Справа № 440/6713/20
Суддя: С.С. Сич
Дата ухвалення: 2021-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2021 року м. ПолтаваСправа № 440/6713/20

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сич С.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки), -

В С Т А Н О В И В:

18 листопада 2020 року позивач ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Полтавській області (надалі - відповідач, ГУ ДПС у Полтавській області) про визнання протиправною та скасування складеної ГУ ДПС у Полтавської області вимоги №Ф-2404-53 від 09.11.2020.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що оскільки позивач зареєстрований у податковому органі як фізична особа-підприємець з ознакою ведення незалежної професійної діяльності, ним постійно в однократному розмірі здійснюється сплата єдиного соціального внеску. Відтак, вважає, що нарахування ГУ ДПС у Полтавської області податкового боргу зі сплати єдиного соціального внеску та оскаржувана вимога №Ф-2404-53 від 09.11.2020 є незаконними. Вказує, що контролюючим органом раніше вже виносились вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-2404-53 від 13.11.2018, №Ф-2404-53 від 17.05.2019, №Ф-2404-53 від 05.11.2019, які були скасовані рішеннями Полтавського окружного адміністративного суду від 12.03.2019 у справах №440/217/19, від 17.05.2019 у справі №440/2641/19, від 15.01.2020 у справі №440/4696/19 відповідно. Зазначає, що судовими рішеннями у цих справах встановлено факт повної сплати ОСОБА_1 єдиного соціального внеску в однократному розмірі.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №440/6713/20, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), витребувано докази від відповідача та встановлено строк для їх надання до суду.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2020 року заяву відповідача Головного управління ДПС у Полтавській області із запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження у справі №440/6713/20 залишено без задоволення.

09 грудня 2020 року до суду надійшов відзив на позовну заяву /а.с. 70-72/, у якому представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на те, що станом на 31.10.2020 за ФОП ОСОБА_1 обліковується борг з єдиного соціального внеску в сумі 12774,67 грн., у зв`язку з чим винесено оскаржувану вимогу. Вказує, що особи, які провадять незалежну професійну діяльність, повинні перебувати на обліку в органах доходів і зборів як платники єдиного внеску. При цьому з 01 січня 2017 року, якщо така особа не отримує дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року від незалежної професійно діяльності, вона зобов`язана визначити базу нарахування єдиного внеску, незважаючи на наявність трудових відносин з роботодавцем. Сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску. Враховуючи зазначене вважає, що у позивача був обов`язок сплачувати єдиний соціальний внесок.

04 січня 2021 року до суду надійшла відповідь позивача на відзив /а.с. 87-89/, у якій зазначено, що позивачем постійно та у строки, визначені Законом №2464, сплачувався протягом 2019-2020 років єдиний соціальний внесок у розмірах, встановлених законодавством як за самозайняту особу у однократному розмірі, що зокрема підтверджується копіями витягів з інтегрованих карток платника податків та розрахунком суми боргу, що надані відповідачем разом з відзивом на позовну заяву.

Справу розглянуто судом за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі частини 4 статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дослідивши письмові докази і письмові пояснення сторін, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини та спірні правовідносини.

ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа - підприємець 22.12.2006 та має право на здійснення таких видів діяльності: 66.22 Діяльність страхових агентів і брокерів (основний); 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами; 47.19 Інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах; 66.29 Інша допоміжна діяльність у сфері страхування та пенсійного забезпечення; 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; 69.10 Діяльність у сфері права; 77.11 Надання в оренду автомобілів і легкових автотранспортних засобів; 79.11 Діяльність туристичних агентств.

ОСОБА_1 (свідоцтво №4142/10, видане Київської обласною КДКА 19.05.2010) включений до Єдиного реєстру адвокатів України (https://erau.unba.org.ua/profile/24933).

Фізична особа-підприємець, адвокат ОСОБА_1 узятий на облік у контролюючих органах 27.12.2006 за №771, що підтверджується довідкою Головного управління Міндоходів у Полтавській області від 01.07.2014 №032 про взяття на облік платника податків, копія якої наявна у матеріалах справи /а.с. 9/.

