.02.2019р. на суму 441,18 грн. складає 404,35 грн. (379,18 грн. +25,17 грн.).

В подальшому, розмір заборгованості позивача із податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки збільшився на 494,50 грн., згідно ППР №33-2301 від 20.02.2020р. на суму 494,50 грн. (терміном сплати - 31.08.2020р.)

Таким чином, станом на 01.10.2020р. (дата прийняття оскаржуваної вимоги) за позивачем в інтегрованій картці платника податків позивача обліковувалась заборгованість у розмірі 898,85 грн. (379,18 грн. +25,17 грн.+494,50 грн.).

Позивач зазначає про безпідставність включення 494,50 грн. до складу боргу, оскільки він отримавши ППР №33-2301 від 20.02.2020р. - 25.08.2020р., самостійно сплатив розмір заборгованості у сумі 494,50 грн., що підтверджується платіжним дорученням №ПН5123 від 21.10.2020р. на суму 494,50 грн.

З даного приводу, суд зазначає, що термін сплати вказаного ППР №33-2301 від 20.02.2020р. відповідно до п.57.3. ст.57 ПК України складає 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Разом з тим, суд враховує, що позивачем сплачено розмір заборгованості із податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у сумі 494,50 грн., згідно платіжного доручення №ПН5123- 21.10.2020р., тобто поза межами вказаного строку.

Відповідно до п.59.1 ст.59 ПК України, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до абз.2 п.59.1 ст.59 ПК України податкова вимога не надсилається (не вручається), якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі збільшення загальної суми податкового боргу до розміру, що перевищує шістдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, контролюючий орган надсилає (вручає) податкову вимогу такому платнику податків.

Відповідно до п.5 підрозділу 1 Розділу ХХ ПК України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень.

Отже, податкова вимога формується, якщо сума узгодженого зобов`язання становить більше 1020,00 грн.

З урахуванням вказаного, беручи до уваги встановлену в ході розгляду даної справи обставину наявності несплаченої позивачем заборгованості із податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на суму 898,85 грн. та земельного податку у сумі 466,41 грн., на загальну суму 1365,26 грн., станом на 01.10.2020р., суд доходить висновку про правомірність прийняття відповідачем оскаржуваної вимоги.

Стосовно прийняття відповідачем рішення №21552/23-00-13-0319 від 02 жовтня 2020 року про опис майна в податкову заставу, суд зазначає наступне.

З метою забезпечення виконання платником податків своїх обов`язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, відповідно до п.88.1 ст.88 ПК України передається у податкову заставу.

Відповідно до п.89.3 ст.89 ПК України, майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису. До акта опису включається ліквідне майно, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу. Опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, яке пред`являється платнику податків, що має податковий борг.

На підставі підп. 89.1.2. п.89.1. ст.89 ПК України право податкової застави виникає у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу.

Відповідно до п.89.2 ст.89 ПК України, з урахуванням положень цієї статті право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, крім випадків, передбачених пунктом 89.5 цієї статті, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому.

Водночас відповідно до абз.6 п.89.2. ст.89 ПК України, право податкової застави не застосовується, якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Оскільки, станом на час прийняття спірного рішення сума податкового боргу позивача перевищувала розмір шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (1020 грн.), суд доходить висновку про наявність підстав у податкового органу для прийняття спірного рішення про опис майна позивача у податкову заставу.

З урахуванням зазначеного, позовні вимоги суд вважає необґрунтованими, в задоволенні яких належить відмовити.

Згідно частин 1,2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На підставі вказаного, беручи до уваги встановлені в ході розгляду справи обставини, суд доходить висновку, що відповідачем доведено правомірність прийнятих вимоги про сплату боргу (недоїмки) та рішення про опис майна позивача у податкову заставу, у зв`язку із чим позовні вимоги суд вважає необгрунтованими.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд доходить висновку, що в задоволенні позовних вимог належить відмовити.

Згідно статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 14, 72, 76, 90, 241-246, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову - відмовити.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України через суд першої інстанції до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.А. Білоноженко