Справа № 520/502/21
Суддя: Ніколаєва О.В.
Дата ухвалення: 2021-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
УХВАЛА

21 січня 2021 року Справа №520/502/21

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Ніколаєва О.В., розглянувши позовну заяву і додані до неї документи

за позовом ОСОБА_1

до Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Слобідського району Харківської міської ради

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту позивач, АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) 16.01.2021 звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Слобідського району Харківської міської ради (далі по тексту відповідач, вулиця Вишнева, 3, місто Харків, 61124), в якому просить:

- визнати дії відповідача про відмову у призначенні компенсації на догляд за інвалідом І групи по зору ОСОБА_2 за період з 23.10.1997 по 16.09.2001 неправомірними та бездіяльність чиновників Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Слобідського району Харківської міської ради;

- зобов`язати відповідача призначити та нарахувати компенсацію на догляд за інвалідом І групи по зору ОСОБА_2 за період з 23.10.1997 по 16.09.2001 у розмірі 13 219,45 грн. відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги" від 29.04.2004 №558 та відповідно до Закону України "Про Державний бюджет на 2020 рік" з урахуванням збільшення суми на момент виплати.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України.

Перевіряючи матеріали позовної заяви на їх відповідність зазначеним процесуальним вимогам, суд дійшов висновку, що позовна заява не відповідає вимогам вказаних норм з наступних підстав.

Відповідно до положень пункту 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно із пунктом 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини 1 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до положень статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі по тексту - ЄСПЛ) як джерело права.

ЄСПЛ у пунктах 37 та 38 рішення від 18.11.2010 у справі «Мушта проти України» нагадав, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть звужувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, і має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. Водночас такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби.

У рішенні від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» ЄСПЛ визнав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Однією з таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вжити заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Від судів вимагається вказувати підстави. У кожній справі національні суди повинні перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні в часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41).

Зазначена позиція суду узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 04.12.2019 у справі № 9901/325/19.

Суд, дослідивши наявні матеріали долучені до позовної заяви, встановив наступне.

Зі змісту позову встановлено, що при зверненні до суду позивачем оскаржуються дії відповідача про відмову у призначенні компенсації на догляд за інвалідом І групи по зору ОСОБА_2 за період з 23.10.1997 по 16.09.2001 та бездіяльність чиновників Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Слобідського району Харківської міської ради.

Водночас, інша частина позовних вимог позивача є похідною від даних позовних вимог.

Суд зазначає, що за загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

У позовній заяві позивачем вказано, що у позивача було і наявне право на отримання компенсації на догляд за інвалідом І групи по зору ОСОБА_2 за період з 23.10.1997 по 16.09.2001, однак позивач постійно проживала з матір`ю по день її смерті, одночасно здійснюючи догляд за своєю донькою інвалідом з дитинства.

Позивачем у позовній заяві вказано, що звернення до суду з даним позовом є повторним, після звернення у рамках розгляду справи №520/338/20 відповідно до приписів частини четвертої статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України - залишено без розгляду та у рамках розгляду справи №520/1456/2020 відповідно до положень частини 2 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України - повернуто позивачу.

Разом із позовною заявою позивачем до суду подано клопотання про поновлення строку, в якому вказано, що усунувши підстави, при яких клопотання про поновлення строку залишено без задоволення у справі №520/338/20, позивач надає до суду інформацію в довідках, яка підтверджує об`єктивність поважної причини пропуску звернення до адміністративного суду про поновлення пропущеного строку.

Позивачем зазначено, що з 23.10.1997 вона по день смерті своєї матері ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) здійснювала безперервний догляд на підставі необхідності постійної сторонньої допомоги, але допомогу по догляду отримувала тільки з 17.09.2001, що підтверджується довідкою від 03.08.2020 №1614.

Водночас, позивач вказує, що з 25.01.1995 по 2010 (до 18 років) вона здійснювала нагляд за дитиною інвалідом з дитинства, отримуючи надбавку на догляд, про що свідчать довідка від 16.12.2010 №7804. У період з 23.10.1997 по травень 2003 року здійснювала догляд за двома інвалідами одночасно. Зазначає, що по теперішній час донька є інвалідом ІІ групи з дитинства, що підтверджується довідкою МСЄК від 28.12.2020.

Вказані обставини на переконання позивача підтверджують безспірність непереборних обставин, що є об`єктивною, поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Надаючи оцінку наведеним доводам позивача, суд зазначає наступне.