13.11.2018 ГУ ДФС у Полтавській області сформована вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-2404-53 по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 13438,29 грн. за період з 01.01.2017 по 19.10.2018.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 12 березня 2019 року у справі №440/217/19 /а.с. 36-40/, яке залишено без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 20 січня 2020 року /а.с. 41-45/, позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДФС у Полтавській області (вул. Європейська, 4, м. Полтава, 36014, ) про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій задоволено частково. Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДФС у Полтавській області про сплату боргу (недоїмки) від 13.11.2018 №Ф-2404-53. В решті позову відмовлено. Стягнуто на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) частину судових витрат пов`язаних зі сплатою судового збору у сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Полтавській області (вул. Європейська, 4, м. Полтава, 36014, ).

17.05.2019 ГУ ДФС у Полтавській області була сформована вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-2404-53 по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 16436,83 грн. за період 2018-2019 роки.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2020 року у справі №440/2641/19, яке набрало законної сили 05.03.2020 /а.с. 48-54/, позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Полтавській області (вул. Європейська, 4, м. Полтава, 36014, ) про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки), зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково. Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДФС у Полтавській області про сплату боргу (недоїмки) від 17 травня 2019 року №Ф-2404-53. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Стягнуто на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області (вул. Європейська, 4, м. Полтава, 36014, ) судові витрати: зі сплати судового збору у сумі 768 (сімсот шістдесят вісім гривень сорок копійок) та витрати на правову допомогу у сумі 1500,00 (одна тисяча п`ятсот гривень).

У зв`язку із наявною заборгованістю з єдиного внеску в розмірі 16245,19 грн. станом на 31.10.2019 ГУ ДПС у Полтавській області була сформована вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-2404-53 від 05.11.2019.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 15 січня 2020 року у справі №440/4696/19, яке набрало законної сили 20.02.2020 /а.с. 55-59/, позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДФС у Полтавській області (вул. Європейська, 4, м. Полтава, 36014, ), Головного управління ДПС у Полтавській області (вул. Європейська, 4, м. Полтава, 36014, ) про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) задоволено частково. Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДПС у Полтавській області про сплату боргу (недоїмки) від 05.11.2019 №Ф-2404-53. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Стягнуто на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області (вул. Європейська, 4, м. Полтава, 36014, ).

09.11.2020 ГУ ДПС у Полтавській області винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-2404-53, якою повідомлено, що станом на 31 жовтня 2020 року заборгованість зі сплати єдиного внеску ОСОБА_1 становить 12774 грн. 67 коп. та зобов`язано позивача сплатити недоїмку в сумі 12774 грн. 67 коп. /а.с. 7, 73/.

Як вбачається з інтегрованої картки ОСОБА_1 , витяг з якої міститься у матеріалах справи, та розрахунку суми боргу, сума єдиного внеску, що зазначена у оскаржуваній вимозі про сплату боргу (недоїмки) ГУ ДПС у Полтавській області від 09.11.2020 № Ф-2404-53, складається з нарахованих контролюючим органом позивачу сум єдиного внеску як фізичній особі-підприємцю, в тому числі, яка обрала спрощену систему оподаткування та особі, яка проводить незалежну професійну діяльність: за ІІ квартал 2019 року в сумі 971 грн. 01 коп., за ІІІ квартал 2019 року в сумі 2754 грн. 18 коп., за ІV квартал 2019 року - в сумі 2754 грн. 18 коп., за І квартал 2020 року - в сумі 2078 грн. 12 коп., за ІІ квартал 2020 року - в сумі 1039 грн. 06 коп., та за ІІІ квартал 2020 року - в сумі 3178 грн. 12 коп. /а.с. 74,75-78/.

Позивач не погодився з вимогою ГУ ДПС у Полтавській області про сплату боргу (недоїмки) від 09.11.2020 № Ф-2404-53, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку оскаржуваній вимозі ГУ ДПС у Полтавській області про сплату боргу (недоїмки) від 09.11.2020 № Ф-2404-53, суд дійшов наступних висновків.

Спірні правовідносини врегульовані нормами Податкового кодексу України (далі - ПК) в частині компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб щодо адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 №2464-VI (далі - Закон №2464-VI).

Згідно зі статтею 2 Закону №2464-VI його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону №2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

В пунктах 3 і 10 частини першої цієї статті розкрито поняття застрахованої особи як фізичної особи, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок, а страхувальників як роботодавців та інших осіб, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.

