Справа № 640/9635/19
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/9635/19 Суддя (судді) першої інстанції: Шевченко Н.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ганечко О.М.,

суддів Кузьменка В.В.,

Шурка О.І.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 серпня 2020 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, в якому просила визнати протиправною та скасувати вимогу ГУ ДФС у м. Києві № Ф-277676-17 від 10.05.2019.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначила, що вимога про сплату боргу є протиправною та підлягає скасуванню, оскільки єдиний соціальний внесок сплачено роботодавцем за позивача, як найманого працівника. Також, зауважила, що в період роботи в організаціях, позивач самостійно не здійснював будь-якої діяльності. Після припинення трудових відносин позивач здійснювала незалежну професійну діяльність та сплачувала єдиний соціальний внесок у порядок та строки, визначені чинним законодавством.

Натомість, відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог, адже позивач є самозайнятою особою, яка здійснює незалежну професійну діяльність, та зобов`язана здійснювати відрахування мінімального страхового внеску на місяць за спірний період.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 серпня 2020 р. адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправною та скасовано вимогу ГУ ДФС у м. Києві № Ф-277676-17 від 10.05.2019.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.11.2020 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду у порядку письмового провадження на 20.01.2021.

Дану справу розглянуто в порядку письмового провадження, оскільки, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, згідно з інформаційних баз даних органів ДФС, в інтегрованій карті адвоката Мітько Вікторії за технологічним кодом 71040000, код територіального органу ДПІ 2659, обліковуються нарахування в автоматичному режимі позивачу, як особі, яка проводить професійну діяльність за 2017 рік на загальну суму 8418,00 грн; за 2018 рік нараховано щоквартально в автоматичному режимі на загальну суму 9828,72 грн у розмірі мінімального страхового внеску та за січень-червень 2019 на загальну суму 5508,36 грн.

Головним управлінням ДФС у м. Києві прийнято та надіслано позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 10.05.2019 № Ф-277676-17, відповідно до якої, вбачається наявність заборгованості з єдиного внеску в розмірі 14309,90 грн станом на 30.04.2019, яка підлягає сплаті.

Не погоджуючись з вимогою податкового органу про сплату боргу (недоїмки), вважаючи її протиправною та такою, що підлягає скасуванню, позивач звернулась до суду за захистом своїх прав.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що позивач, в даному випадку, не є суб`єктом плати єдиного внеску, як особа, що провадить незалежну професійну діяльність, а тому, до нього не можуть застосуватися норми щодо порядку нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, відтак, визначена в оскаржуваній вимозі сума єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування фактично є подвійним оподаткуванням одного й того самого доходу позивача.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з нормами п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI (надалі по тексту також - Закон № 2464-VI), єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464, застрахована особа - це фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Згідно з приписами п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VІ, платниками єдиного внеску є особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Так, за визначенням, яке міститься в п. п. 14.1.226 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, самозайнята особа - це платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

У свою чергу, незалежна професійна діяльність - це участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Отже, з наведеного слідує, що особи, які провадять, в тому числі адвокатську діяльність та отримують дохід від цієї діяльності, віднесені згідно п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VІ до платників єдиного внеску.

При цьому, за п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464-VI, єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі, якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону №2464-VI, платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464-VI, єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

Важливо зазначити, що необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності та отримання доходу від такої діяльності. При цьому, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю лише посвідчує право адвоката на здійснення професійної діяльності, однак, не є підставою та доказом здійснення адвокатської діяльності. Особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, зокрема адвокатську, вважається самозайнятою особою і платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування лише при умові, що така особа не є найманим працівником в межах такої незалежної професійної діяльності і що вона отримує дохід саме від такої незалежної професійної діяльності.

Під час розгляду спору в суді першої інстанції було досліджено, що позивач своє право на заняття адвокатською діяльністю реалізовує, як самозайнята особа, так і як найманий працівник в Координаційному центрі з надання безоплатної правової допомоги.

З наданого реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування слідує, що Координаційним центром з надання безоплатної правової допомоги щомісячно за 2017 рік та січень - березень 2018 року сплачувався єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за найманого працівника в розмірі 22% від суми нарахованої їй заробітної плати. Аналогічно, з січня по квітень 2019 року сплачено єдиний внесок ТОВ «СС Лоун».

Також, за період з квітня по грудень 2018 року надано квитанції про сплату єдиного соціального внеску у належних розмірах, зокрема, за 1 квартал 2018 року сплачено 2458,00 грн. згідно з квитанції від 26.04.2018, за 2 квартал 2018 року сплачено 2458,00 грн. згідно з квитанції від 17.07.2018, за 3 квартал 2018 року сплачено 2458,00 грн. згідно з квитанції від 19.10.2018, за 4 квартал 2018 року сплачено 2458,00 грн. згідно з квитанції від 22.01.2019.

Наведене дозволяє стверджувати про те, що позивач є застрахованою особою, і єдиний внесок за неї нараховував та сплачував роботодавець в розмірі не менше мінімального страхового внеску, що виключає обов`язок по сплаті єдиного внеску позивачем як особою, що має право провадити адвокатську діяльність, зокрема, у періоди, коли вона була найманим працівником і не здійснювала адвокатської діяльності, як самозайнята особа, не отримувала доходу від цієї діяльності.

Однак, стороною відповідача під час розгляду цієї справи так і не було надано жодних належних та допустимих доказів того, що позивач у вищевказаний період здійснювала незалежну професійну діяльність, як самозайнята особа та отримувала дохід від такої діяльності.

Колегія суддів вважає, що, у даному випадку, виникає ситуація, що призводить до подвійного оподаткування одного й того самого доходу позивача та вимагає сплати як самим позивачем так і його роботодавцем, що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вимога Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про сплату боргу (недоїмки) від 10.05.2019 № Ф-277676-17 на суму 14309,90 грн є протиправною, та підлягає скасуванню.

Висновки суду апеляційної інстанції за наслідком розгляду апеляційної скарги Головного управління Державної податкової служби у м. Києві.

У цілому, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог, та, насамперед, стосуються намагання апелянта вдатись до переоцінки обставин, яким вже було надано правову оцінку та обгрунтування відповідача по яким, були правомірно відхилені судом.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та прийнято судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, з огляду на що, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 243, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 серпня 2020 р. - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена з підстав, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Ганечко

Судді В.В. Кузьменко

О.І. Шурко