За даними програми "Діловодство спеціалізованого суду (ДСС)" встановлено, що в ухвалі Харківського окружного адміністративного суду від 06.02.2020 у справі №520/338/20 зазначено, що судом було надано оцінку доводам позивача стосовно того, що до 08.05.2003 вона доглядала за двома інвалідами (мамою та донькою) та, крім того, втратила час на складання позовів щодо захисту своїх прав до районного суду та до Харківського окружного адміністративного суду. А тому, зазначила, що вона фізично не могла звернутись своєчасно до суду із даним позовом.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 06.02.2020 у справі 3520/338/20 залишено без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 07.04.2020. Судом апеляційної інстанції у судовому рішенні зазначено, що посилання апелянта на те, що до 08.05.2003 вона здійснювала догляд за двома особами із інвалідністю не можуть бути розцінені як поважні причини пропуску строку для звернення до адміністративного суду із даними позовними вимогами.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що позивач при звернення до суду з даним позовом послалась на обставини того, що вона здійснювала нагляд за дитиною з інвалідністю та стан здоров`я дитини свідчить на користь того, що вона потребує постійної уваги, допомоги того.

Однак, позивачем жодним чином не обґрунтовано та не надано до суду будь-яких інших доказів неможливості звернення до суду із відповідним позовом.

Відтак, позовні вимоги пред`явленні за межами передбаченого статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України шестимісячного строку звернення до суду та подане до суду клопотання не дає підстав вважати, що пропущення позивачем строку на звернення до суду відбулось з поважних причин.

Відповідно до частини шостої статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Приписами частини першої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху.

Таким чином, враховуючи викладене, суд зазначає, що з огляду на визнання наведених позивачем у клопотанні про поновлення строку на звернення до суду підстав неповажними наявні підстави для залишення позову без руху.

Згідно із положеннями частини першої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України при цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Відтак, позивачу необхідно звернутися до суду із заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду та вказати інші підстави для поновлення строку.

Відповідно до частини другої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

У відповідності до пункту 11 частини п`ятої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України в позовній заяві зазначаються власне письмове підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Однак, судом встановлено, що у матеріалах адміністративної справи відсутнє власне письмове підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Згідно пункту 2 частини 5 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України в позовній заяві зазначається, зокрема: повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); поштовий індекс; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України); реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості відомі позивачу), відомі номери засобів зв`язку, офіційна електронна адреса або адреса електронної пошти.

Судом встановлено, що позовна заява не містить ідентифікаційного коду відповідача.

Згідно з частиною другою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не визначено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Приписами частин 4, 5 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Порядок засвідчення копій документів визначений Національним стандартом України Державної уніфікованої системи документації, Уніфікованої системи організаційно - розпорядчої документації «Вимоги до оформлювання документів» (ДСТУ 4163-2003, затверджений наказом Держспоживстандарту України від 07 квітня 2003 року №55).

Зокрема, пунктом 5.26 вищенаведеного ДСТУ 4163-2003 встановлено, що відбитком печатки організації засвідчують на документі підпис відповідальної особи. Перелік документів, на які ставлять відбиток печатки, визначає організація на підставі нормативно-правових актів. Його подають в інструкції з діловодства організації. Відбиток печатки ставлять так, щоб він охоплював останні кілька літер назви посади особи, яка підписала документ.

Окрім того, пунктом 5.27 ДСТУ 4163-2003 визначено, що відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів «Згідно з оригіналом», назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії і проставляють нижче реквізиту 23 (підпис).

Судом встановлено, що долучені до матеріалів позовної заяви копії письмових доказів не засвідчені належним чином, а саме: не містять відміток дати здійснення завірення копії, та ПІБ особи, яка завірила вказані копії.

Відповідно до частини першої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Частиною другою статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Вказані недоліки позивач може усунути у десятиденний строк з дня вручення даної ухвали шляхом подання до суду:

- заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду із зазначенням поважності причин пропуску звернення до суду та наданням доказів, які підтверджують поважність таких причин.

- власного письмового підтвердження про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав;

- позовної заяви із зазначенням відомостей щодо ідентифікаційного коду відповідача.

- належним чином засвідчених копій усіх письмових доказів, долучених до позовної заяви.

Згідно з частиною третьою статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до адміністративного суду та приймається до розгляду, про що суд постановляє ухвалу в порядку, встановленому статтею 171 цього Кодексу.

Керуючись статтями 123, 160, 161, 169, 241 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

У Х В А Л И В:

Залишити позовну заяву ОСОБА_1 без руху.

Встановити ОСОБА_1 десятиденний строк з дня вручення даної ухвали для усунення недоліків позовної заяви.

Попередити ОСОБА_1 про наслідки недотримання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху, передбачені пунктом 1 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України.

Копію ухвали про залишення позовної заяви без руху надіслати особі, яка її подала, не пізніше наступного дня після її постановлення.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Ніколаєва