Згідно з абзацом другим пункту 1 частини першої статті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

До платників єдиного внеску включено фізичних осіб-підприємців, в тому числі тих, які обрали спрощену систему оподаткування (пункт 4 частини першої цієї ж статті).

Відповідно до частини першої статті 7 Закону №2464-VI (в редакції, чинній з 01.01.2017) єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України ''Про оплату праці'', та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами; для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску; для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску; для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Законом України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" установлено у 2019 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня - 4173 гривні.

Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" установлено у 2020 році мінімальну заробітну плату: у місячному розмірі: з 1 січня - 4723 гривні, з 1 вересня - 5000 гривень.

Частиною 5 статті 8 Закону №2464-VI встановлено, що єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Водночас, відносини щодо сплати єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї права на здійснення підприємницької діяльності, яку особа фактично не здійснює, Законом №2464-VI не врегульовано.

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що платниками єдиного соціального внеску є, зокрема, фізичні особи-підприємці. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою господарської діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування єдиного внеску. Отже, саме дохід особи від господарської діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому за відсутності бази для нарахування єдиного внеску у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати, оскільки метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Зважаючи на викладене, можна зробити висновок, що, з урахуванням особливостей форми діяльності самозайнятих осіб (до яких відповідно до підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 ПК відноситься фізична особа-підприємець) саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

Отже, особа, яка зареєстрована як фізична особа - підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником) така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Інше тлумачення законодавства щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДПС і зареєстровані як фізичні особи - підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування норм Закону №2464-VI викладений Верховним Судом у постановах від 27.03.2020 у справі №140/2214/19 та від 27.11.2019 у справі №160/3114/19.

Згідно із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною 17.07.1997 року (далі - Конвенція), є частиною національного законодавства.

Статтею 1 Першого протоколу Конвенції передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У справі "Новік проти України" (18.12.2008) Суд зробив висновок, що "надзвичайно важливою умовою є забезпечення загального принципу юридичної визначеності. Вимога "якості закону" у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції означає, що закон має бути достатньо доступним, чітко сформульованим і передбачуваним у своєму застосуванні для того, щоб виключити будь-який ризик свавілля".

У справі "Щокін проти України" Суд дійшов висновку про порушення прав заявника, гарантованих статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, по-перше, в зв`язку з тим, що відповідне національне законодавство не було чітким і узгодженим, та, відповідно, не відповідало вимозі "якості" закону і не забезпечувало адекватність захисту від свавільного втручання у майнові права заявника; по-друге, національними органами не була дотримана вимога законодавства щодо застосування підходу, який був би найбільш сприятливим для заявника - платника податку, коли у його справі національне законодавство припускало неоднозначне трактування.

У Рішенні Європейського Суду по справі Аманн проти Швейцарії від 16 лютого 2000 року якість закону вимагає, щоб він був доступний для даної особи і вона також могла передбачити наслідки його застосування до неї та щоб закон не суперечив принципові верховенства права. Це означає, що в національному праві має існувати засіб правового захисту від свавільного втручання з боку державних органів у права, гарантовані Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Небезпека свавілля є особливо очевидною, коли виконавча влада здійснює свої функції закрито. Закон має містити досить зрозумілі й чіткі формулювання, які давали б громадянам належне уявлення стосовно обставин та умов, за якими державні органи уповноважені вдаватися до втручання в право.

Жодна норма не може вважатися „законом", якщо вона не сформульована з точністю, достатньою для того, щоб надати змогу громадянинові регулювати свою поведінку: він має бути спроможним - якщо потрібно, після відповідної консультації - передбачити такою мірою, наскільки це є розумним за даних обставин, наслідки, які можуть випливати з його дій. Ці наслідки не повинні бути передбачуваними з абсолютною певністю. У той час, як певність у праві є вельми бажаною, вона може спричиняти надмірну жорсткість, а право має йти в ногу з обставинами, що змінюються. Відповідно до цього більшість законів з необхідністю укладаються в термінах, які більшою чи меншою мірою є нечіткими, а їхнє тлумачення і застосування є питаннями практики (Рішення Європейського суду Фельдек проти Словаччини від 12.07.2001 року).

Положення закону повинні бути передбачуваними та надавати достатньо гарантій проти свавільного застосування (рішення Європейського суду по справі Свято-Михайлівської парафії проти України від 14.06.2007року).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка сформувалась з питань імперативності правила про прийняття рішення на користь платників податків, слідує, що у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків платника податків слід віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків (справи "Серков проти України" (заява №39766/05), "Щокін проти України" (заяви №23759/03 та №37943/06), які відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" підлягають застосуванню судами як джерела права.

Відповідно до пп.4.1.4 п.4.1 ст.4 Податкового кодексу України, якщо норма закону припускає неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, то діє презумпція правомірності рішень платника податку.

Матеріалами справи підтверджено, що рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 12 березня 2019 року у справі №440/217/19 /а.с. 36-40/, яке залишено без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 20 січня 2020 року /а.с. 41-45/, визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДФС у Полтавській області про сплату боргу (недоїмки) від 13.11.2018 №Ф-2404-53.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 12 березня 2019 року у справі №440/217/19, яке набрало законної сили, встановлено, що позивач у спірний період в рамках підприємницької діяльності сплачував єдиний внесок в розмірі не менше мінімального страхового внеску на рахунок Карлівської ОДПІ ГУДФC у Полтавській області, про що свідчать квитанції, копії яких позивач приєднав до позовної заяви. Наявність лише цієї обставини суд визнає достатнім для висновку про відсутність обов`язку у позивача сплати єдиного внеску ще й як за самозайняту особу, оскільки це призведе до подвійного оподаткування особи в рамках здійснення одного й того ж виду діяльності, що суперечить принципам податкового законодавства. За викладених обставин суд визнав висновки відповідача з приводу наявності підстав для донарахування позивачу єдиного внеску протиправними.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2020 року у справі №440/2641/19 /а.с. 48-54/ визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДФС у Полтавській області про сплату боргу (недоїмки) від 17 травня 2019 року №Ф-2404-53.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2020 року у справі №440/2641/19, яке набрало законної сили, встановлено, що ОСОБА_1 протягом 2019 року як самозайнята особа відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" сплачував єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в мінімальному розмірі, на підтвердження чого надав копії відповідних платіжних доручень.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 15 січня 2020 року у справі №440/4696/19 /а.с. 55-59/ визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДПС у Полтавській області про сплату боргу (недоїмки) від 05.11.2019 №Ф-2404-53.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 15 січня 2020 року у справі №440/4696/19, яке набрало законної сили, встановлено, що ОСОБА_1 протягом 2019 року як самозайнята особа відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" сплачував єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в мінімальному розмірі, на підтвердження чого надав копії відповідних платіжних доручень.

Відповідно до частини 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, вказані вище обставини, які встановлені судовими рішеннями у інших адміністративних справах №440/217/19, №440/2641/19, №440/4696/19, які набрали законної сили, не доказуються при розгляді даної справи.

Як вбачається з інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 , витяг з якої міститься у матеріалах справи /а.с. 77-78/, контролюючим органом нараховано позивачу єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за ІІ квартал 2019 року в сумі 2754 грн. 18 коп., за ІІІ квартал 2019 року в сумі 2754 грн. 18 коп., за ІV квартал 2019 року - в сумі 2754 грн. 18 коп., за І квартал 2020 року - в сумі 2078 грн. 12 коп., за ІІ квартал 2020 року - в сумі 1039 грн. 06 коп., та за ІІІ квартал 2020 року - в сумі 3178 грн. 12 коп.

Тобто у період, у який виникли спірні правовідносини, контролюючим органом не здійснено подвійного нарахування позивачу єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, на відміну від попередніх періодів.

Разом з тим, суми недоїмки, визначені позивачу вимогами Головного управління ДПС у Полтавській області про сплату боргу (недоїмки), які судовими рішеннями, що набрали законної сили, були визнані протиправними та скасовані, не виключені контролюючим органом з інтегрованої картки позивача, внаслідок чого сплачені позивачем кошти (у тому числі, 12.07.2019 в сумі 2850 грн., 10.10.2019 в сумі 2850 грн., 20.01.2020 в сумі 2850 грн., 15.04.2020 в сумі 3170 грн., 20.07.2020 в сумі 3200 грн., 19.10.2020 в сумі 3300 грн.) зараховані відповідачем у рахунок погашення недоїмки в порядку календарної черговості її виникнення з урахуванням погашення недоїмки за 2017 - 2019 роки, оцінку безпідставності нарахування якої надано судовими рішеннями у інших справах №440/217/19, №440/2641/19, №440/4696/19, які набрали законної сили.

Суд зазначає, що згідно з приписами статті 25 Закону №2464-VI рішення, прийняті податковими органами та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов`язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами.

Податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, надсилає в паперовій та/або електронній формі платникам єдиного внеску вимогу про сплату недоїмки з єдиного внеску.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з податковим органом шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

У разі якщо платник єдиного внеску протягом десяти календарних днів з дня отримання вимоги не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з податковим органом шляхом оскарження в адміністративному чи судовому порядку або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти календарних днів з дня отримання узгодженої вимоги, податковий орган надсилає в порядку, встановленому законом, до підрозділу державної виконавчої служби узгоджену вимогу про сплату недоїмки в електронній формі.

Відповідно до абзацу другого пункту 3 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449 (надалі - Інструкція № 449), вимога про сплату боргу (недоїмки) є виконавчим документом.

За змістом пункту 5 розділу VI Інструкції №449 протягом 10 календарних днів із дня одержання вимоги про сплату боргу (недоїмки) платник зобов`язаний сплатити зазначені у пункті 1 вимоги суми недоїмки, штрафів та пені.

У разі незгоди з розрахунком органу доходів і зборів суми боргу (недоїмки) платник єдиного внеску протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання вимоги, узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату боргу (недоїмки) в адміністративному або судовому порядку.

Відповідно до приписів пункту 6 VI Інструкції №449 вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається відкликаною, якщо, зокрема, вимога органу доходів і зборів про сплату боргу (недоїмки) скасовується судом - у день набрання судовим рішенням законної сили.

Таким чином, вимоги Головного управління ДПС у Полтавській області про сплату боргу (недоїмки) від 13.11.2019 №Ф-2404-53, від 17.05.2019 №Ф-2404-53, від 05.11.2019 №Ф-2404-53 вважаються відкликаними відповідно 20.01.2020, 03.02.2020, 20.02.2020 та у контролюючого органу відсутні правові підстави для зарахування сплачених позивачем сум єдиного внеску у рахунок погашення безпідставно нарахованої суми недоїмки за 2017-2019 роки, проте Головним управлінням ДПС у Полтавській області зараховано здійсненні позивачем платежі з єдиного внеску в рахунок погашення безпідставного боргу за 2017-2019 роки, внаслідок чого в інтегрованій картці позивача станом на 31 жовтня 2020 року і виникла заборгованість зі сплати суми єдиного внеску в загальній сумі 12774,67 грн., яку відповідач вимагає сплатити оскаржуваною вимогою від 09.11.2020 №Ф-2404-53.

Підсумовуючи вищевикладене, за встановлених обставин та наведених вище норм законодавства, якими врегульовані спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що оскаржувана вимога про сплату боргу (недоїмки) від 09 листопада 2020 року №Ф-2404-53 прийнята Головним управлінням ДПС у Полтавській області не на підставі, не у спосіб, що визначені законами України, та необґрунтовано, а тому є протиправною та підлягає скасуванню.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані та підлягають задоволенню.

У позовній заяві позивачем заявлено клопотання про стягнення з відповідача судових витрат у розмірі 4590,80 грн. (включають судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу).

Відповідно до статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

При зверненні до суду з даним позовом позивачем сплачено судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп., що підтверджується квитанцією №19708 від 15.11.2020 /а.с. 14/ та випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України /а.с. 24/.

Частинами 1, 2, 3 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з частинами 4, 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

До позовної заяви додано ордер на надання правничої (правової) допомоги серії КС №830012, виданий Супрун Тетяні Вадимівні на представлення інтересів ОСОБА_1 в Полтавському окружному адміністративному суді, що виданий Адвокатським об`єднанням "Етторні Груп" /а.с. 17/.

ОСОБА_2 (свідоцтво №2770, видане Радою адвокатів Полтавської області 23.04.2019) включена до Єдиного реєстру адвокатів України (https://erau.unba.org.ua/profile/68219).

12.11.2020 між Адвокатським об`єднанням Етторні Груп" в особі голови адвокатського об`єднання Супрун Т.В. (виконавець або адвокат) та ОСОБА_1 (замовник) укладено договір №004 про надання професійної (правничої) допомоги /а.с. 90-92/, за умовами якого у відповідності до статті 59 Конституції України виконавець надає правову допомогу замовнику усіма законними методами та способами у всіх справах, які пов`язані чи можуть бути пов`язані із представництвом, захистом, відновленням порушених, оспорюваних, невизнаних прав та законних інтересів замовника, в тому числі, у зв`язку з отриманням замовником вимоги про сплату боргу №Ф-2404-53 від 09.11.2020. Замовник приймає правову допомогу, оплачує її надання та супутні витрати, пов`язані з її наданням.

Пунктом 4.1 вказаного договору визначено, що надання послуг виконавцем у судовому та позасудовому захисту майнових прав здійснюється за умови окремо отриманого від замовника та погодженого виконавцем переліку робіт, що зазначається в додатках до цього договору (додатках, додаткових угодах, актах прийому передачі справи (справ), актах виконаних робіт, ордерах).

Виконавець надає послуги і відповідності до завдань поставлених та погоджених замовником в акті передачі приймання, інших додатках, виходячи з їх трудозатратності, необхідного для їх здійснення, часу та фактичних витрат (проїзд, відрядження, добові, зв`язок і т.д.). Конкретний розмір вартості послуг визначається у додатках або в актах виконаних робіт до цього договору та оплачується замовником протягом 10-ти днів з дня підписання такого акту, додатку чи додаткової угоди, якщо таким актом, додатком чи додатковою угодою не буде встановлено інше (пункт 4.2).

Згідно пункту 5.1 Договору цей договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє до моменту передбаченому цим договором.

До суду надано акт №1 наданих послуг за договором №004 від 12.11.2020 про надання професійної (правничої) допомоги /а.с. 15/, у якому зазначено, що виконуючи умови договору №004 від 12.11.2020, сторони підтверджують факт надання наступних послуг:

1. вивчення судової практики з питань оскарження вимоги про сплату недоїмки з ЄСВ, опрацювання судових документів по попередніх вимогам по сплату ЄСВ - 2 години - вартість години 750,00 грн. - всього 1500 грн.;

2. підготовка позовної заяви з додатками - 3 години - вартість години 750 грн. - всього 2250,00 грн.

Позивачем сплачено АО "Етторні Груп" кошти за надання професійної правничої допомоги в загальному розмірі 3750 грн., що підтверджується дублікатом квитанції №0.0..1 від 15.11.2020, копія якої знаходиться в матеріалах справи /а.с. 16/.

Суд зауважує, що при визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті ж самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції.

Так, у справі "East/West Alliance Limited" проти України" Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі "Ботацці проти Італії" (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).

У пункті 269 Рішення у цієї справи Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

Суд зазначає, що вивчення судової практики з питань оскарження вимоги про сплату недоїмки з ЄСВ, опрацювання судових документів по попередніх вимогам по сплату ЄСВ фактично відноситься робіт з підготовки позовної заяви, на яку згідно акту №1 наданих послуг від 16.11.2020 адвокатом витрачено 3 години та які оцінені у 2250 грн. Крім того, суд враховує, що дана справа є справою незначної складності, а тому 3 години є достатнім часом, необхідним адвокату для підготовки позовної заяви.

З огляду на вищевикладене, при задоволенні позову, беручи до уваги розмір витрат на оплату адвоката та його співмірність зі складністю справи (справа незначної складності) та виконаними адвокатом роботами, часом, витраченим адвокатом на їх виконання, обсягом наданих адвокатом робіт (послуг), суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 840 грн. 80 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2250 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 3, 6-10, 132, 134, 139, 241-245, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДПС у Полтавській області (ідентифікаційний код 43142831, вул. Європейська, 4, м. Полтава, 36014) про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Полтавській області про сплату боргу (недоїмки) від 09 листопада 2020 року №Ф-2404-53.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 840 грн. 80 коп. (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок) та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2250 грн. (дві тисячі двісті п`ятдесят гривень).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Другого апеляційного адміністративного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII.

Суддя С.С. Сич